Справа № 826/9724/14
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1Вн. № 27/256
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 грудня 2014 року 11:09
№ 826/9724/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва, у складі колегії суддів:
головуючого судді Добрянської Я.І.,
суддів: Бояринцевої М.А., Мазур А.С.,
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу №
826/9724/14:

за позовомОСОБА_1до відповідача третя
особаМіністерства охорони здоров'я
України Генеральна прокуратура
Українипровизнання протиправним та
скасування наказуза участю
представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 (договір про
правову допомогу № б/н від 23.07.2014 р.)

від відповідача: Мовіле О.С.
(довіреність № 14.02/08 від 05.03.2014 р.)

від третьої особи: Стоцький М.В.
(довіреність № 05/2/2-117-14 від 05.12.2014 р.)

Відповідно до п. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в судовому засіданні 17.12.2014 р.
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Окружний
адміністративний суд міста Києва з
позовною заявою до відповідача
Міністерства охорони здоров'я України
про визнання протиправним та
скасування наказу.

Ухвалою судді Окружного
адміністративного суду міста Києва
Головань О.В. від 09.07.2014 р. було відкрито
провадження в адміністративній справі
№ 826/9724/14 та призначено попереднє
судове засідання.

Ухвалою судді Окружного
адміністративного суду міста Києва
Головань О.В. від 30.07.2014 р. було залучено
до участі у справі № 826/9724/14 в якості
третьої особи на стороні відповідача
без самостійних вимог на предмет спору
Генеральну прокуратуру України.

Ухвалою судді Окружного
адміністративного суду міста Києва
Головань О.В. від 13.08.2014 р. було
закінчено підготовче провадження та
призначено адміністративну справу №
826/9724/14 до судового розгляду колегією
суддів в судовому засіданні 08.09.2014 р.

В судовому засіданні 08.09.2014 р.
колегіальним складом суду: головуючий
суддя Головань О.В., судді: Літвінова
А.В., Соколова О.А. було оголошено
перерву з метою надання сторонам
можливості для подачі додаткових
документів та доказів по справі, без
визначення конкретної дати наступного
судового засідання.

У зв'язку з припиненням повноважень
щодо здійснення правосуддя судді
Головань О.В., в провадженні якої
перебувала адміністративна справа №
826/9724/14, автоматичним розподілом справ
між суддями від 19.09.2014 р. справу № 826/9724/14
було повторно розподілено для
продовження колегіального розгляду на
суддю Добрянську Я.І.

Враховуючи зазначене, ухвалою судді
Окружного адміністративного суду
міста Києва Добрянської Я.І. від 22.09.2014
р. було прийнято до свого провадження
для продовження судового розгляду
колегіальним складом суду
адміністративну справу № 826/9724/14, та
після формування нового складу колегії
(головуючий суддя Добрянська Я.І.,
судді: Бояринцева М.А., Мазур А.С.), а
також узгодження дати судового
засідання із колегіальним складом
суду, призначено судове засідання з
розгляду справи № 826/9724/14 на 17.12.2014 р.

Так, у судовому засіданні 17.12.2014 р.
представник позивача заявлені у
позовній заяві позовні вимоги
підтримав повністю та в судових
дебатах просив суд:

- визнати протиправним та скасувати
наказ Міністерства охорони здоров'я
України від 26.06.2014 року № 90-адм.,як
такий, що не відповідає завданням МОЗ
та вимогам закону, що порушило особисті
немайнові права фізичної
особи-громадянина України ОСОБА_1;

- зобов'язати відповідача Міністерство
охорони здоров'я України зробити
публічну заяву у ЗМІ щодо незаконності
видання наказу від 26.06.2014 р. № 90-адм.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог представник позивача зазначив
про те, що у відповідача Міністерства
охорони здоров'я України не було
законодавчо визначених (передбачених)
підстав для видання такого
оскаржуваного наказу від 26.06.2014 року №
90-адм., проте як підстави для його
видання, зазначені самим відповідачем
Міністерством охорони здоров'я
України, а саме: підпункт 3 пункту 5
Положення про Міністерство охорони
здоров'я України, затвердженого Указом
Президента України від 13 квітня 2011 р. №
467 (виробнича необхідність з метою
проведення комісійної перевірки на
лист Генеральної прокуратури України
від 24.06.2014 р. № 17/1-32807-14) - не є належними
та не зумовлювали законодавчо
визначеної необхідності для прийняття
такого оскаржуваного наказу.

