Справа № 815/4108/14
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/4108/14

Категорія: 2.2 Головуючий в 1 інстанції:
Тарасишина О.М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

при секретарі Сівєлькіній С.Є.,

за участю представника відповідача
Кобилінського С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу
Південної державної інспекції з
ядерної та радіаційної безпеки на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2014
року по справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Південної державної
інспекції з ядерної та радіаційної
безпеки про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

14.07.2014р. ОСОБА_2 звернувся до Одеського
окружного адміністративного суду із
адміністративним позовом до Південної
державної інспекції з ядерної та
радіаційної безпеки, в якому просив
визнати бездіяльність протиправною та
зобов'язати вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що він 03.10.2013р. направив на
адресу Державної інспекції ядерного
регулювання України інформаційний
запит, який, в порядку ч.3 ст.22 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації», було направлено до
Південної державної інспекції з
ядерної та радіаційної безпеки, проте,
відповіді від Південної державної
інспекції з ядерної та радіаційної
безпеки він так і не отримав.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2014
року адміністративний позов ОСОБА_2
задоволено частково. Визнано
протиправною бездіяльність Південної
державної інспекції з ядерної та
радіаційної безпеки у частині
перевищення строків надання відповіді
на запит ОСОБА_2 від 03.10.2013 року до
публічної інформації, щодо надання
копії порядку надання безоплатної
первинної правової допомоги Південної
державної інспекції з ядерної та
радіаційної безпеки. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
представник Південної державної
інспекції з ядерної та радіаційної
безпеки 26.08.2014р. подав апеляційну
скаргу, в якій зазначив, що судом, при
винесенні оскаржуваної постанови
порушено норми матеріального і
процесуального права та просив
скасувати постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
25.07.2014р. та прийняти нову постанову,
якою у задоволені адміністративного
позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, виступ
представника позивача, який підтримав
апеляційну скаргу та перевіривши
матеріали справи і доводи цієї
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

03.10.2013р. ОСОБА_2 надіслав на адресу
Держатомрегулювання України «Запит
про надання публічної інформації», в
якому серед іншого просив надати йому
Порядок надання безоплатної первинної
правової допомоги Південної державної
інспекції з ядерної та радіаційної
безпеки.

Сторонами не заперечується, що у
відповіді Держатомрегулювання від
04.10.2013р. №09-15/6990-32із ОСОБА_2 було
проінформовано, що Держатомрегування
України не володіє запитуваною
інформацією, а тому надсилає цей запит
для надання відповіді до Південної
державної інспекції з ядерної та
радіаційної безпеки, як того вимагає ч.3
ст.22 Закону України «Про доступ до
публічної інформації».

Однак, Південна державна інспекція з
ядерної та радіаційної безпеки так і не
надала позивачу запитувану інформацію
та на момент звернення позивача до суду
навіть не надала на цей запит будь-якої
письмової відповіді.

Не погоджуючись з такими діями
інспекції, позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу та частково
задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем не виконано обов'язок
розпорядника інформації, визначений
ст.14 Закону України «Про доступ до
публічної інформації».

Колегія суддів апеляційного суду,
уважно дослідивши матеріали справи та
наявні в них докази, цілком
погоджується з такими висновками суду
1-ї інстанції і вважає їх
обгрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах та у спосіб
визначений Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч.2 ст.34 Конституції
України, кожен має право вільно
збирати, зберігати, використовувати і
поширювати інформацію усно, письмово
або в інший спосіб - на свій вибір.

Так, порядок здійснення та
забезпечення права кожного на доступ
до інформації, що знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень, інших розпорядників
публічної інформації, визначених цим
Законом, та інформації, що становить
суспільний інтерес визначає Закон
України «Про доступ до публічної
інформації» від 13.01.2011 року №2939-VI.

Як слідує з приписів ст.1 цього Закону
№2939-VI, «публічна інформація» - це
відображена та задокументована
будь-якими засобами та на будь-яких
носіях інформація, що була отримана або
створена в процесі виконання
суб'єктами владних повноважень своїх
обов'язків, передбачених чинним
законодавством, або яка знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень, інших розпорядників
публічної інформації, визначених цим
Законом. Публічна інформація є
відкритою, крім випадків, встановлених
законом.

