Справа № 815/3499/14
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

23 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/3499/14

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Аракелян М. М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд в складі колегії:

судді-доповідача - Косцової І.П.

суддів - Турецької
І.О..

-
Стас Л.В.

за участю секретаря - Тутової Л.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Малиновському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 14 серпня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у Малиновському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області про скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И
В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3
звернулась до суду першої інстанції з
позовом, в якому просила визнати
протиправним та скасувати податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Малиновському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області від 02.06.2014 року №
про донарахування суми грошового
зобов'язання з податку на доходи з
фізичних осіб та № про
донарахування суми грошового
зобов'язання зі штрафної санкції за
порушення норм регулювання обігу
готівки.

В обґрунтування позову зазначено, що
прийняті контролюючим органом за
наслідками проведеної документальної
перевірки податкові
повідомлення-рішення суперечать
законодавству України з питань
оподаткування та є необґрунтованими,
оскільки висновки акту перевірки щодо
неналежного ведення позивачем Книги
обліку доходів і витрат, яку ведуть
фізичні особи-підприємці, що призвело
до відображення перекручених даних в
зазначеному регістрі обліку, в
заниженні суми чистого доходу,
отриманого від здійснення
підприємницької діяльності, на
загальну суму 5503,83 грн. та
неоприбуткуванні готівки у книзі
обліку доходів та витрат за 2013 рік в
сумі 5503,83 грн., ґрунтуються лише на
сумнівних розрахунках та
безпідставних твердженнях про нібито
отримання позивачем виручки від
реалізації готівкою, що не
підтверджується жодним документальним
доказом, передбаченим Податковим
кодексом України.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 14 серпня 2014
року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ДПІ у
Малиновському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судове рішення, та
прийняти нову постанову про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції у справі
з'ясовано, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті
відповідачем за результатами
документальної планової виїзної
перевірки ФОП ОСОБА_3 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
24.05.2012року по 31.12.2013 року.

За результатами проведеної перевірки
податковим органом складено Акт
перевірки від 16.05.2014 року
№2617/17-128/НОМЕР_1, в якому встановлено
порушення позивачем, зокрема:

- п.2.6 ст.2 Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні, затвердженого Постановою
Правління НБУ від 15.12.04 № 637 «Про
затвердження положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні», зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 13.01.05 №
40/10320, яке полягало у не оприбуткуванні
готівки в розмірі 5 503,83 грн.,
отриманої як виручка від реалізації
товару;

- пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14, п. 164.1 ст. 164, п. 177,2
ст.177 з урахуванням п. 167.1 ст. 167, п. 177.1 ст.
177 Податкового кодексу України у
частині заниження оподатковуваного
доходу у сумі 825,60 грн.;

- п.3 Порядку ведення Книги обліку
доходів і витрат, яку ведуть фізичні
особи - підприємці, що здійснюють
діяльність на загальній системі
оподаткування, підпункту 16.1.2 пункту 16.1
статті 16, пункт 177.10 статті 177
Податкового кодексу України.

За висновком податкового органу,
підприємець допустила неналежне
ведення книги обліку доходів та витрат
(ф.№10) внаслідок відображення
перекручених даних, що призвело до
заниження суми чистого доходу,
отриманого від здійснення
підприємницької діяльності у
загальній сумі 5 503.83 грн.

Суть порушень, на думку ДПІ, полягала в
тому, що Підприємець подала до ДПІ у
Малиновському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області «Звіт
про суми нарахованого доходу
застрахованих осіб та суми
нарахованого єдиного внеску» додаток 5
таблиця 1 від 07.02.2014 року, де вказала
суму чистого доходу, заявленого в
податковій декларації фізичної
особи-підприємця 25 433,61 грн., а в додатку
5 до розділу ІІІ податкової декларації
про майновий стан і доходи від 25.03.2014
року (уточнюючий) - 16 608,15 грн. (без ПДВ),
сума з ПДВ складає 19 927,78 грн. Тобто
різниця відображеного чистого доходу
становить 5 503, 83 грн.

Оскільки по банківським випискам за 2013
рік проходять кошти у сумі 484 752,50 грн.
податковий орган дійшов висновку, що
грошові кошти у сумі 5 503,83 грн. були
отримані платником податку готівкою та
не оприбутковані у книзі обліку
доходів і витрат як виручка від
реалізації товару.

За результатами перевірки ДПІ у
Малиновському районі прийнято
податкові повідомлення-рішення від
02.06.2014 року: №, яким визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи з фізичних осіб на загальну суму
1 038, 75 грн., у тому числі: основного
платежу 825, 60 грн., штрафні санкції - 213, 15
грн., та №, яким нараховане
грошове зобов'язання зі штрафної
санкції за порушення норм регулювання
обігу готівки на загальну суму 27 519, 15
грн.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з того, що податковим органом
не доведено факту порушень позивачем
вимог податкового законодавства, а
відтак, оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є протиправними
та підлягають скасуванню.

