Справа № 2а-3351/11/0523
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 р. Справа № 2а-3351/11/0523Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.

Суддів: Макаренко Я.М. , Шевцової Н.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
Київської районної у м. Донецьку ради
на постанову Київського районного суду
м. Донецька від 19.04.2011р. по справі №
2а-3351/11/0523

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального
захисту населення Київської районної у
м. Донецьку ради

про визнання неправомірними дій та
стягнення державної допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка, ОСОБА_1, звернулась до
Київського районного суду м. Донецька з
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Київської районної у м. Донецьку ради,
в якому просила:

- визнати неправомірними дії
Управління праці та соціального
захисту населення Київської районної в
м. Донецьку ради щодо відмови
виплачувати їй допомогу по догляду за
дітьми до досягнення ними трирічного
віку в розмірі не менш прожиткового
мінімуму, встановленого для дітей у
віці до 6 років;

- стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення
Київської районної в м. Донецьку ради
недоотриману суму допомоги по догляду
за дитиною ОСОБА_2 до досягнення ним
трирічного віку у розмірі 15378 грн.;

- стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення
Київської районної в м. Донецьку ради
недоотриману суму допомоги по догляду
за дитиною ОСОБА_3 до досягнення ним
трирічного віку у розмірі 13698 грн.;

- зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Київської районної в м. Донецьку ради в
подальшому виплачувати допомогу по
догляду за дітьми до досягнення ними
трирічного віку, не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Постановою Київського районного суду
м. Донецька від 19.04.2011р. по справі №
2а-3351/11/0523 позов ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення
Київської районної в м. Донецьку ради
про визнання неправомірними дій, та
стягнення державної допомоги,
задоволено. Визнано неправомірними дії
посадових осіб Управління праці та
соціального захисту населення
Київської районної у м. Донецьку ради.
Стягнуто з Управління праці та
соціального захисту населення
Київської районної в м. Донецьку ради
недоотриману суму допомоги по догляду
за дитиною ОСОБА_2 до досягнення ним
трирічного віку у розмірі 15378 грн.
Стягнуто з Управління праці та
соціального захисту населення
Київської районної в м. Донецьку ради
недоотриману суму допомоги по догляду
за дитиною ОСОБА_3 до досягнення ним
трирічного віку у розмірі 13698 грн.
Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Київської районної в м. Донецьку ради в
подальшому виплачувати допомогу по
догляду за дітьми у подальшому до
досягнення ними трирічного віку, не
менше розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи. Просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову Київського районного суду м.
Донецька від 19.04.2011р. по справі №
2а-3351/11/0523, прийняти нову постанову, якою
в позові відмовити.

Виходячи з приписів ст. 197 КАС України,
справа розглядається в порядку
письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
апеляційних скарг у відповідності до
ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

З матеріалів справи встановлено, що
позивачка є матір'ю малолітніх дітей -
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з обов'язку
відповідача по справі здійснити
позивачу перерахунок допомоги при
народженні дитини та по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до ст. 43 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням».

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції про
наявність підстав для часткового
задоволення позовних вимог на підставі
наступного.

Правові, організаційні та фінансові
основи загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян на випадок тимчасової втрати
працездатності, у зв'язку з вагітністю
та пологами, народженням дитини та
необхідністю догляду за нею
визначаються Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням».

Як встановлено з матеріалів справи,
позивачці виплата допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку здійснювалась
відповідачем відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням».

Позивачка просить стягнути з
відповідача - Управління праці та
соціального захисту населення
Київської районної у м. Донецьку ради
недоотриману суму допомоги по догляду
за дитиною відповідно до ст.ст. 42, 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням».

Згідно матеріалів справи, позивачка є
застрахованою особою в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до визначення термінів, які
вживаються у зазначеному Законі
суб'єктом загальнообов'язкового
державного соціального страхування є
застрахована особа, на користь якої
здійснюється відповідне страхування.

Страховий випадок - подія, з настанням
якої виникає право у застрахованої
особи або членів її сім'ї на отримання
матеріального забезпечення або
соціальних послуг.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням», в
редакції, чинній до 01.01.2008 року, за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням, надаються такі види
матеріального забезпечення та
соціальних послуг, зокрема, як допомога
при народженні дитини (статті 40, 41 цього
Закону), допомога по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
(статті 42 - 44 цього Закону).

За приписами ч. 1 ст. 35 вказаного Закону,
допомога по тимчасовій
непрацездатності надається
застрахованій особі у формі
матеріального забезпечення, яке
повністю або частково компенсує втрату
заробітної плати (доходу), у разі
настання в неї такого страхового
випадку, як догляд за дитиною віком до
трьох років.

Статтею 40 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
визначено, що застрахованій особі
(одному з батьків дитини, усиновителю
чи опікуну) при народженні дитини
надається одноразова допомога.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
допомога при народженні дитини
надається у сумі, кратній 22,6 розміру
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років, встановленого на день
народження дитини. Виплата допомоги
здійснюється одноразово у
дев'ятикратному розмірі прожиткового
мінімуму при народженні дитини, решта -
протягом наступних 12 місяців у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Статтею 43 цього Закону визначено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі в
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Підпунктом 12 пункту 25 розділу II Закону
України від 28.12.2007 р. «Про Державний
бюджет на 2008 рік та про внесення змін до
деяких законодавчих актів України»
статтю 40,41,43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
виключено.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення підпункту
12 пункту 25 розділу II Закону України від
28.12.2007 р. «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», яким
виключено ст.ст. 40, 41, 43 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням».

Виходячи з приписів ч.2 ст.152
Конституції України, з дати ухвалення
рішення Конституційним Судом України
про визнання неконституційними 12
пункту 25 розділу II Закону України від
28.12.2007 р. набула чинності ст.ст. 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням» в редакції
закону, що діяла до 01.01.2008 р.

Таким чином, позивачка будучи
застрахованою особою у 2007-2010 роках,
мала право на отримання матеріального
забезпечення у вигляді допомоги при
народженні дитини та по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до положень ст. 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням».

Відповідно до ч. 1 ст. 50 зазначеного
Закону матеріальне забезпечення та
соціальні послуги за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
застрахованим особам, зазначеним у
частині першій статті 6 цього Закону,
призначаються та надаються за основним
місцем роботи (крім видів
матеріального забезпечення,
передбачених пунктами 1, 2 статті 34
цього Закону, яке надається за основним
місцем роботи та за сумісництвом у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України).

Згідно з ч. 3 ст. 50 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
рішення про призначення матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг приймається комісією
(уповноваженим) із соціального
страхування, що створюється
(обирається) на підприємстві, в
установі, організації, до складу якої
входять представники адміністрації
підприємства, установи, організації та
застрахованих осіб (виборних органів
первинної профспілкової організації
(профспілкового представника) або
інших органів, які представляють
інтереси застрахованих осіб).

Комісія (уповноважений) із соціального
страхування здійснює контроль за
правильним нарахуванням і своєчасною
виплатою матеріального забезпечення,
приймає рішення про відмову в його
призначенні, про припинення виплати
матеріального забезпечення (повністю
або частково), розглядає підставу і
правильність видачі листків
непрацездатності та інших документів,
які є підставою для надання
матеріального забезпечення та
соціальних послуг.

Отже, обов'язок щодо надання позивачу
матеріального забезпечення у вигляді
допомоги при народженні дитини та по
догляду за нею до досягнення
трирічного віку покладено на
роботодавця за основним місцем роботи,
а не на відповідача по справі.

Так, вимоги позивача щодо стягнення
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до ст. 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки за приписами ст. 50 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням» обов'язок щодо
надання позивачу матеріального
забезпечення у вигляді допомоги по
догляду за дитиною до досягнення
трирічного віку за вказаним Законом
покладено на роботодавця, а не на
відповідача.

Таким чином, на підставі наведеного,
через порушення судом першої інстанції
норм матеріального права та неповне
з'ясування судом обставин справи, що
мають значення для справи апеляційна
скарга відповідача підлягає
задоволенню, а постанова суду
скасуванню в частині задоволення
позовних вимог, із прийняттям нової
постанови про відмову в задоволенні
даної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198,
п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Київської районної у м. Донецьку ради
задовольнити.

Постанову Київського районного суду м.
Донецька від 19.04.2011р. по справі №
2а-3351/11/0523 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Київської районної у
м. Донецьку ради про визнання
неправомірними дій та стягнення
державної допомоги відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Мінаєва
О.М.Судді(підпис) (підпис) Макаренко Я.М.
Шевцова Н.В.