Частиною 1 ст.5 даного Закону України
№2939-VI передбачено, що доступ до
інформації забезпечується шляхом,
зокрема, надання інформації за
запитами на інформацію.

У відповідності до вимог ч.1 ст.13 цього ж
Закону №2939-VI, розпорядниками
інформації для цілей цього Закону
визнаються: суб'єкти владних
повноважень - органи державної влади,
інші державні органи, органи місцевого
самоврядування, органи влади
Автономної Республіки Крим, інші
суб'єкти, що здійснюють владні
управлінські функції відповідно до
законодавства та рішення яких є
обов'язковими для виконання; юридичні
особи, що фінансуються з державного,
місцевих бюджетів, бюджету Автономної
Республіки Крим, - стосовно інформації
щодо використання бюджетних коштів;
особи, якщо вони виконують делеговані
повноваження суб'єктів владних
повноважень згідно із законом чи
договором, включаючи надання освітніх,
оздоровчих, соціальних або інших
державних послуг, - стосовно
інформації, пов'язаної з виконанням
їхніх обов'язків; суб'єкти
господарювання, які займають домінуюче
становище на ринку або наділені
спеціальними чи виключними правами,
або є природними монополіями, -
стосовно інформації щодо умов
постачання товарів, послуг та цін на
них.

Згідно ч.ч.2,3 ст.13 Закону України №2939-VI,
до розпорядників інформації,
зобов'язаних оприлюднювати та надавати
за запитами інформацію, визначену в цій
статті, у порядку, передбаченому цим
Законом, прирівнюються суб'єкти
господарювання, які володіють:
інформацією про стан довкілля;
інформацією про якість харчових
продуктів і предметів побуту;
інформацією про аварії, катастрофи,
небезпечні природні явища та інші
надзвичайні події, що сталися або
можуть статися і загрожують здоров'ю та
безпеці громадян; іншою інформацією, що
становить суспільний інтерес
(суспільно необхідною інформацією).

На розпорядників інформації,
визначених у п.п.2,3,4 ч.ч.1,2 цієї статті,
вимоги цього Закону поширюються лише в
частині оприлюднення та надання
відповідної інформації за запитами.

Згідно із ч.1 ст.20 Закону України №2939-VI,
розпорядник інформації повинен надати
відповідь на запит на інформацію не
пізніше 5 ( п'яти) робочих днів з дня
отримання запиту.

А як передбачено ч.3 ст.22 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»,
розпорядник інформації, який не
володіє запитуваною інформацією, але
якому за статусом або характером
діяльності відомо або має бути відомо,
хто нею володіє, зобов'язаний направити
цей запит належному розпоряднику з
одночасним повідомленням про це
запитувача. У такому разі відлік строку
розгляду запиту на інформацію
починається з дня отримання запиту
належним розпорядником.

Відповідно до п.1 «Положення про
Державну інспекцію ядерного
регулювання України» (затв. Указом
Президента України №403/2011 від 06.04.2011р.),
Держатомрегулювання України є
центральним органом виконавчої влади,
який є головним у системі центральних
органів виконавчої влади з формування
та реалізації державної політики у
сфері безпеки використання ядерної
енергії.

У відповідності п.8 цього Положення
№403/2011, Держатомрегулювання України
здійснює свої повноваження
безпосередньо та через утворені в
установленому порядку міжрегіональні
(повноваження яких поширюються на
кілька адміністративно-територіальних
одиниць) територіальні органи. Так,
Держатомрегулюванням України створено
8 (вісім) територіальних органів -
державних інспекцій з ядерної та
радіаційної безпеки, зокрема, й
Південну державну інспекцію з ядерної
та радіаційної безпеки, повноваження
якої поширюється на Миколаївську,
Херсонську та Одеську області.

Свої повноваження ці Державні
інспекції з ядерної та радіаційної
безпеки здійснюють відповідно до
Положень, затверджених Головою
Держатомрегулювання України та
розроблених відповідно до «Положення
про державні регіональні інспекції з
ядерної та радіаційної безпеки
Держатомрегулювання України» №142 від
11.10.2011 року.