Так, на переконання позивача,
оскаржуваний наказ був виданий
відповідачем без належних правових
підстав, останній не відповідає
завданням МОЗ та Положенню «Про
міністерство охорони здоров'я та
ґрунтується на листі ГПУ, який не
носить характеру процесуального
рішення у кримінальному провадженні,
за яким ОСОБА_1 була об'явлена підозра у
злочині.

Відповідачем, у свою чергу, до
матеріалів справи були подані письмові
заперечення на позовну заяву, в яких
Міністерство охорони здоров'я України
зазначає про правомірність його дій
щодо видання (прийняття) оскаржуваного
позивачем наказу від 26.06.2014 р. № 90-адм.,
яким, внаслідок виробничої
необхідності, було виключно внесено
зміни в основний наказ від 24.06.2014 р. №
86-адм. «Про проведення комісійної
перевірки» щодо складу виїзної комісії
МОЗ України (прийнятий за наслідками
реагування на лист Генеральної
прокуратури України від 24.06.2014 р. №
17/1-32807-14), який в свою чергу (наказ від
24.06.2014 р. № 86-адм.) позивачем взагалі не
оскаржувався, так само як і не
оскаржувалися дії Генеральної
прокуратури України щодо скерування
відповідачу листа від 24.06.2014 р. №
17/1-32807-14 про необхідність перевірки
правильності постановленого позивачу
діагнозу, стану його здоров'я та
необхідності госпіталізації.

В судовому засіданні 17.12.2014 р.
представник відповідача проти
задоволення позовних вимог позивача
також заперечив, та в судових дебатах
просив суд відмовити у позові повністю,
з підстав, визначених у письмовому
запереченні.

Третьою особою (Генеральною
прокуратурою України) до матеріалів
справи також були надані письмові
пояснення з приводу даного спору по
справі № 826/9724/14, в яких фактично
зазначено про необґрунтованість та
безпідставність позовних вимог
позивача.

Так, у судовому засіданні 17.12.2014 р.
представник третьої особи проти
задоволення позовних вимог позивача
заперечив, та в судових дебатах просив
суд відмовити у позові повністю.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд м.
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, Головним слідчим управлінням
Генеральної прокуратури України
здійснювалося досудове розслідування
у кримінальному провадженні №
000029 за підозрою позивача ОСОБА_1 у
вчиненні кримінальних правопорушень,
передбачених ч. 3 ст. 27, п. п. 6, 11, 12 ч. 2 ст.
115, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191,
ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209
Кримінального кодексу України.

Так, у зв'язку із невстановленням
місцезнаходження підозрюваного
ОСОБА_1, останнього 27.12.2012 року було
оголошено у міжнародний розшук.

Ухвалою слідчого судді Печерського
районного суду м. Києва від 28.12.2012 року
стосовно ОСОБА_1 було обрано запобіжний
захід у вигляді тримання під вартою, а
після затримання на території
Угорщини, 26.03.2014 року відбулася його
передача українській стороні.

За наслідками зазначеного, Печерським
районним судом м. Києва 27.03.2014 року було
задоволено клопотання Генеральної
прокуратури України про застосування
до ОСОБА_1 запобіжного заходу у
вигляді тримання під вартою, зважаючи
на що останній утримувався у
Київському слідчому ізоляторі.

Також, у рамках кримінального
провадження було призначено комісійну
судово-медичну експертизу для
визначення стану здоров'я
підозрюваного ОСОБА_1, проте як
останній відмовився від проведення
медичних обстежень.

