Справа № 610/3589/14-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 р.Справа № 610/3589/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Балаклійському районі
Харківської області на постанову
Балаклійського районного суду
Харківської області від 19.11.2014р. по
справі № 610/3589/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління
Пенсійного фонду України в
Балаклійському районі Харківської
області

про визнання бездіяльності
неправомірною та зобов'язання
нарахувати та сплатити щомісячне
підвищення до пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

01.09.14 року позивач звернувся до суду з
вищезазначеним адміністративним
позовом, в якому просив визнати
неправомірною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
Балаклійському районі Харківської
області незаконною та зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
Балаклійському районі Харківської
області провести з 01.03.2014 року
нарахування та виплату підвищення до
пенсії, встановленого ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

За результатами розгляду справи в
порядку скороченого провадження,
постановою Балаклійського районного
суду Харківської області від 19.11.2014
року адміністративний позов
задоволено .

Визнано неправомірною бездіяльність
неправомірною та зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
Балаклійському районі Харківської
області здійснити позивачу
нарахування та виплату щомісячної
доплати до пенсії як дитині війни в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
з урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність
за період з 01.03.2014 року по 02.08.2014 року
включно, з урахуванням фактично
виплачених сум.

У задоволені решти позовних вимог
відмовлено.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
суд апеляційної інстанції оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати вказану постанову
суду першої інстанції та ухвалити
нову, якою повністю відмовити в
задоволенні позовних вимог. Вказує, що
приймаючи зазначену постанову суд
першої інстанції дійшов до помилкових
висновків, які призвели до
неправильного вирішення справи,
неповно з'ясував всі обставини справи,
що мають значення при вирішенні спору,
невірно застосував до спірних
правовідносин положення Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2014 рік", ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
постанови КМУ від 28 грудня 2011 року № 1381,
Закону України № 1165 від 27.03.2014 року "Про
внесення змін до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік",
Закону України "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік" № 1622 від 31.07.2014 року,
та ст.159 Кодексу адміністративного
судочинства України щодо повноти та
об'єктивності розгляду справи.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст.
183-2 КАС України вищезазначена
апеляційна скарга розглядається в
порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що позивач, відноситься до
категорії дітей війни та знаходиться
на обліку в УПФУ в Жовтневому районі м.
Маріуполя Донецької області. Даний
факт підтверджується копією
пенсійного посвідчення позивача (а.с. 7).

Приймаючи рішення про
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що дії
відповідача з виплати позивачеві
підвищення до пенсії, як дитині війни, у
період з 01.03.2014 року по 02.08.2014 року у
розмірі встановленому постановою
Кабінету Міністрів України № 1381 від
28.12.2011 року "Про підвищення рівня
соціального захисту найбільш
вразливих верств населення" не
відповідають вимогам чинного
законодавства.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до чинної редакції ст.
6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30% від мінімальної
пенсії за віком.

На підставі ст. 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
фінансове забезпечення соціальних
гарантій, передбачених цим законом,
здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету України.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік" не було визначено
жодних обмежень щодо застосування
положень ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" до 3
серпня 2014 року.

Таким чином, колегія суддів відхиляє
посилання апелянта на Закон України
"Про внесення змін до Закону України
"Про Державний бюджет України на 2014
рік", який набув чинності 3 квітня 2014
року, яким було внесено зміни до п. 7
Прикінцевих положень Закону України на
2014 рік", на підставі чого Кабінету
Міністрів України було надано
повноваження вносити пропозиції щодо
підвищення соціальних стандартів та їх
фінансового забезпечення та вносити
пропозиції щодо відновлення обсягів
видатків на виконання першочергових
соціальних та економічних програм,
оскільки зазначеними змінами не було
врегульовано питання можливості
змінювати державні соціальні гарантії
дітям війни, встановлені ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Натомість, на підставі Закону України
від 31 липня 2014 року "Про внесення змін
до Закону України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік", який набув чинності 3
серпня 2014 року, "Прикінцеві положення"
Закону України "Про державний бюджет
України на 2014 рік" були доповнені п. 6-7,
за яким було встановлено, що з 1 січня 2014
року норми і положення ст. ст. 5, 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів бюджетів усіх
рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік.

Отже, Законом України "Про Державний
бюджет України на 2014 рік" з 3 серпня 2014
року було надано повноваження Кабінету
Міністрів України визначати розмір
доплати до пенсії, передбачений ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджетів на 2014 рік.

При цьому, Рішенням Конституційного
Суду України від 25 січня 2012 року №
З-рп/2012 розтлумачено, що
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України під час вирішення
справ про соціальний захист підлягають
застосуванню тоді, коли вони видані у
межах його компетенції на основі і на
виконання Бюджетного кодексу України,
закону про Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Так, п. 4 Постанови Кабінету Міністрів
України від 28 грудня 2011 року № 1381 "Про
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верств населення"
(далі - Постанова КМУ від 28 грудня 2011
року № 1381), прийнятої з метою
здійснення, починаючи з 2012 року,
заходів щодо поетапного до 2015 року
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верств населення,
було встановлено, що дітям війни (крім
тих, на яких поширюється дія Законів
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" і "Про
жертви нацистських переслідувань") до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, підвищення,
встановлене ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
провадиться у розмірі 66,43 грн.

На підставі наведеного, колегія суддів
відхиляє посилання апелянта на
необхідність застосування до спірних
правовідносин положення Постанови КМУ
від 28 грудня 2011 року № 1381 за період з
01.03.2014 року по 2 серпня 2014 року, а не
положення Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
оскільки з урахуванням внесених змін у
Закон України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік", які набули чинності 3
серпня 2014 року, лише починаючи з цієї
дати підлягають застосуванню
положення Постанови КМУ від 28 грудня 2011
року № 1381, оскільки вказані зміни до
порядку застосування положень ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" були прийняті пізніше, а
тому останні мають пріоритет.

Таким чином, при визначенні розміру
доплати до пенсії позивачу за період з
01.03.2014 року по 2 серпня 2014 року слід
керуватися розміром доплати,
визначеному ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", а
починаючи з 3 серпня 2014 року, слід
керуватися розміром підвищення до
пенсії, встановленого Постановою КМУ
від 28 грудня 2011 року № 1381.

На час виникнення спірних
правовідносин, розмір мінімальної
пенсії за віком був визначений ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", згідно якої мінімальна
пенсія за віком дорівнює розміру,
визначеного законом, прожиткового
мінімуму, встановленого для осіб, що
втратили працездатність.

При цьому, положення ч. 3 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" не є
перешкодою для застосування
зазначеної величини (мінімального
розміру пенсії за віком) для розрахунку
інших пов'язаних із нею пенсій чи
доплат, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого мінімального
розміру пенсії за віком.

Враховуючи, що фактично позивач з
01.03.2014 року отримує підвищення до
пенсії у розмірі, визначеному п. 4
Постанови Кабінету Міністрів України
від 28 грудня 2011 року № 1381 "Про
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верств населення",
замість розміру визначеного ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що заявлені позовні вимоги
за період з 01.03.2014 року по 02.08.2014 року
підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги, з
наведених вище підстав, висновків суду
першої інстанції не спростовують, а
тому підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. 160, 167, 183-2, 195, 197, 198, 200,
205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Балаклійському районі Харківської
області залишити без задоволення.

Постанову Балаклійського районного
суду Харківської області від 19.11.2014р. по
справі № 610/3589/14-а в частині
задоволення позовних вимог - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її постановлення, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді (підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С.