Відповідно до вимог п.60 Положення
№403/2011, Держатомрегулювання України
організовує розгляд звернень громадян
з питань, пов'язаних з діяльністю
Держатомрегулювання України, її
територіальних органів, підприємств,
установ та організацій, що належать до
сфери її управління, а також стосовно
актів, які нею видаються.

Судами обох інстанцій з матеріалів
справи беззаперечно встановлено, що
Південною державною інспекцією з
ядерної та радіаційної безпеки, в
даному випадку, було допущено
бездіяльність, яка виразилась у
ненаданні позивачу відповіді на його
запит до надання публічної інформації,
який був направлений на адресу
належного розпорядника інформації
листом від 04.10.2013 р. №09-17/6988-32із, і
отриманий відповідачем 09.10.2013р. за вхід.
№ 33-12/621.

Факт ненадання відповідачем у
встановлений законом строк відповіді
на запит на публічну інформацію від
03.10.2013р. також викладений і в листі
Державної інспекції ядерного
регулювання України №09-14/2525-07із від
16.04.2014 року.

До того ж, даний факт підтвердив і сам
представник позивача, який, в свою
чергу, в судовому засіданні суду
апеляційної інстанції зазначив, що
письмова відповідь на цей запит
позивача була надана ли тільки в серні
2014р., тобто після ухвалення судом 1-ї
інстанції оскаржуваної постанови.

Що ж стосується інших п/вимог позивача
про зобов'язання відповідача у терміни
передбачені законом надати копію
порядку надання безоплатної первинної
правової допомоги Південної державної
інспекції з ядерної та радіаційної
безпеки, то судова колегія, як і суд 1-ї
інстанції, вважає, що вони не
підлягають задоволенню, з наступних
підстав.

Так, в листі Державної інспекції
ядерного регулювання України
№09-14/2525-07із від 16.04.2014 року зазначено, що
в Південній державній інспекції з
ядерної та радіаційної безпеки
Держатомрегулювання України відсутня
інформація, яка запитувалась у запиті
до публічної інформації від 03.10.2013 року
(вх. №32із від 03.10.2013р.), зокрема наказ,
розпорядження, або т.п. про створення в
Південній державній інспекції з
ядерної та радіаційної безпеки
Громадської приймальні з надання
безоплатної первинної правової
допомоги в Південній державній
інспекції з ядерної та радіаційної
безпеки; порядок надання безоплатної
первинної правової допомоги в
Південній державній інспекції з
ядерної та радіаційної безпеки; графік
прийому громадян у Громадській
приймальні з надання безоплатної
первинної правової допомоги у
Південній державній інспекції з
ядерної та радіаційної безпеки.

Відтак, Громадська приймальня надання
безоплатної первинної правової
допомоги у Південній державній
інспекції з ядерної та радіаційної
безпеки ще не створювалась, а отже,
відповідний порядок відсутній.

Таким чином, у зв'язку з вказаним,
судова колегія вважає, що суд 1-ї
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відмову позивачу у
задоволенні цих позовних вимог.

Крім того, при цьому, слід зазначити і
про те, що постанова суду 1-ї інстанції в
цій частині сторонами у будь-який
спосіб фактично не оскаржувала ся.

Отже, враховуючи вищевикладене,
апеляційний суд, як і суд 1-ї інстанції
прийшов до аналогічного висновку про
часткове задоволення позовних вимог.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що
згідно із приписами ст.ст.11,71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд, у
відповідності до ст.86 цього ж Кодексу,
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

А згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, що в свою
чергу, в даному випадку, не було
зроблено представником відповідача
при розгляді цієї справи в суді 1-ї та 2-ї
інстанції.

Враховуючи вищезазначене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
даної справи не допустив, вірно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належної правової оцінки.
Наведені ж у апеляційній скарзі доводи,
правильність висновків суду не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
припущеннях та невірному трактуванні
норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів
апеляційного суду, діючи виключно в
межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, відповідно до ст.200
КАС України, залишає цю апеляційну
скаргу без задоволення, а оскаржувану
постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И
В:

Апеляційну скаргу Південної державної
інспекції з ядерної та радіаційної
безпеки - залишити без задоволення, а
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2014 -
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого Адміністративного
Суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням апеляційного суду.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко