Справа № 826/5309/14
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/5309/14
у 1-й інстанції: Келеберда В.І.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Гром Л.М.

Міщука М.С.

За участю секретаря:
Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інтерциклон+" на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
29 травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інтерциклон+" до Державної екологічної
інспекції у м. Києві про визнання
неправомірними дій, скасування
припису, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтерциклон+"
звернувся до суду з позовом до
Державної екологічної інспекції у м.
Києві про визнання неправомірними дій
по складанню припису № 05/215 п від 21
березня 2014 року, скасування припису.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
29 травня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтерциклон+"
звернувся з апеляційною скаргою,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким адміністративний позов
задовольнити.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, у
період з 14 березня 2014 року по 21 березня
2014 року Державною екологічною
інспекцією у м. Києві проведено
перевірку дотримання ТОВ
«Інтерциклон+» на відповідність вимог
природоохоронного законодавства в
галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами в частині
виконання припису від 29 листопада 2013
року №05/1014.

За результатом перевірки відповідачем
складено Акт №05/502а.

Перевіркою встановлено, що позивачем
не виконано вимоги п. 7, 10 та частково п. 9
припису №05/1014п від 29 листопада 2013 року,
а саме: ТОВ «Інтерциклон+» не отримано
дозвіл на спеціальне водокористування,
не виконувались умови дозволу на
спеціальне водокористування
№УКР-823Кіє терміном дії до 23 грудня 2013
року, а саме: перевищення добового
ліміту; не визначено та не погоджено
межі санітарної зони першого поясу
артезіанської свердловини.

На підставі Акту перевірки
відповідачем винесено припис від 21
березня 2014 року №05/215п, яким позивача
зобов'язано отримати дозвіл на
спеціальне водокористування;
визначити та погодити з територіальним
органом Держсанепідемслужби межі
санітарної зони першого поясу
артезіанської свердловини.

Не погоджуючись з вищевказаними
приписом та вважаючи його
протиправним, позивач звернувся до
суду з позовом.

Так, приймаючи рішення про відмову у
задоволені адміністративного позову,
суд першої інстанції дійшов висновку
про те, що оскаржуваний припис
безпосередньо не впливає на обов'язки
позивача, наявність чи відсутність
порушень чинного законодавства з боку
відповідача у даному випадку не
порушує права позивача, а тому відсутні
підстави для поновлення порушеного
права.

Проте, колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Правові та організаційні засади,
основні принципи і порядок здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб і
права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю) визначені Законом України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V.

Згідно п. 7 ст. 7 вищевказаного Закону, на
підставі акта, складеного за
результатами здійснення заходу, в ході
якого виявлено порушення вимог
законодавства, орган державного
нагляду (контролю) за наявності підстав
для повного або часткового зупинення
виробництва (виготовлення), реалізації
продукції, виконання робіт, надання
послуг звертається у порядку та строки,
встановлені законом, з відповідним
позовом до адміністративного суду. У
разі необхідності вжиття інших заходів
реагування орган державного нагляду
(контролю) протягом п'яти робочих днів з
дня завершення здійснення заходу
державного нагляду (контролю) складає
припис, розпорядження, інший
розпорядчий документ щодо усунення
порушень, виявлених під час здійснення
заходу, а у випадках, передбачених
законом, також звертається у порядку та
строки, встановлені законом, до
адміністративного суду з позовом щодо
підтвердження обґрунтованості вжиття
до суб'єкта господарювання заходів
реагування, передбачених відповідним
розпорядчим документом.

У відповідності до п. 8 ст. 7 Закону
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності», припис -
обов'язкова для виконання у визначені
строки письмова вимога посадової особи
органу державного нагляду (контролю)
суб'єкту господарювання щодо усунення
порушень вимог законодавства. Припис
не передбачає застосування санкцій
щодо суб'єкта господарювання. Припис
видається та підписується посадовою
особою органу державного нагляду
(контролю), яка здійснювала перевірку.

В силу п. 1 ст. 49 Водного кодексу України,
спеціальне водокористування
здійснюється на підставі дозволу.

Пунктом 2 ч. 1 ст.55 Водного кодексу
України передбачено, що право
юридичної особи на спеціальне
водокористування припиняється у разі
закінчення строку спеціального
водокористування. Таким чином,
законодавчо встановлено, що спеціальне
водокористування шляхом забору води
із водного об'єкту може здійснюватись
юридичною особою на підставі і під час
дії дозволу на спеціальне
водокористування. Дозвіл на спеціальне
водокористування є підставою для
правомірного забору води із водного
об'єкту. У випадку ж, коли у юридичної
особи припинено дію дозволу, і юридична
особа не здійснює забір води із водного
об'єкту, спонукання її до отримання
дозволу на спецводокористування і
встановлення обов'язкового терміну
його отримання - є неправомірним.
Єдиною передумовою дотримання вимог
Водного кодексу України для
водокористувачів є наявність діючого
дозволу саме під час забору води.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 13 березня 2002 року № 321 затверджено
Порядок погодження та видачі дозволів
на спеціальне водокористування.

Згідно п. 4 Порядку № 321, дозволи
видаються органами, що зазначені в
абзаці другому пункту 2 цього Порядку, в
місячний термін з дня подання в
установленому порядку клопотання, а
органами, зазначеними в абзаці
третьому цього пункту, - в установлені
ними терміни. Клопотання
водокористувачів розглядаються у
місячний термін. У разі відмови у
погодженні клопотання або у видачі
дозволу водокористувачу надається
відповідь з обґрунтуванням причин
відмови.

Як вбачається з Акту перевірки,
перевіркою встановлено невиконання
ТОВ «Інтерциклон+» вимог п. 7, 10 та
частково п. 9 припису №05/1014п від 29
листопада 2013 року, а саме: ТОВ
«Інтерциклон+» не отримано дозвіл на
спеціальне водокористування, не
виконувались умови дозволу на
спеціальне водокористування
№УКР-823Кіє терміном дії до 23 грудня 2013
року, а саме: перевищення добового
ліміту; не визначено та не погоджено
межі санітарної зони першого поясу
артезіанської свердловини.

Судом встановлено, що пункт 7 припису №
05/1014 від 29 листопада 2013 року передбачав
обов'язок ТОВ «Інтерциклон+»
дотримуватись умов встановлених
дозволом на спеціальне
водокористування, в тому числі
встановлених лімітів забору води з
артезіанської свердловини.

Відповідно до п. 6 ст. 7 Закону України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності», за результатами
здійснення планового або
позапланового заходу посадова особа
органу державного нагляду (контролю), у
разі виявлення порушень вимог
законодавства, складає акт. Посадова
особа органу державного нагляду
(контролю) зазначає в акті стан
виконання вимог законодавства
суб'єктом господарювання, а в разі
невиконання - детальний опис
виявленого порушення з посиланням на
відповідну вимогу законодавства.
Таким чином, акт перевірки - є носієм
доказової інформації наявності
правопорушення, його змісту та доказів,
якими факт вчинення такого
правопорушення підтверджується.

Так, в резолютивній частині Акту
перевірки № 05/502а відповідач
посилається на недотримання позивачем
умов дозволу на спеціальне
водокористування за період з 22
листопада 2013 року по 23 грудня 2013 року, а
саме: здійснення забору підземних вод в
об'ємі 47-48 м.куб на добу, що перевищує
добовий ліміт в об'ємі 34, 65 м. куб,
встановлений Дозволом на спеціальне
водокористування № УКР-823-Кіє, із
посиланням на ст. ст. 4, 12 Закону України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності».

Разом з тим, описова та мотивувальна
частини Акту перевірки № 05/502а не
містять жодних посилань на матеріали
перевірки, досліджувані документи,
вчинені дії, на підставі яких
відповідач дійшов висновку про
порушення позивачем чинного
законодавства.

Аналогічно, статті 4 та 12 Закону
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності», на які
посилається відповідач в
обґрунтування встановленого
правопорушення, не містять вимог щодо
дотримання водокористувачем добового
ліміту забору води та встановлення
відповідальності за його перевищення.

При цьому, приписами ст. 327 Податкового
кодексу України, яка встановлює
санкції за понадлімітний забір води,
передбачено відповідальність
водокористувачів за перевищення ними
встановленого у дозволі саме річного
ліміту використання води.

