Справа № 806/5239/14
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року
м. Житомир

справа № 806/5239/14

категорія 8.3.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Семенюка М.М.,

з участю секретаря судового засідання
Лисайчука А.О.,

представників позивача - Кириленка В.П.,
Похилька О.С.,

представника відповідача -
Гарькавого М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Житомирі
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Металопромбаза" до
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення № від 07.11.2014 року,

встановив:

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
просив визнати протиправним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення Коростенської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області № від 07.11.2014
року, яким підприємству збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість у розмірі
127810,00 грн. та застосовано штрафну
(фінансову) санкцію у розмірі 31953,00 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що
рішення прийняте без врахування всіх
обставин та в порушення вимог чинного
законодавства, яким регулюються
правовідносини, що були предметом
перевірки. Позивач, також, зазначає, що
висновки про наявність порушень
ґрунтуються на припущеннях
перевіряючого, зроблені без з'ясування
всіх обставин справи та мають на меті
лише безпідставне визначення сум
податкових зобов'язань та застосування
штрафних (фінансових) санкцій. Позивач
не погоджується з висновками
податкового органу викладеними в акті
перевірки та прийнятим на його
підставі податковим
повідомленням-рішенням, вважає його
протиправним, безпідставним та
необґрунтованим, а тому просить
скасувати у повному обсязі.

В судовому засіданні представники
позивача заявлені позовні вимоги
підтримали повністю та просили їх
задовольнити з підстав, викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача просив
відмовити в задоволенні позу з підстав,
викладених в письмових запереченнях на
позовну заяву (а.с. 230-232).

Проаналізувавши досліджені докази у
сукупності, суд приходить до висновку,
що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з висновків ату
перевірки від 20.10.2014 року № 1410/22-01/37485988
"Про результати невиїзної позапланової
документальної перевірки Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Металопромбаза" () по
питанню дотримання вимог податкового
законодавства при взаємовідносинах із
ТОВ "Жилбудресурс" () за
квітень 2014 року" (а.с.9-25), перевіркою:

- не підтверджено реальність
здійснення господарських відносин із
контрагентом - продавцем - виконавцем, а
саме: ТОВ "Жилбудресурс" за період з
01.04.2014 року по 30.04.2014 року;

- встановлено порушення п.п. 138.1.1 п. 138.1,
п.п.138.2 ст. 138, п.п.139.1.9 п. 139 ст. 139, п.185.1 ст.
185, п. 188.1 ст.188, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, в результаті чого ТОВ
"Металопромбаза" завищено податок на
додану вартість за квітень 2014 року на
загальну суму 127810,00 грн.

За результатами акту перевірки
Коростенською ОДПІ прийнято податкове
повідомлення - рішення від 07.11.2014 року №
001572201, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 127810,00 грн. та
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію у розмірі 31953,00 грн. (а.с.8).

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, покладених
суб'єктом владних повноважень в основу
спірного рішення, а також відображених
відповідачем в акті перевірки від
20.10.2014 року № 1410/22-01/37485988 суджень на
відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються
Податковим кодексом України (далі - ПК
України).

Даючи правову оцінку спірним рішенням,
суд звертає увагу на те, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається,
відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно спірного рішення, воно прийняте
у зв'язку із порушенням позивачем п. 198.6
ст. 198 розділу V Податкового кодексу
України.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної (абз.3 п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України).

Разом з тим, з акту перевірки
вбачається, що надані до перевірки
товарно-транспортні накладні та акти
здачі-прийняття робіт (послуг) не
відповідають вимогам Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, щодо змісту
податкових накладних зауважень не
виявлено.

Суд зазначає, що порядок та підстави
формування податкового кредиту
регламентуються приписами ст. 198 ПК
України. У відповідності до п. 198.1 ст. 198
ПК України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно із п. 198.2. ст. 198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги на основні фонди
почали використовуватись в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (п. 198.6 статті 198 ПК
України).

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК
України, платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
податкову накладну, яка згідно з п. 201.6
ст. 201 ПК України є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту
(пункт 201.10 статті 201 ПК України).