У подальшому, 05.06.2014 року та 23.06.2014 року
ОСОБА_1 було госпіталізовано до
Київської міської клінічної лікарні
швидкої допомоги.

У зв'язку з тим, що упродовж незначного
проміжку часу лікарями цієї лікарні
(Київської міської клінічної лікарні
швидкої допомоги) позивачу ОСОБА_1
ставилися різні діагнози, у органу
досудового розслідування (Головного
слідчого управління Генеральної
прокуратури України) виникли сумніви
щодо їх правильності.

З огляду на викладене, на підставі
ст.ст. 40, 93 КПК України, слідчим
Головного слідчого управління
Генеральної прокуратури України 24.06.2014
року було направлено лист за № 17/1/1-32807-14
до Міністерства охорони здоров'я
України (відповідача) з вимогою
перевірити правильність
постановленого позивачу ОСОБА_1
діагнозу, стан його здоров'я та
необхідність його госпіталізації.

За наслідками зазначеного,
Міністерством охорони здоров'я України
того ж дня 24.06.2014 року було видано наказ
№ 86-адм., яким утворено та затверджено
склад виїзної комісії МОЗ для
перевірки підстав поміщення позивача
ОСОБА_1 на лікування до Київської
міської клінічної лікарні швидкої
допомоги, стану його здоров'я та
доцільності подальшого перебування у
закладі.

Як підтверджується наявними
матеріалами справи, зазначений наказ
Міністерства охорони здоров'я України
від 24.06.2014 року № 86-адм. - позивачем не
оскаржувався ні в адміністративному,
ні в судовому порядку.

В подальшому, внаслідок виробничої
необхідності, іншим наказом
Міністерства охорони здоров'я України
від 26.06.2014 року № 90-адм. (що оскаржується
позивачем в даній адміністративній
справі) було внесено зміни до
попереднього (основного) наказу
Міністерства охорони здоров'я України
від 24.06.2014 року № 86-адм. (яким утворено
та затверджено склад виїзної комісії
МОЗ для перевірки підстав поміщення
позивача ОСОБА_1 на лікування до
Київської міської клінічної лікарні
швидкої допомоги, стану його здоров'я
та доцільності подальшого перебування
у закладі) в частині виключно заміни
фахівця, який входив до складу комісії
(виключено ОСОБА_6, введено до складу
ОСОБА_7 та ОСОБА_8).

Також, відповідно до наявних
матеріалів справи, у провадженні
Головного слідчого управління
Генеральної прокуратури України
перебуває інше кримінальне
провадження № 0000568 від 25.06.2014 р. за
ч. 1 ст. 366 КК України за фактом внесення
завідомо неправдивих даних в офіційні
документи - довідки про стан здоров'я
ОСОБА_1, видані лікарями Київської
міської клінічної лікарні швидкої
допомоги.

Як зазначила Генеральна прокуратура
України у своєму письмовому поясненні,
під час проходження лікування у
зазначеній лікарні ОСОБА_1 06.07.2014 року
вчинив втечу.

Наразі досудове розслідування у
кримінальному провадженні № 000029
зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК
України.

З приводу наведеного вище, вважаючи
протиправним саме цей (похідний, щодо
внесення змін) наказ Міністерства
охорони здоров'я України від 26.06.2014 року
№ 90-адм., яким, внаслідок виробничої
необхідності, було виключно внесено
зміни в основний наказ від 24.06.2014 р. №
86-адм. «Про проведення комісійної
перевірки» щодо складу виїзної комісії
МОЗ України (прийнятий за наслідками
реагування на лист Генеральної
прокуратури України від 24.06.2014 р. №
17/1-32807-14), позивач оскаржив його в
судовому порядку до Окружного
адміністративного суду м. Києва, при
цьому не оскаржуючи основного наказу
Міністерства охорони здоров'я України
від 24.06.2014 р. № 86-адм. (яким утворено та
затверджено склад виїзної комісії МОЗ
для перевірки підстав поміщення
позивача ОСОБА_1 на лікування до
Київської міської клінічної лікарні
швидкої допомоги, стану його здоров'я
та доцільності подальшого перебування
у закладі) та дій Генеральної
прокуратури України щодо скерування
Міністерству охорони здоров'я України
листа від 24.06.2014 року № 17/1-32807-14 про
необхідність перевірки правильності
постановленого позивачу діагнозу,
стану його здоров'я та необхідності
госпіталізації.

