Справа № 138/3241/13-а (2а/138/35/14)
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/43277/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Леонтович К.Г.,
Маслія В.І., розглянувши в порядку
письмового провадження за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 23 липня 2014
року у справі № 138/3241/13-а (2а/138/35/14) за
позовом ОСОБА_5 до Чернівецької
селищної ради Чернівецького району
Вінницької області, третя особа: ОСОБА_4
про визнання протиправною
бездіяльності та визнання недійсним
державного акту на право приватної
власності на землю, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до
Чернівецької селищної ради
Чернівецького району Вінницької
області, в якому просив визнати
протиправною бездіяльність
відповідача в частині невиконання
рішення 20 сесії 5 скликання від 29.05.2009
року щодо звернення до суду з позовом
про визнання державного акту серії І-ВН
№014225 на право власності на землю
недійсним та про припинення права
власності ОСОБА_4 на земельну ділянку
загальною площею 0,4946 га , а також
визнати не законним та скасувати
державний акт на землю з виключенням
його з державного земельного кадастру.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
оскільки рішення органу місцевого
самоврядування, на підставі якого було
видано державний акт серії І-ВН №014225,
було скасовано, відтак підлягає
скасування і сам державний акт, у
зв'язку з чим відповідач зобов'язаний
був вчинити дії по його скасуванню,
чого здійснено не було.

Постановою Могилів-Подільського
міськрайонного суду Вінницької
області від 25 квітня 2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 23 липня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано, позовні вимоги задоволено
частково, визнано протиправною
бездіяльність відповідача щодо
невиконання рішення 20 сесії 5 скликання
від 29.05.2009 року щодо звернення з позовом
про визнання державного акта серія І-ВН
№ 014225 на право власності на землю
недійсним та про припинення права
власності громадянина ОСОБА_4,
скасовано державний акт серії І-ВН №
014225 від 05.03.2003 року на право приватної
власності на землю виданий ОСОБА_4, у
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваним судовим
рішенням, ОСОБА_4 звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить його
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 22.06.2007 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір
купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1.

Згідно погосподарських книг
Чернівецької селищної ради
Чернівецького району Вінницької
області до зазначеного будинку
відносилась земельна ділянка розміром
0,25 га.

Рішенням виконавчого комітету
Чернівецької селищної ради
Чернівецького району Вінницької
області № 83 від 17.12.1993 року ця земельна
ділянка була безкоштовно передана у
власність ОСОБА_4.

07 лютого 2003 року рішенням 5 сесії
Чернівецької селищної ради
Чернівецького району Вінницької
області 24 скликання передано в
приватну власність спірну земельну
ділянку та на основі даного рішення
видано державний акт на право
приватної власності на землю.

В подальшому прокурором Чернівецького
району було внесено протест на рішення
сесії Чернівецької селищної ради від
07.02.2003 року та вказано, що сесія
селищної ради в описовій частині свого
рішення від 07.02.2003 року послалась на
наявність розбіжностей в площі кількох
земельних ділянок, не визначаючи їх
походження та порядок надання їх у
власність ОСОБА_4, а також не визначаючи
місцезнаходження вказаних земельних
ділянок та які конкретно встановлені
розбіжності в площі.

Таким чином, на думку прокурора,
Чернівецька селищна рада
Чернівецького району Вінницької
області грубо порушила вимоги діючого
законодавства, а тому її рішення від
07.02.2003 року про часткові зміни в рішенні
№ 83 від 17.12.1993 року, про затвердження
технічної документації по складанню
державного акту на право приватної
власності на землю, про видачу
державного акту на право приватної
власності на землю має бути скасоване.

29 травня 2009 року розглянувши протест
прокурора Чернівецького району
Чернівецька селищна рада
Чернівецького району Вінницької
області прийняла рішення про
задоволення протесту, шляхом
скасування рішення 5 сесії 24 скликання
Чернівецької селищної ради від 07.02.2003
року, при цьому доручивши селищному
голові від імені селищної ради
звернутись до суду з позовом про
визнання державного акту серія І-ВН №
014225 на право власності на землю
недійсним та про припинення права
власності гр. ОСОБА_4 на земельну
ділянку загальною площею 0,4946 га. у
зв'язку із скасуванням рішення сесії,
яким був виданий зазначений державний
акт.

Зважаючи на те, що в договорі
купівлі-продажу питання про земельну
ділянку не вирішувалось, ОСОБА_4
звернувся до Чернівецької селищної
ради із заявою про вилучення у нього 0,25
га. землі з тим, щоб ця земельна ділянка
була передана позивачу.

Відповідач, розглянувши заяву ОСОБА_4,
прийняв рішення про виготовлення
технічної документації та передачу
земельної ділянки у власність
позивачу. Останній отримав державні
акти на цю земельну ділянку, проте,
рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 17.04.2014 року вони були
визнані незаконними.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач діяв в межах своїх
повноважень при видачі державного акту
на право власності на землю і при цьому
права позивача ніяким чином порушені
не були, а оскільки відповідачем
фактично виконане рішення 20 сесії 5
скликання від 29.05.2009 року в частині
звернення до суду із позовом про
визнання державного акту серії І-ВН
№014225 на право власності на землю
недійсним та про припинення права
власності на земельну ділянку то
підстави для задоволення позову
відсутні.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи частково
позов, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що рішення, на підставі
якого видано державний акт скасовано, а
тому державний акт також підлягає
скасуванню.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, виходячи з
наступного.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 6 КАС
України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

В даному випадку позивач оскаржує
бездіяльність суб'єкта владних -
Чернівецької селищної ради в частин
невиконання нею рішення 20 сесії 5
скликання від 29.05.2009 року щодо
звернення до суду з позовом про
визнання державного акту на право
власності на землю недійсним та про
припинення права власності ОСОБА_4 на
земельну ділянку, а також визнання
незаконним та скасування зазначеного
державного акту на землю з виключенням
його з державного земельного кадастру.

