Справа № 818/2494/14
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 р.Справа № 818/2494/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: П'янової Я.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у м. Сумах Головного
управління Міндоходів у Сумській
області на Постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
25.09.2014р. по справі № 818/2494/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Даск Ойл"

до Державної податкової інспекції у
м. Сумах Головного управління
Міндоходів у Сумській області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

03.09.2014 року позивач, Товариство з
обмеженою відповідальністю "Даск Ойл",
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області, в якому просив
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сумах від 12 серпня 2014 року за № , №
.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 25.09.2014 року
по справі №818/2494/14 адміністративний
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Даск Ойл" до
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
задоволено.

Визнано протиправним та скасоване
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області № від 12 серпня
2014 року про зменшення Товариству з
обмеженою відповідальністю "Даск Ойл"
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість на 388362
(триста вісімдесят вісім тисяч триста
шістдесят дві) грн. за серпень 2014 року.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просив суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову Сумського окружного
адміністративного суду Сумської
області від 25.09.2014 року по справі
№818/2494/14, ухвалити нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що постанову винесено
з порушенням норм процесуального та
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Колегія суддів відповідно ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 09 липня по 11 липня 2014 року проведено
позапланову документальну невиїзну
перевірку підприємства ТОВ "Даск-Ойл" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства в частині оподаткування
ПДВ по фінансового-господарським
операціям з ТОВ "ПРОФ-СТРОЙ" за період
січня 2014 року, за наслідками якої 18.07.2014
року складено акт № 2575/2204/34593212/26 і на
підставі висновків, зроблених в акті,
12.08.2014 року винесені податкові
повідомлення-рішення: № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з ПДВ в загальному розмірі 42458 грн. та №
про зменшення розміру від'ємного
значення з суми ПДВ на суму - 388362 грн.

Не погодившись із вищезазначеними
повідомленнями-рішеннями відповідача,
позивач для захисту своїх прав
звернувся до суду з адміністративним
позовом.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що документи щодо операцій по
виконанню зазначених вище договорів
між позивачем та ТОВ "ПРОФ-СТРОЙ" мають
всі обов'язкові реквізити визначені
законодавством, а відтак є первинними
документами бухгалтерського та
податкового обліку та відображають
фактично здійснені позивачем
господарські операції.

Разом з тим, відповідач не надав суду
жодних доказів порушення податкового
законодавства платником податків та не
довів правомірності прийнятих ним
рішень.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов висновку про необхідність
захисту прав позивача та задоволення
адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 14.1.178. ст.14 ПК України,
податок на додану вартість - непрямий
податок, який нараховується та
сплачується відповідно до норм розділу
V цього Кодексу. Зазначеним розділом ПК
України передбачено відшкодування
податку на додану вартість.

Згідно пункту 14.1.179 ст. 14 ПК України,
сума податку на додану вартість,
одержана (нарахована) постачальником є
податковим зобов'язанням такого
постачальника, відтак, суми податку на
додану вартість, як непрямого податку,
який сплачений покупцем у складі
вартості товару, є податковим
зобов'язанням продавця товару. Таким
чином, саме продавцем товару суми
отриманого від покупця податку на
додану вартість буде сплачено до
Державного бюджету України.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
Кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше; дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового
Кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України передбачено, що для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Із системного аналізу вказаних вище
правових норм, можливо дійти до
висновку, що для отримання права на
формування податкового кредиту із сум
ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару
(робіт, послуг) платник повинен мати
податкові накладні, первинні
бухгалтерські документи, видані на
реально отриманий товар (роботи,
послуги), призначені для використання у
власній господарській діяльності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
вимоги щодо документального
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку визначені
Законом України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
від 16.07.1999 року № 996-Х1У та Положенням
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів від 24.05.1995 року № 88
(зареєстровано в Мін'юсті України 05.06.1995
року № 168/704).

За змістом частини другої статті 3
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підтвердженням здійснення
господарської операції є належним
чином оформлені первинні документи, що
містять дані про зміст господарських
операцій.

У відповідності до п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів в
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Мінфіну України від 24.05.1995 року
№ 88, первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Згідно з п. 2 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та звітність в
Україні" первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Таким чином, відображення
господарської операції у податковому
обліку повинно здійснюватись
відповідно до її реального
економічного змісту на підставі
первинних документів бухгалтерського
обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів для цілей
ведення податкового обліку лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

З огляду на вищезазначені норми,
колегія суддів зазначає, що право на
формування податкового кредиту з ПДВ
безпосередньо пов'язане з
господарською діяльністю платника
податку.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Тобто, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем та ТОВ "ПРОФ-СТРОЙ" було
укладено договір купівлі-продажу
напівпричепа "FRUEHAUF" 72 балона з
обв'язкою, газорозподільчий блок на
суму 2500000 грн., в тому числі сплачено ПДВ
- 416666,67 грн.

З копії договору № 05.1-13ю/20141/2-1 від 31.01.2014
року слідує, що ПАТ "Банк Національний
кредит" було надано ТОВ "Даск-Ойл"
кредит в сумі 2500000 грн. для придбання
товару, що підтверджується платіжним
дорученням № 7569081.

Реальність виконання цього договору
підтверджується копією акту
прийому-передачі, копією видаткової
накладної № 154 від 14.02.2014 року,
платіжним дорученням.

З копії договору застави транспортного
засобу № 04-1050/1-1 слідує, ТОВ "Даск-Ойл"
передав у заставу транспортний засіб
напівпричеп "FRUEHAUF" 72 балона з обв'язкою,
газорозподільчий блок згідно
кредитного договору № 05.1-13ю/20141/2-1 від
31.01.2014 року.

З копії договору від 31.01.2014 року слідує,
що позивачем ТОВ "Даск-Ойл" укладено
договір про надання послуг з ФОП ОСОБА_2
на перевезення вантажу, за яким
останній перевіз напівпричеп "FRUEHAUF" 72
балона з обв'язкою, газорозподільчий
блок до позивача, а ТОВ "Даск-Ойл"
сплатило за ці послуги 2400,00 грн.

Реальність виконання сторонами цього
договору підтверджується рахунком №
02/14, актом прийому-передачі № ОУ-000003,
копією товарно-транспортної накладної
від 14.02.2014 року, платіжним доручення №
267.

Виходячи із вищевикладеного, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції, що документи щодо
операцій по виконанню зазначених вище
договорів між позивачем та ТОВ
"ПРОФ-СТРОЙ" мають всі обов'язкові
реквізити визначені законодавством, а
відтак є первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку
та відображають фактично здійснені
позивачем господарські операції.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Сумського окружного адміністративного
суду від 25.09.2014 року по справі №818/2494/14
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог апелянта - відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 25.09.2014р.
по справі № 818/2494/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Зеленський В.В.Судді
П’янова Я.В. Чалий І.С.