Разом з тим, факт перевищення ТОВ
«Інтерциклон+» річного ліміту
використання води матеріалами
проведеної перевірки не встановлений.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що пункт 7 припису № 05/1014
від 29 листопада 2013 року в частині
дотримання умов встановлених дозволом
на спеціальне водокористування, в тому
числі встановлених лімітів забору води
з артезіанської свердловини, ТОВ
«Інтерциклон+» не порушено.

Так, пунктом 10 припису № 05/1014 від 29
листопада 2013 року зобов'язано ТОВ
«Інтерциклон+» отримати Дозвіл на
спеціальне водокористування.

Судом встановлено, що на момент
складання припису № 05/1014п від 29
листопада 2013 року ТОВ «Інтерциклон+»
отримало Дозвіл № Укр-823-Кіє на
спеціальне водокористування, терміном
дії до 23 грудня 2013 року.

З огляду на те, що колегією суддів не
встановлено порушень позивачем пункту
7 припису № 05/1014 від 29 листопада 2013 року
в частині дотримання умов встановлених
дозволом на спеціальне
водокористування, а також враховуючи
факт існування у позивача чинного
Дозволу на спеціальне
водокористування, в даному випадку
відсутні підстави вважати, що
позивачем порушено п. 10 припису № 05/1014
від 29 листопада 2013 року.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
факт забору води за період з моменту
винесення припису № 05/1014 п від 29
листопада 2013 року до моменту
здійснення перевірки щодо його
виконання, відповідачем не
встановлено.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що зобов'язання органом
державного нагляду юридичній особі,
яка не здійснює забору води із водного
об'єкту, отримати дозвіл на спеціальне
водокористування, без фактичного
здійснення такого водокористування, із
встановленням при цьому конкретного
терміну його отримання, є протиправним.

Судом встановлено, що про стан
виконання порядку отримання дозволу на
спеціальне водокористування позивач
повідомив відповідача у встановлений в
приписі термін листом № 57 від 27 грудня
2013 року, в якому зазначено, що 29
листопада 2013 року (тобто до сплину
терміну діючого дозволу на спеціальне
водокористування) звернувся до
відповідного органу із клопотанням про
надання дозволу на спеціальне
водокористування на новий термін.

Разом з тим, у встановлений пунктом 4
Порядку видачі дозволів на спеціальне
водокористування термін, компетентним
органом дозвіл на спеціальне
водокористування позивачу не був
виданий, а також не надходило відмови у
його видачі.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів вважає, що відсутність дозволу
на спеціальне водокористування у
позивача на момент проведення
перевірки зумовлена не протиправними
діями чи бездіяльністю позивача, а
зволіканням органу в компетенцію якого
входить видача такого дозвільного
документу.

Таким чином, колегія суддів не вбачає
порушень з боку Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерциклон+" вимог
природоохоронного законодавства.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що дії Державної
екологічної інспекції у м. Києві по
складанню припису № 05/215п від 21 березня
2014 року є неправомірними та не
ґрунтуються на вимогах Закону, а тому
оскаржуваний припис підлягає
скасуванню.

Аналізуючи обставини справи та норми
законодавства, колегія суддів вважає
помилковим висновок суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позовних вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерциклон+", а тому
рішення суду підлягає скасуванню із
винесенням нового рішення про
задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи, викладені в
апеляційній скарзі спростовують
висновки суду першої інстанції та
знайшли своє належне підтвердження в
суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
висновки суду першої інстанції не
відповідають встановленим обставинам
по справі, допущені судом першої
інстанції порушення норм
матеріального права призвели до
неправильного вирішення справи, а тому
оскаржувана постанова підлягає
скасуванню з прийняттям нового
рішення.

Згідно ст. 202 КАС України, підставами
для скасування постанови або ухвали
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 202, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інтерциклон+" задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 29 травня 2014 року
скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інтерциклон+" задовольнити.

Визнати неправомірними дії Державної
екологічної інспекції у м. Києві по
складанню припису № 05/215 п від 21 березня
2014 року.

Скасувати припис Державної
екологічної інспекції у м. Києві № 05/215
п від 21 березня 2014 року.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складення в повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.

Повний текст постанови виготовлений
03.12.2014 року.

Головуючий суддя

Вівдиченко Т.Р.

Судді:

Гром Л.М.

Міщук М.С.