Справа № 826/9745/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року
м. Київ К/800/56139/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Суддя-доповідач:Вербицька
О.В.Судді: Маринчак Н.Є. Муравйов
О.В.розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Деснянському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
13.09.2013 р.

та постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.10.2014 р.

у справі № 826/9475/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Газфаєр Інвест»

до Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправними дій,
визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Газфаєр Інвест»
(далі - позивач, ТОВ «Газфаєр Інвест»)
звернулось до суду з позовом Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві (далі - відповідач,
ДПІ у Деснянському районі) про визнання
протиправними дій, визнання нечинними
та скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
13.09.2013 р. позов задоволено частково.
Скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Деснянському районі від 16.01.2013 р.
№, №, від 04.02.2013 р. №. В
іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.10.2014 р.
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 13.09.2013 р. змінено.
Виключено з резолютивної частини
постанови слова «за рахунок бюджетних
асигнувань Державної податкової
інспекції у Деснянському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві». В іншій частині постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 13.09.2013 р. залишено без змін.

У касаційній скарзі ДПІ у Деснянському
районі, посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 13.09.2013 р. та постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.10.2014 р. у
частині задоволених позовних вимог і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

У письмовому запереченні на касаційну
скаргу ТОВ «Газфаєр Інвест»,
посилаючись на те, що касаційна скарга
є необґрунтованою, просить залишити її
без задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
13.09.2013 р. та постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16.10.2014 р. - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку про
наступне.

ДПІ у Деснянському районі проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати до бюджету
податку на додану вартість та податку
на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ
«Трейдпласт» за період з 01.06.2011 р. по
30.06.2011 р., з ТОВ «Тор-говий дім «Дельта»
за період з 01.09.2011 р. по 30.09.2011 р. та з
01.12.2011 р. по 31.12.2011 р., з ТОВ «Профіт А» за
період з 01.05.2012 р. по 31.05.2012 р., за
результатами якої складено акт
перевірки від 27.12.2012 р. №5165/22-50/36463916.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.
139, пп. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 201.1, 201.4, 201.6
ст. 201 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на 341995,00 грн. та
занижено податок на прибуток на суму
231942,00 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято: податкове
повідомлення-рішення від 16.01.2013 р.
№, яким позивачу збільшено
грошове зобов'язання з податку на
прибуток на суму 257984,50 грн. (за основним
платежем - 231942,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 26042,50 грн.);
податкове повідомлення-рішення від
16.01.2013 р. №, яким збільшено грошове
зобов'язання з ПДВ на 412038,75 грн. (за
основним платежем - 341995 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями -
70043,75 грн.); податкове
повідомлення-рішення від 04.02.2013 р.
№, яким збільшено грошове
зобов'язання з ПДВ на 70042,75 грн. штрафних
санкцій.

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали необґрунтованими такі
висновки податкового органу, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 138.2 ст. 138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
ПК України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської
операції у податковому обліку повинно
здійснюватись відповідно до її
реального економічного змісту на
підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у позивача були
фінансово-господарські відносини з ТОВ
«Трейдпласт», ТОВ «Торговий дім
«Дельта» та з ТОВ «Профіт А», що
відображено позивачем в податковому
обліку з податку на прибуток та з ПДВ та
задекларовано у складі валових витрат
-1051582,00 грн., а в складі податкового
кредиту з ПДВ - 341995,00 грн.

Реальність виконання правочинів між
позивачем та контрагентами з поставки
товарів та виконання підрядних робіт
підтверджено належним чином
складеними первинними документами:
видатковими та податковими накладними,
рахунками-фактури, актами
приймання-передачі виконаних робіт
тощо.

Крім того, придбання позивачем товарів
і робіт у вищеназваних контрагентів
здійснювалося з метою подальшого їх
використання в господарській
діяльності позивача, зокрема, для
виконання взятих на себе зобов'язань
перед замовниками, що підтверджено
договорами та актами виконаних робіт.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов правильного висновку,
що позивачем виконані всі умови,
передбачені податковим
законодавством, які надають йому
правові підстави для формування витрат
та податкового кредиту.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суд апеляційної
інстанції вірно застосував норми
матеріального права, отже, прийняті
податковим органом спірні податкові
повідомлення-рішення є неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що в межах касаційної
скарги порушень судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права при вирішенні
цієї справи не допущено, правова оцінка
обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає відхиленню, а
постанова Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.10.2014 р.
залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві відхилити.

2.Постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16.10.2014 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
О.В. Вербицька

Судді
Н.Є.
Маринчак

О.В.
Муравйов