Згідно ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу
України якщо житловий будинок, будівля
або споруда розміщені на земельній
ділянці, наданій у користування, то в
разі їх відчуження до набувача
переходить право користування тією
частиною земельної ділянки, на якій
вони розміщені, та частиною ділянки,
яка необхідна для їх обслуговування.

Статтею 377 Цивільного кодексу України
передбачено, що до особи, яка придбала
житловий будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у
розмірах, встановлених договором. Якщо
договором про відчуження житлового
будинку, будівлі або споруди розмір
земельної ділянки не визначений, до
набувача переходить право власності на
ту частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим будинком, будівлею
або спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або
споруда розміщені на земельній
ділянці, наданій у користування, то у
разі їх відчуження до набувача
переходить право користування тією
частиною земельної ділянки, на якій
вони розміщені, та частиною ділянки,
яка необхідна для їх обслуговування.

Наведеними нормами законодавства
встановлено, що з виникненням права
власності на будівлю чи споруду до
власника переходить право власності на
частину земельної ділянки, на якій
розташована належна йому на праві
власності будівля чи споруда.

Згідно матеріалів справи, позивач
ОСОБА_5 придбав будинок 16 по вул..
Дзержинського в смт. Чернівці 22 червня
2007 року. Відповідно до змісту договору
купівлі-продажу від 22 червня 2007 року не
визначено розмір земельної ділянки,
який переходить до позивача, у зв'язку з
чим в подальшому між ОСОБА_5 та третьою
особою ОСОБА_4 виник спір щодо
зазначеної земельної ділянки та
правомірності державного акту на
вказану земельну ділянку.

Як встановлено частиною 1 статті 158
Земельного кодексу України, земельні
спори вирішуються судами, органами
місцевого самоврядування та органами
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів.

Відповідно до частини 3 статті 158 цього
Кодексу органи місцевого
самоврядування вирішують земельні
спори у межах населених пунктів щодо
меж земельних ділянок, що перебувають у
власності і користуванні громадян, та
додержання громадянами правил
добросусідства, а також спори щодо
розмежування меж районів у містах.

Частиною 5 цієї передбачено, що у разі
незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування, органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів спір вирішується судом.

Відповідно до приписів п.34 ст.26, п.2 ст.77
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» питання
регулювання земельних відносин
вирішується на пленарних засіданнях
ради - сесії. Спори про відновлення
порушених прав юридичних і фізичних
осіб, які виникають в результаті
порушень діючого земельного
законодавства вирішуються в порядку
цивільного судочинства, а до
компетенції адміністративних судів
відноситься виключно оцінка
законності дій (бездіяльності) чи
рішень суб'єкта владних повноважень, в
даному випадку - Чернівецької селищної
ради.

Крім того слід звернути увагу на те, що
суд не має права втручатися до
компетенції суб'єкта владних
повноважень, зокрема, сфері земельних
відносин та не може перебирати на себе
повноваження, вирішуючи при цьому
замість відповідача, які рішення він
повинен приймати.

Відповідно до частини 2 статті 152
Земельного Кодексу України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю.

Частиною 3 статті 152 Земельного Кодексу
України одним із способів захисту прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки є визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 1 статті 155 Кодексу у
разі видання органом виконавчої влади
або органом місцевого самоврядування
акта, яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, Чернівецька сільська рада
звернулась до ОСОБА_4 із позовом про
визнання державного акту про право
власності на землю недійсним та про
припинення права власності на землю.

Згідно ухвали Чернівецького районного
суду Вінницької області від 17.12.2009 року
прийнято відмову Чернівецької
селищної ради Чернівецького району
Вінницької області від позову у справі
за адміністративним позовом
Чернівецької селищної ради
Чернівецького району Вінницької
області в особі селищного голови
Кушнір В.П. до ОСОБА_4 про визнання
недійсним державного акту на право
приватної власності на землю.

В даному випадку, в контексті положень
ст. 2 КАС України, колегія суддів дійшла
висновку, що судом першої інстанції
вірно та обґрунтовано відмовлено в
задоволені позову щодо визнання
протиправною бездіяльність сільської
ради в частині невиконання рішення
щодо звернення до суду з позовом про
визнання державного акту на право
власності на землю недійсним та про
припинення права власності на земельну
ділянку, оскільки відповідач в межах
наданих діючим законодавством
повноважень виконав своє рішення 20
сесії 5 скликання від 29.05.2009 року.

Щодо бездіяльності суб'єкта владних
повноважень (сільської ради), то
колегія суддів зазначає, що
бездіяльність - це пасивна поведінка
суб'єкта владних повноважень, яка може
мати вплив на реалізацію прав, свобод
та законних інтересів фізичної чи
юридичної особи, однак в даному випадку
не мало місце, оскільки сільська рада
використала своє право звернення до
суду, судове рішення набрало законної
сили.

Виходячи з наведеного суд апеляційної
інстанції допустив порушення
процесуального права, яке призвело до
помилкових висновків щодо закриття
провадження у справі відносно позовних
вимог в частині визнання нечинними
державних актів на право власності на
земельні ділянки, виданих третім
особам на підставі розпорядження, яке
визнане протиправним та скасоване, що
привело до неправильного вирішення
справи в цій частині.

Згідно ч. 2 ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Відповідно до ст. 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

Керуючись статтями 220, 222, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 23 липня 2014
року скасувати.

Постанову Могилів-Подільського
міськрайонного суду Вінницької
області від 25 квітня 2014 року залишити в
силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
239-240 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:
(підписи)