Проаналізувавши наведені норми
чинного законодавства, суд приходить
до висновку, що в даному випадку
єдиними та достатніми підставами для
формування податкового кредиту є
наявність податкової накладної, що
засвідчує факт сплати отримувачем
товарів, їх вартості з урахуванням
податку на додану вартість.

Згідно з абзацом 1 п. 44.1 ст. 44 ПК України,
для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в України",
первинні документи - це документи, які
містять відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, виходячи з системного аналізу
вказаних норм, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братись до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Тобто,
податковий кредит для цілей визначення
об'єкту оподаткування податком на
додану вартість має бути підтвердженим
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків, при цьому,
оцінюватись при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку. Таким чином, визначальною
ознакою господарської операції є те, що
вона повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Встановлено, що позивач здійснював
фінансово-господарські
взаємовідносини щодо придбання
металопрокату у ТОВ "Жилбудресурс" та
надання послуг з організації
перевезень вантажів за договором
купівлі - продажу № 40314 від 3.03.2014 року та
договором про надання послуг № 20414 від
01.04.2014 року (а.с.26-29).

Податок на додану вартість в сумі 127810,00
грн. віднесено до складу податкового
кредиту в квітні 2014 року на підставі
податкових накладних, копії яких
надані до матеріалів справи (а.с. 30-45) та
які, відповідно до акту, надавались під
час перевірки (а.с.15-16).

Крім того, фінансового-господарські
взаємовідносини позивача та ТОВ
"Жилбудресурс" та правомірність
формування податкового кредиту в
квітні 2014 року підтверджуються
наявними в матеріалах справи доказами,
а саме: актами здачі - прийняття робіт
(надання послуг) (а.с. 46,51), видатковими
накладними (а.с.47-50, 52-61),
товарно-транспортними накладними
(а.с.66-93), платіжними дорученнями
(а.с.62-65).

Так, з матеріалів справи вбачається, що
первинні документи, надані позивачем
до матеріалів справи, підтверджують
здійснення фінансового - господарських
взаємовідносин з ТОВ "Жилбудресурс" та
відповідають вимогам статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" та
підпункту 2.4 пункту 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого
міністерстві юстиції України 05.06.1995
року № 168/704. Крім того, судом не
встановлено не відповідності
податкових накладних фактичним
обставинам справи.

Суд, також зазначає, що на дату
здійснення та відображення у
бухгалтерському обліку господарських
операцій ТОВ "Жилбудресурс" було
зареєстровано як суб'єкт
господарювання та перебувало на обліку
в податкових органах як платник
податку на додану вартість.

Відповідачем до суду не надано доказів
того, що на момент проведення
господарських операцій ТОВ
"Жилбудресурс" було ліквідовано або
його діяльність була припинена в
установленому законом порядку чи
підприємство було виключено з ЄДРПОУ.

Щодо твердження податкового органу про
нереальність здійснення господарських
відносин у зв'язку з не підтвердженням
факту транспортування металопрокату
ТОВ "Металопромбаза" від постачальника
ТОВ "Жилбудресурс", суд зазначає
наступне.

Згідно чинного законодавства,
наявність чи відсутність
товарно-транспортних накладних є лише
дотриманням та порушенням Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, які не пов'язані
з дотриманням вимог податкового
законодавства, оскільки не є
документами первинного
бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України, матеріалів справи та з
урахуванням того, що у справі було
встановлено реальне здійснення
господарських операцій та їх зв'язок з
господарською діяльністю позивача,
наявність належним чином оформлених
первинних документів, податкових
накладних, виданих зареєстрованим
платником податку на додану вартість,
суд дійшов висновку про протиправність
донарахування позивачеві сум податку
на додану вартість, а також
застосування штрафних (фінансових)
санкцій спірним податковим
повідомленням-рішенням.