Дослідивши наявні у справі докази,
проаналізувавши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, а також вивчивши норми чинного
законодавства з приводу даного спору,
суд дійшов до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог позивача, зважаючи
зокрема на наступне.

Статтею 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Повноваження, компетенція, функції
Міністерства охорони здоров'я України
визначені його Положенням про
Міністерство охорони здоров'я України,
затвердженого Указом Президента
України № 467 від 13 квітня 2011 року (далі -
Положення).

У відповідності до пунктів 6.1, 6.5, 6.53, 6.55
Положення, МОЗ України забезпечує в
межах своєї компетенції додержання
закладами охорони здоров'я,
підприємствами, установами та
організаціями права громадян на
охорону здоров'я; здійснює контроль
якості медичної допомоги; здійснює
контроль за дотриманням стандартів
медичного обслуговування, медичних
матеріалів і технологій; здійснює
контроль і нагляд за додержанням
законодавства про охорону здоров'я.

Згідно підпунктів 1, 3 пункту 5
Положення, МОЗ України для виконання
покладених на нього завдань має право в
установленому порядку залучати
спеціалістів центральних і місцевих
органів виконавчої влади, підприємств,
установ та організацій (за погодженням
з їх керівниками), вчених,
представників інститутів
громадянського суспільства (за згодою)
для розгляду питань, що належать до
компетенції МОЗ України; скликати
наради, створювати комісії та робочі
групи.

Відповідно до пункту 9 Положення, МОЗ
України у межах повноважень, на основі
та на виконання Конституції та законів
України, актів і доручень Президента
України, актів Кабінету Міністрів
України видає накази, організовує і
контролює їх виконання.

Таким чином, МОЗ України в межах своїх
повноважень має право видавати накази,
здійснювати перевірки та залучати у
своїй роботі спеціалістів.

Як підтверджується наявними у справі
доказами, листами від 06.06.2014 року, 12.06.2014
року, 13.06.2014 року та 24.06.2014 року за №
17/1/1-32807-14 Генеральна прокуратура
України звернулась до МОЗ України щодо
необхідності з'ясування причин та
обґрунтованості поміщення ОСОБА_1 до
нейрохірургічного відділення
Київської міської клінічної лікарні
швидкої допомоги.

Згідно статті 23 Основ законодавства
України про охорону здоров'я, нагляд за
додержанням законодавства про охорону
здоров'я здійснюють Генеральний
прокурор України і підпорядковані йому
прокурори.

За змістом статті 8 Закону України «Про
прокуратуру», законні вимоги прокурора
є обов'язковими для всіх органів,
підприємств, установ, організацій,
посадових осіб та громадян і
виконуються невідкладно або у
передбачені законом чи визначені
прокурором строки.

Зважаючи на таке, на виконання вимог
органів прокуратури, МОЗ України
наказами від 06.06.2014 року № 74-адм. та від
24.06.2014 року № 86-адм. призначило
проведення перевірки підстав
поміщення позивача ОСОБА_9 на лікування
до Київської міської клінічної лікарні
швидкої допомоги, стану його здоров'я
та доцільності його подальшого
перебування у закладі.

У відповідності до пункту 3 Порядку
контролю якості медичної допомоги,
затвердженого наказом МОЗ України від
28.09.2012 року № 752 (далі - Порядок), якість
медичної допомоги - надання медичної
допомоги та проведення інших заходів
щодо організації надання закладами
охорони здоров'я медичної допомоги
відповідно до стандартів у сфері
охорони здоров'я. Оцінка якості
медичної допомоги - визначення
відповідності наданої медичної
допомоги встановленим стандартам у
сфері охорони здоров'я.

