Справа № 826/20797/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2014 року м. Київ
К/800/36099/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.06.2014

у справі № 826/20797/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Київтрансбуд»

до Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Київтрансбуд»
звернулося до суду з позовом про
скасування податкових
повідомлень-рішень Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 07.08.2013
№ та № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10.02.2014 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.06.2014
рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове, яким позов
задоволено; визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення, з мотивів
протиправності їх прийняття.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та прийняти нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог, посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Позивач в запереченнях на касаційну
скаргу просив залишити касаційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду апеляційної інстанції - без змін,
як таку, що прийнята з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, за результатами проведеної
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Київтрансбуд» з питань
взаємовідносин з ТОВ «Діксі буд» за
період з 01.10 по 31.12.2012, складено акт №
600/26-51-22-01/34475152 від 26.07.2013, в якому
зафіксовані порушення: п. 185.1 ст. 185, п.
198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено суму податку на додану
вартість, що підлягає сплаті до бюджету
у розмірі 357 564,61 грн., а саме по періодах:
жовтень 2012 року на суму - 91 666,66 грн.,
листопад 2012 року - 123 638,69 грн., грудень 2012
року - 142 259,26 грн.; ст. 134, пп. 138.1.1 п. 138.1, п.
138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України,
в результаті чого занижено податок на
прибуток за ІІ-IV квартали 2012 року на
суму 139 999,90 грн.

На підставі результатів проведено
перевірки, 07.08.2013 відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- № про визначення суми податку
на додану вартість в розмірі 536 346,90 грн.,
в т.ч.: 357 564,60 грн. основного платежу та 178
782,30 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № про визначення суми податку
на прибуток приватних підприємств в
розмірі 209 999,80 грн., в т.ч.: 139 999,90 грн.
основного платежу та 69 999,90 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

Донараховуючи суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість, податковий орган виходив з
показників електронної бази даних
податкової звітності з ПДВ ТОВ «Діксі
буд», відкоригованих на підставі акту
перевірки від 22.01.2013
№ 87/229/38113479.

Однак, матеріалами справи встановлено,
що постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
14.05.2013, яка залишена без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 12.09.2013, по
справі № 804/5558/13-а за позовом
ТОВ «Діксі буд» до ДПІ у Бабушкінському
районі м.
Дніпропетровська ДПС про визнання дій
протиправними ухвалено постанову, якою
позовні вимоги ТОВ «Діксі буд»
задоволено; визнано неправомірними дії
ДПІ у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області ДПС щодо складання акту від
22.01.2013 № 87/229/38113479, визнано
протиправними дії ДПІ у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області ДПС щодо
коригування показників податкової
звітності ТОВ «Діксі буд» на підставі
акту від 22.01.2013 № 87/229/38113479, зобов'язано
ДПІ у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області ДПС відновити в електронній
базі даних деталізованої інформації по
платнику ПДВ вартість щодо результатів
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту у розрізі контрагентів
показники податкової звітності ТОВ
«Діксі буд».

Господарська діяльність позивача за
період з 01.10 по 31.12.2012 уже була предметом
планової перевірки, що стосувалася
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01 по 31.12.2012,
під час проведення перевірки не
виявлено порушень позивачем
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ «Діксі буд», в
тому числі за період з 01.10 по 31.12.2012.

Податкові повідомлення-рішення,
винесені за результатами планової
перевірки були предметом судового
оскарження по справі № 826/5303/13-а та
скасовані постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
24.05.13, яка залишена без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 01.08.2013.

Судами встановлено з підтвердженням
матеріалів справи подальше
використання ТОВ «Київтрансбуд»
отриманих від ТОВ «Діксі буд»
підрядних робіт, а саме: наявна
первинна документація, яка підтверджує
необхідність отримання будівельних
робіт у ТОВ «Діксі буд», у зв'язку з
покладеними на позивача зобов'язаннями
перед ТОВ «Епіцентр К».

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції виходив з того, що
господарські операції з виконання
робіт між позивачем та контрагентом
ТОВ «Діксі буд» фактично не мали
реального характеру, їх виконання
оформлено лише документально без мети
настання правових наслідків, що
обумовлені господарським договором.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
апеляційної інстанції мотивував своє
рішення тим, що встановлення порушень
позивачем податкового законодавства
по взаємовідносинах з ТОВ «Діксі буд»
ґрунтується не на фіктивності
проведених господарських операцій, а
на здійсненому автоматизованому
співставленні показників податкової
звітності ТОВ «Діксі буд» з
контрагентами, які попередньо були
відкориговані на підставі акту.

Суд касаційної інстанції погоджується
з наведеним висновком суду апеляційної
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно положень пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
цього Кодексу витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку; витрати банківських
установ.

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу (п. 138.2 ст. 138 ПК України).

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
зазначеного Кодексу не включаються до
складу витрат: витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Норми вказаного Кодексу передбачають
як підставу для невключення до витрат
лише випадок повної відсутності
будь-яких розрахункових платіжних
документів, а тому неможливість
віднесення до витрат підприємства сум,
що не підтверджені будь-якими
документами взагалі.

Однак, як встановлено в судовому
порядку, всі необхідні первинні
бухгалтерські документи на оплату
робіт були у позивача в наявності та
надані для перевірки; договір підряду,
укладений між позивачем та
контрагентом не був визнаний недійсним
в установленому законодавством
порядку.

Згідно з п. 140.5 ст. 140 ПК України
установлення додаткових обмежень щодо
складу витрат платника податку, крім
тих, що зазначені в цьому розділі, не
дозволяється.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Таким чином, право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(робіт, послуг) сум податку на додану
вартість є факт придбання таких
товарів (робіт, послуг) із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Таким чином, за встановлення в судовому
порядку з підтвердженням матеріалів
справи фактичного здійснення
господарських операцій між позивачем
та контрагентом - ТОВ «Діксі буд», що
підтверджено належним чином
оформленими первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку,
висновки податкового органу в акті
перевірки, на підставі яких прийняті
спірні податкові повідомлення-рішення
є необґрунтованими.

За вказаних обставин, відсутності
порушень норм матеріального та
процесуального права, висновок суду
апеляційної інстанції про задоволення
позовних вимог є вірним, а касаційна
скарга відповідача - необґрунтованою
та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві відхилити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.06.2014
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний