Справа № 826/279/14
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/279/14
інстанції: Федорчук А.Б.
Суддя-доповідач: Бистрик
У Х В А Л А

Іменем України

11 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Епель О.В., Костюк Л.О.

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу за апеляційною
скаргою відповідача Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернувся в суд з позовом до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 30.04.2013 року, № від 14.05.2013 року,
№ від 09.07.2013 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 лютого 2014 року адміністративний
позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального права,
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 196
Кодексу адміністративного судочинства
України не перешкоджає судовому
розгляду справи. У зв'язку з цим,
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства
України, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини, наданим доказам
дав правильну правову оцінку і прийшов
до обґрунтованого висновку про
задоволення вимог позивача.

Відповідачем проведено планову виїзну
перевірку дотримання вимог чинного
законодавства з питань оподаткування
позивача за період з 01.01.2012 року по
31.12.2012 року, за результатами якої
складено відповідний Акт від 05.04.2013
року №20/1720/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог п.177.2 ст.177 Податкового
кодексу України, в результаті чого ним
занижено суму чистого
оподатковуваного доходу у 2012 року на
27555,78 грн.; п.51.1 ст.51 Податкового кодексу
України, оскільки позивачем не подано
податковий розрахунок нарахованого
(сплаченого) на користь фізичної особи
доходу за Ікв., II кв. та IV кв. 2012 року;
п.198.4 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового
кодексу України, в наслідок чого
позивачем занижено на 4134,00 грн. суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість, яка підлягає сплаті в
бюджет.

На підставі виявлених порушень
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення: № від
24.04.2013 року, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 6 201,00грн., в тому
числі за основним платежем на 4134,00 грн.
та за штрафною (фінансовою) санкцією на
2 067,00 грн.; від 09.07.2013 року №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку фізичних осіб в сумі 6 200,05грн.,
в тому числі за основним платежем на 4
133,37 грн. та за штрафною (фінансовою)
санкцією на 2 066,68 грн.; № від
14.05.2013 року, яким донараховано 917,88 грн.
штрафних (фінансових) санкцій з податку
на додану вартість.

Не погоджуючись з прийнятими
податковими повідомленнями-рішеннями
позивачем подано скаргу до ГУ
Міндоходів у м. Києві та Міндоходів
України, за результатом розгляду
скарги рішенням ГУ Міндоходів у м.
Києві від 17.10.2013 року №5370/10/26-15-10-04-04,
яким залишено без змін податкові
повідомлення-рішення, а скаргу без
задоволення та рішенням Міндоходів
України від 20.11.2013 року №15693/6/99-99-10-01-15,
яким залишено без змін податкові
повідомлення-рішення, а скаргу без
задоволення.

Відповідно до частини п'ятої ст. 203 та
частини першої, другої ст. 215 Цивільного
кодексу України, правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу; недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається; у
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку.

Відповідно до ст. 1, частини першої ст. 3
та частини першої, другої ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від 16
липня 1999 року №996-ХІV, первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення; метою
ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства; підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій; первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи;
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а)придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу; податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду,
зокрема, у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; не відносяться до податкового
кредиту, зокрема, суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі якщо платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Тобто, обов'язковою умовою
підтвердження реальності здійснення
господарських операцій є фактична
наявність у платника податків
первинних документів, фізичних,
технічних та технологічних
можливостей для здійснення
відповідних операцій та зв'язку між
фактом придбання товару (послуги) і
подальшою господарською діяльністю.

Про відсутність факту здійснення
господарських операцій можуть
свідчити, зокрема, такі обставини:
всупереч даним податкового обліку
будь-кого з учасників операції
відсутні зміни активів, зобов'язань чи
власного капіталу принаймні в одного
з таких учасників; результати,
відображені у даних податкового обліку
будь-кого з учасників господарської
операції, фактично не настали
внаслідок відсутності відповідних дій
будь-кого з учасників такої операції
(наприклад, відображення отримання
послуг без їх фактичного надання або в
разі їх надання іншою особою, ніж та, що
вказана у даних податкового обліку
чи первинних документах; імітація
купівлі товару в особи, яка ніколи його
не продавала тощо).