Згідно пункту 6 Порядку, зовнішній
контроль якості надання медичної
допомоги здійснюється органами
державної виконавчої влади в межах
повноважень, визначених
законодавством, зокрема шляхом
контролю за дотриманням ліцензійних
умов провадження господарської
діяльності з медичної практики,
проведення акредитації закладів
охорони здоров'я, атестації лікарів,
молодших спеціалістів з медичною
освітою, професіоналів з вищою
немедичною освітою, які працюють у
системі охорони здоров'я, проведення
клініко-експертної оцінки якості та
обсягів медичної допомоги.

За змістом пунктів 7, 8 Порядку, контроль
якості надання медичної допомоги
здійснюється за такими складовими:
структура, процес та результати
медичної допомоги; організація надання
медичної допомоги; контроль за
реалізацією управлінських рішень;
відповідність кваліфікаційним вимогам
медичних працівників, у тому числі
керівників закладів охорони здоров'я;
вивчення думки пацієнтів щодо наданої
медичної допомоги; забезпечення прав
та безпеки пацієнтів під час надання їм
медичної допомоги.

Контроль якості наданої медичної
допомоги проводиться у випадках смерті
пацієнтів, первинного виходу на
інвалідність осіб працездатного віку,
розбіжності встановлених діагнозів,
недотримання закладами охорони
здоров'я стандартів медичної допомоги
(медичних стандартів), клінічних
протоколів, табелів
матеріально-технічного оснащення, а
також у випадках, що супроводжувалися
скаргами пацієнтів та/або близьких
осіб, які доглядають за пацієнтами,
шляхом клініко-експертної оцінки
якості та обсягів медичної допомоги.

Клініко-експертна оцінка якості та
обсягів медичної допомоги
здійснюється шляхом експертизи
клінічних питань діагностики,
лікування та реабілітації медичними
радами закладів охорони здоров'я,
клініко-експертними комісіями
Міністерства охорони здоров'я України
та/або управлінь охорони здоров'я
протягом 30 днів з дня надходження
відповідного звернення або з
ініціативи Міністерства охорони
здоров'я України, про що складається
висновок за результатами
клініко-експертної оцінки за формою,
наведеною в додатку до цього Порядку.

У відповідності до пункту 1.1 Положення
про клініко-експертну комісію
Міністерства охорони здоров'я України,
затвердженого наказом МОЗ України від
06.08.2013 року № 693, клініко-експертна
комісія Міністерства охорони здоров'я
України (далі - КЕК МОЗ України) є
постійно діючим органом, що
утворюється для колегіального
розгляду клініко-експертних питань
діагностики, лікування та реабілітації
в закладах охорони здоров'я (далі - ЗОЗ)
незалежно від форми власності та
підпорядкування, та у фізичних осіб -
підприємців (далі - ФОП), що провадять
господарську діяльність з медичної
практики щодо надання медичної
допомоги та медичних послуг.

Відповідно до пункту 2.1 зазначеного
Положення, КЕК МОЗ України проводить
клініко-експертну оцінку якості та
обсягів медичної допомоги та медичних
послуг шляхом експертизи клінічних
питань діагностики, лікування та
реабілітації, наявності відповідної
кваліфікації спеціалістів за
напрямком надання медичної допомоги та
медичних послуг.

Враховуючи викладене, МОЗ України
уповноважене на створення комісій для
перевірки якості надання закладами
охорони здоров'я медичної допомоги,
зокрема і шляхом перевірки підстав
поміщення пацієнта до закладу охорони
здоров'я, правильності поставлення
діагнозу тощо.

Також слід зазначити, що згідно
підпункту 3.1 Розподілу обов'язків між
Міністром охорони здоров'я України,
першим заступником Міністра,
заступником Міністра та заступником
Міністра - керівника апарату,
затвердженого наказом МОЗ України від
28.01.2013 р. № 25-к, ОСОБА_10 (який наразі
підписав оскаржуваний позивачем наказ
від 26.06.2014 року № 90-адм.) - підписує
накази організаційно-розпорядчого
характеру з питань, що належить до його
повноважень, та контролює їх виконання.