Колегія суддів такий висновок суду
першої інстанції вважає правильним, з
огляду на наступне.

Відповідно до пп. є п. 176.1 ст. 176
Податкового кодексу України платники
податку зобов'язані: подавати
податкову декларацію за результатами
податкового (звітного) року у строки,
передбачені цим Кодексом для платників
податку на доходи фізичних осіб, якщо
протягом такого податкового (звітного)
року оподатковувані доходи
нараховувалися (виплачувалися,
надавалися) у формі заробітної плати,
інших заохочувальних та
компенсаційних виплат або інших виплат
і винагород, платнику податку у зв'язку
з трудовими відносинами та за
цивільно-правовими договорами
одночасно двома або більше податковими
агентами і при цьому загальна річна
сума таких оподатковуваних доходів
перевищує сто двадцять розмірів
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
звітного податкового року.

Інші оподатковувані доходи, що були
нараховані (виплачені, надані)
платникам податку, ніж зазначені в
абзаці першому цього підпункту, не
включаються до складу загального
річного оподатковуваного доходу, що
декларується згідно з цим підпунктом.

Перерахунок податку із задекларованої
річної загальної суми оподатковуваних
доходів здійснюється в окремому
додатку до податкової декларації у
такому порядку:

задекларована річна загальна сума
оподатковуваних доходів зменшується
на фактично нараховані (утримані)
протягом звітного року податковими
агентами суми єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, страхових
внесків до Накопичувального фонду, а у
випадках, передбачених законом, -
обов'язкових страхових внесків до
недержавного пенсійного фонду та на
суму наданої платнику податку
податкової соціальної пільги (за її
наявності);

із зменшеної загальної суми
оподатковуваних доходів сто двадцять
розмірів мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
звітного податкового року,
оподатковуються за ставкою у розмірі 15
відсотків, решта суми - за ставкою у
розмірі 17 відсотків.

Нарахований податок із зменшеної
загальної суми оподатковуваних
доходів зменшується на суму податку,
фактично нарахованого (утриманого)
податковими агентами протягом
податкового (звітного) року на доходи,
зазначені в абзаці першому цього
підпункту, які задекларовані платником
податку. Позитивна різниця податку
підлягає сплаті платником податку до
відповідного бюджету в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Згідно пп.177.2 ст.177 Податкового кодексу
України об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п.177.4 ст. 177 Податкового
кодексу України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Положеннями пп. 138.10.4 "в" п. 138.10 ст. 138
Податкового кодексу України
передбачено, що до складу інших витрат
включаються інші операційні витрати,
що включають, зокрема:

а) витрати за операціями в іноземній
валюті, втрати від курсової різниці,
визначені згідно зі статтею 153 цього
Кодексу;

б) амортизацію наданих в оперативну
оренду необоротних активів;
амортизацію необоротних та
нематеріальних активів у складі
об'єктів, отриманих у концесію
відповідно до Закону України "Про
особливості передачі в оренду чи
концесію об'єктів централізованого
водо-, теплопостачання і
водовідведення, що перебувають у
комунальній власності";

в) інші витрати операційної діяльності,
пов'язані з господарською діяльністю, у
тому числі, але не виключно:

суми коштів, внесені до страхових
резервів у порядку, передбаченому
статтею 159 цього Кодексу;

суми нарахованих податків та зборів,
установлених цим Кодексом (крім тих, що
не визначені в переліку податків та
зборів, встановлених цим Кодексом),
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, а
також інших обов'язкових платежів,
встановлених законодавчими актами, за
винятком податків та зборів,
передбачених підпунктами 139.1.6 і 139.1.10
статті 139 цього Кодексу, та пені,
штрафів, неустойки, передбачених
підпунктом 139.1.11 статті 139 цього
Кодексу.

Аналізуючи наведені положення
податкового законодавства, колегія
суддів зазначає, що алгоритм
визначення об'єкту оподаткування
податком на доходи фізичних
осіб-підприємців - чистого доходу за
результатами календарного року,
полягає у: 1) визначенні загального
доходу як отриманої виручки у грошовій
та не грошовій формах, що повинно
підтверджуватися первинними
документами та документами обліку
платника податків за звітний
податковий рік; 2) визначенні
документально підтверджених витрат,
включаючи витрати, пов'язані з
нарахуванням єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за звітний
податковий рік; 3) визначенні чистого
доходу як арифметичної різниці між
сумами доходів та витрат за звітний
період.