З метою встановлення факту здійснення
господарських операцій, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість має бути підтверджено
рух активів у процесі здійснення
господарських операцій, при цьому
дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарських
операцій: договори, акти виконаних
робіт тощо; фізичні, технічні та
технологічні можливості певної особи
до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-от: наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності;
встановлено зв'язок між фактом
придбання товарів (послуг) і
господарською діяльністю платника
податку, що збігається з позицією
Вищого адміністративного суду України,
викладеною, зокрема, в листі від 02.06.2011
року № 742/11/13-11.

Судом першої інстанції встановлено, що
між позивачем, як продавцем, та ТОВ
«Гермес Агро», як продавцем, укладено
Договір купівлі-продажу
сільгосппродукції №03-05 СА2 від 03
березня 2012 року, відповідно до у мов
якого, продавець продає покупцеві
товар в асортименті: Соя, ДСТУ 4964-2008,
метрична тонна, виробник Україна, 2011 р.,
кількість 215,00т+/-10%, вартість з ПДВ 4290
грн./т.

Також, між позивачем, як продавцем, та
ТОВ «ПОЛІЕКСПО», як продавцем, укладено
Договір поставки №07/12/12 від 07 грудня 2012
року, відповідно до умов якого,
продавець зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки
Покупцеві товар, а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
товар: зернові та олійні культури
врожаю 2012 року. До зазначеного Договору
також укладено додаткову угоду №1 від
07.12.2012 року.

Між позивачем, як постачальником, та
ТОВ «Грейн Ексо», як покупцем, укладено
Договір поставки с/г продукції №2203КГ
від 22 березня 2012 року, відповідно до
умов якого, продавець зобов'язується
поставити та передати у власність
покупця, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити
сільгосппродукцію: сою, українського
походження врожаю 2011 року, або іншу
сільгосппродукцію (ріпак, кукурудзу,
ячмінь, горох, пшеницю, та інше) за
згодою сторін

Крім того, між позивачем, як покупцем,
та ПП «Агро-Атлас», як продавцем,
укладено Договори постачання товару:
№03/05/12 від 03.05.2012 року на поставку Сої,
кількість 166070 (кг); № 07/05/12 від 07.05.2012
року на поставку Сої, кількість 49560 (кг);
№ 06/12/12 від 06.12.2012 року на поставку Сої,
кількість 28,907 (кг); № 23/03/12 від 23.03.2012
року на поставку Сої, кількість 95520 (кг);
№ 03/10/12 від 03.10.2012 року на поставку Сої,
кількість 91,624 (кг).

На підтвердження виконання умов
вищезазначених договорів, позивачем
надано: рахунки-фактури, видаткові
накладні, акти здачі-приймання робіт
(надання послуг), товарно-транспортні
накладні, акти виконаних робіт,
накладні, податкові накладні,
банківські виписки, довіреності,
договори на надання транспортних
послуг.

Згідно із частиною другою ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, вимоги якої
Відповідачем не виконано.

Відповідачем до судів першої та
апеляційної інстанцій будь-яких
доказів на спростування зазначеного
та/або відповідних судових рішень щодо
визнання договорів між позивачем і
його контрагентами недійсним не
надано, у зв'язку з чим, не доведено
«безтоварності», укладених позивачем з
його контрагентами правочинів. У свою
чергу позивачем надано належним чином
оформлені первинні документи,
договори, які відповідають
економічному змісту та господарській
меті.

Отже, суд першої інстанції вірно
застосував норми матеріального права,
правову позицію з приводу яких
аргументовано виклав в мотивувальній
частині оскаржуваного відповідачем
рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 158, 160, 167, 195, 196, 198, 199,
200, 205, 206, 212, 254, КАС України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі м. Києва -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 17 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду виготовлено
18.12.2014 року.

Головуючий суддя:
Бистрик Г.М.

Судді:
Епель О.В.

Костюк Л.О.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Епель О.В.

Костюк Л.О.