Крім того, у відповідності до пункту 1.4
Порядку подання нормативно-правових
актів на державну реєстрацію до
Міністерства юстиції України та
проведення їх державної реєстрації,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 12.04.2005 р. № 34/5,
нормативно-правовий акт - офіційний
документ, прийнятий уповноваженим на
це суб'єктом нормотворення у
визначеній законом формі та порядку,
який встановлює норми права для
неозначеного кола осіб і розрахований
на неодноразове застосування.

У відповідності до пункту 2 Положення
про державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств,
інших органів виконавчої влади,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 28.12.1992 р. № 731,
державній реєстрації підлягають
нормативно-правові акти, що зачіпають
права, свободи й законні інтереси
громадян або мають міжвідомчий
характер.

У зв'язку із тим, що оскаржуваний
позивачем наказ (від 26.06.2014 року №
90-адм.) не є нормативно-правовим актом,
останній не підлягає державній
реєстрації у Міністерстві юстиції
України, на чому безпідставно
наполягає позивач у своїй позовній
заяві.

Окремо суд зазначає, що оскаржуваним
наказом від 26.06.2014 року № 90-адм.
фактично було тільки внесено зміни до
складу комісії, створеної основним
наказом МОЗ України від 26.06.2014 № 90-адм.,
який, у свою чергу, позивачем не
оскаржувався, а відповідно є чинним,
так само як і не оскаржувалися дії
Генеральної прокуратури України щодо
направлення Міністерству охорони
здоров'я України листа від 24.06.2014 року
за № 17/1/1-32807-14 з вимогою перевірити
правильність постановленого позивачу
ОСОБА_1 діагнозу, стан його здоров'я та
необхідність його госпіталізації.

Враховуючи вищенаведене у сукупності,
наявні у справі докази та норми
зазначеного законодавства з приводу
даного спору, суд вважає, що відповідач
при прийнятті оскаржуваного наказу від
26.06.2014 року № 90-адм. - не порушував прав
та інтересів позивача, а діяв в
інтересах позивача виключно на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Також слід зазначити, що позивачем був
вибраний невірний метод захисту своїх
інтересів, оскільки останній,
оскаржуючи похідний (щодо внесення
змін) наказ відповідача від 26.06.2014 року
№ 90-адм. (яким було виключно внесено
зміни до основного наказу відповідача
від 24.06.2014 р. № 86-адм. стосовно складу
медичної комісії (замінено на фахівця
вищого рівня), - позивач не оскаржив
такий основний наказ відповідача від
24.06.2014 р. № 86-адм. (яким саме було
утворено та затверджено склад виїзної
комісії МОЗ для перевірки підстав
поміщення позивача ОСОБА_1 на лікування
до Київської міської клінічної лікарні
швидкої допомоги, стану його здоров'я
та доцільності подальшого перебування
у закладі), а отже - фактично погодився
із таким основним наказом, визнавши
його законність та правомірність, та
крім того позивачем з даного приводу не
було оскаржено дій Генеральної
прокуратури України щодо скерування
Міністерству охорони здоров'я України
листа від 24.06.2014 року № 17/1-32807-14 про
необхідність перевірки правильності
постановленого позивачу діагнозу,
стану його здоров'я та необхідності
госпіталізації.

Згідно ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь
у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку, позивач не довів суду
обґрунтованості заявлених ним
позовних вимог, що були спростовані
відповідачем та третьою особою,
зважаючи на що, суд дійшов до висновку
про наявність підстав для відмови в
адміністративному позові.

Враховуючи вищенаведене в сукупності,
та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В адміністративному позові
відмовити.

Строк і порядок набрання судовим
рішенням законної сили встановлені у
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя:
Я.І. Добрянська

Судді:
М.А. Бояринцева

А.С. Мазур

Дата складання та підписання в повному
обсязі постанови - 17.12.2014 р.