Слід також зазначити, що посилання
Коростенської ОДПІ на акт перевірки
ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів
м. Києва № 1653/26-55-22-08/37814427 від 16.06.2014 року
"Про неможливість проведення
зустрічної звірки Товариства з
додатковою відповідальністю
"Жилбудресурс" щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за квітень 2014 року",
відповідно якого товариство не
знаходиться за юридичною адресою,
відсутні трудові ресурси, що необхідні
для здійснення
фінансово-господарської діяльності
підприємства, суд до уваги не приймає.
Разом з цим, зазначає, що за своєю
правовою природою акт про неможливість
проведення зустрічної перевірки не є
актом перевірки контролюючого органу
та не може містити в собі аналізу
господарських операцій платника
податків про нікчемність укладених ним
договорів.

Крім того слід зазначити, якщо на час
здійснення господарських операцій, за
якими податковий орган не визнає
обґрунтованим віднесення позивачем до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість, контрагент був
включений до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, а також мав
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість, покупець не
може нести відповідальність ні за
несплату податків продавцями, ні за
можливу недостовірність відомостей
про них, наведених у зазначеному
реєстрі, за умови необізнаності щодо
неї.

Згідно із ст. 61 Конституції України,
норми якої є нормами прямої дії,
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер. Тому, якщо
контрагент позивача не виконав свого
зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету,
настає відповідальність та відповідні
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування ПДВ у
разі, якщо останній виконав усі
передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Податковим кодексом України або ж
іншим нормативно-правовим актом не
встановлено будь-яких обмежень, ніж
наявність належним чином оформленої
податкової накладної, щодо включення
до податкового кредиту суми сплаченого
податку, не встановлено обов'язку для
позивача здійснювати контроль за
веденням господарської діяльності та
зобов'язань сплати податку до бюджету
контрагентом. У разі невиконання
контрагентом платника податків
зобов'язань по сплаті податку до
бюджету, негативні наслідки
(відповідальність) настають лише для
контрагента.

Чинне законодавство не зобов'язує
платника податків перевіряти
безпосередньо контрагента на предмет
виконання ним вимог податкового
законодавства перед тим, як відносити
відповідні суми витрат до валових
витрат, до суми податку на додану
вартість та до податкового кредиту.

Отже, податкові органи не можуть
нараховувати податок на додану
вартість та застосовувати штрафні
санкції до покупця при несплаті цього
податку продавцем, оскільки чинне
законодавство не встановлює підстав
для такого нарахування та накладання
штрафних санкцій.

З огляду на викладене, позивачем, було
повністю дотримано всіх вимог закону з
реалізації права на податковий кредит.
Вказані товариством суми підтверджені
наявними у матеріалах справи копіями
первинних документів.

Відповідно до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
вирішення справи.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 71 КАС України,
саме на податкові органи покладається
обов'язок надати достатні докази на
обґрунтування висновків про порушення
платником податків норм податкового
законодавства, на підставі яких такому
платнику визначено відповідні грошові
зобов'язання.

Всупереч наведеним вимогам відповідач
як суб'єкт владних повноважень не надав
суду достатніх беззаперечних доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, і не
довів правомірності прийнятого
податкового повідомлення-рішення.

З огляду на вище викладене, суд
приходить до висновку, що позов є
обґрунтованим та підлягає задоволенню,
а оскаржуване податкове повідомлення -
рішення є протиправним, та такими, що
підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України,
судові витрати Товариству з обмеженою
відповідальністю "Металопромбаза" у
розмірі 319,53 грн. судового збору
підлягають відшкодуванню за рахунок
Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 07.11.2014 року № .

Присудити Товариству з обмеженою
відповідальністю "Металопромбаза"
понесені ним судові витрати у розмірі
319,53 грн. з Державного бюджету України,
зобов'язавши орган Державної
казначейської служби України стягнути
судові витрати із Державного бюджету
України шляхом їх безспірного
списання.

Постанова суду набирає законної
сили після закінчення строків
апеляційного оскарження, якщо
апеляційної скарги не було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Житомирський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
М.М.
Семенюк

Повний текст постанови виготовлено: 22
грудня 2014 р.