Як вбачається з наявної в матеріалах
справи податкової декларації про
майновий стан і доходи за 2013 рік,
позивачем у графі 3 додатку 5
відображено суму одержаного доходу, що
становить 432 656,50 грн. (без ПДВ) у вигляді
виручки від реалізації товарів,
сплаченої покупцями на поточний
рахунок Підприємця. Інших форм
розрахунків, як зазначено в акті
перевірки, фізичною особою-підприємцем
не використовувалось.

У графі 4 додатку 5 позивачем
відображено вартість придбаних ТМЦ, що
були реалізовані протягом звітного
періоду в сумі 388 914,76 грн.

У графі 6 додатку 5 позивачем
відображено інші витрати, включаючи
вартість виконаних робіт, наданих
послуг в сумі 27 133,59 грн. та нарахування
єдиного внеску згідно Звіту
страхувальника за 2013 рік в сумі 8 825,46
грн.

Визначений позивачем показник
документально підтверджених витрат в
сумі 416 048 грн. підтверджено актом
перевірки, отже сума чистого доходу для
оподаткування податком на доходи
фізичних осіб правомірно визначено
позивачем в сумі 16 608,15 грн. (432 656,50 - 416 048
грн.) та відображено в графі 7 додатку 5
декларації про майновий стан і доходи з
відповідним нарахуванням податкового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб.

Поряд з цим, правові та організаційні
засади забезпечення збору та обліку
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, умови
та порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначені
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» (далі -
ЗУ № 2464-VI).

Пунктом 2 ч.1 ст.7 цього Закону
передбачено, що для платників,
зазначених у пункті 4 (крім фізичних
осіб - підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування) та 5 частини
першої статті 4 цього Закону, єдиний
внесок нараховується на суму доходу
(прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток).

Відповідно до ч. 4 ст.7 Закону єдиний
внесок нараховується на суми,
зазначені в частинах першій і другій
цієї статті, не зменшені на суму
відрахувань податків, інших
обов'язкових платежів, що відповідно до
закону сплачуються із зазначених сум,
та на суми утримань, що здійснюються
відповідно до закону або за договорами
позики, придбання товарів та виплат на
інші цілі за дорученням отримувача.

Тобто порядок визначення бази для
нарахування єдиного соціального
внеску, для обчислення збору, належного
до сплати за рік фізичними
особами-підприємцями, полягає у
розрахунку суми чистого доходу, яка
підлягає оподаткуванню податком на
доходи фізичних осіб, не зменшену на
суму нарахованого обов'язкового
платежу - єдиного соціального внеску.

Таким чином колегія суддів вважає, що
позивачем при проведенні розрахунку
чистого доходу для визначення
податкового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в сумі 16 608,15 грн., з
урахуванням положень Податкового
кодексу України, в складі інших витрат
правомірно враховані суми єдиного
соціального внеску, розрахованого
відповідно до вимог ЗУ № 2464-VI.

При цьому для визначення бази для
нарахування єдиного соціального
внеску в Звіті страхувальника, позивач
правомірно відобразив суму чистого
доходу без урахування нарахованих
внесків в складі інших витрат.

Враховуючи методологічні засади,
визначені відповідними положеннями ПК
України, для розрахунку чистого доходу
для цілей оподаткування податком на
доходи фізичних осіб, та порядок
визначення бази для нарахування
єдиного соціального внеску,
встановлений ЗУ № 2464-VI, колегія суддів
зазначає, що податковий орган,
визначаючи позивачеві податкове
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, помилково вдався до
прямого співвідношення показників
звітності та дійшов необґрунтованого
висновку, що розбіжність показника
чистого доходу за даними Звіту
страхувальника з даними податкової
декларації є порушенням податкового
законодавства.

Колегія суддів погоджує висновок суду
першої інстанції щодо
необґрунтованості доводів податкового
органу про не оприбуткування позивачем
виручки, адже ці твердження
ґрунтуються лише на припущеннях
відповідача та не підтверджені жодним
належним доказом.

Беручи до уваги викладене, колегія
суддів вважає, що при розгляді справи
судом першої інстанції правильно
застосовано норми матеріального та
процесуального права, вірно
встановлено фактичні обставини справи
та надана правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції
викладена достатньо повно, висновки
обґрунтовані з посиланням на конкретні
норми Законів України та відповідають
чинному законодавству та доводи
апеляційної скарги цих висновків суду
не спростовують.

За таких обставин підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції та задоволення апеляційної
скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200,
п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Малиновському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області -
залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 14 серпня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у Малиновському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області про скасування
податкових повідомлень-рішень -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня
виготовлення повного тексту.

Суддя - доповідач:
І.П. Косцова

Судді:
І.О. Турецька

Л.В.Стас.