Справа № 819/2625/13а
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 р.
№
876/233/14 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Курильця А.Р., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» від
імені якої діє Тернопільська обласна
дирекція АТ «Райффайзен Банк Аваль» на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 27 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» від
імені якої діє Тернопільська обласна
дирекція АТ «Райффайзен Банк Аваль» до
Другого відділу державної виконавчої
служби Тернопільського міського
управління юстиції, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання до вчинення дій, -

встановив:

08.11.2013 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від
імені якої діє Тернопільська обласна
дирекція АТ «Райффайзен Банк Аваль»
звернулося в суд із адміністративним
позовом до Другого відділу ДВС
Тернопільського МУЮ, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача -
ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій
начальника другого відділу ДВС
Тернопільського МУЮ ОСОБА_3 та
зобов'язати відповідача провести
розподіл коштів в сумі 12607,28 грн,
стягнутих з ОСОБА_2 між всіма
стягувачами пропорційно до
заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що на виконанні у
відповідача знаходиться виконавче
провадження по примусовому виконанню
виконавчого листа № 2-8129/2011 виданого
Тернопільським міськрайонним судом
Тернопільської області 17.02.2012 про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк» заборгованість по
неповернутому кредиту в сумі 1018 115
гривень 99 копійок та судові витрати в
сумі 1820 грн. 12 червня 2012 року актом
опису й арештом майна, накладено арешт
на особисте майно ОСОБА_2 Кошти від
реалізації цього майна в сумі 12607,28 грн
надійшли на рахунок другого відділу
ДВС Тернопільського МУЮ. Листом
начальника відповідача ОСОБА_3 за вих.
№ 19/56465/08 від 17.10.2013 відмовлено в
задоволенні заяви позивача про
перерахування коштів. Позивач вважає
такі дії протиправними, оскільки
стягнення компенсаційної вартості
автомобіля не може відноситися до
п'ятої черги стягнення в розумінні п. 5
ч. 1 ст. 44 Закону України «Про виконавче
провадження», так як це не є стягненням
щодо податків та інших платежів до
бюджету, а тому дані кошти повинні бути
розподілені пропорційно між всіма
наявними стягувачами.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 27.11.2013 у
задоволенні позову відмовлено.

Із цією постановою суду першої
інстанції не погодився позивач та
оскаржив її в апеляційному порядку.
Вважає, що така прийнята з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, а тому просять її
скасувати та позов задовольнити.
Апеляційні вимоги обґрунтовані тими ж
доводами, що й адміністративний позов.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не прибули, хоча
належним чином повідомлені про його
дату, час та місце, що підтверджується
наявними у справі розписками, а тому у
відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України, апеляційний розгляд справи
проведено у порядку письмового
провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційних вимог, вважає, що
апеляційна скарга задоволеною бути не
може.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що на
виконанні в другому відділі ДВС
Тернопільського МУЮ знаходиться
зведене виконавче провадження № 35916034
від 21.06.2012 про стягнення з ОСОБА_2
заборгованості в користь юридичних
осіб, яке об'єднує в собі 17 виконавчих
проваджень, зокрема, і виконавче
провадження ЄДРВП № 32894231 щодо
примусового виконання виконавчого
листа № 2-8129/2011 від 17.02.2012 виданого
Тернопільським міськрайонним судом
Тернопільської області про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» заборгованості в розмірі 1019935,99
грн.

12.06.2012 державним виконавцем другого
відділу ДВС Тернопільського МУЮ
Крамаром Р.Я. складено акт опису і
арешту майна ОСОБА_2

10.10.2013 позивач звернувся до відповідача
з заявою про перерахунок коштів від
реалізації майна ОСОБА_2, на яку листом
від 17.10.2013 № 19/56465/08 повідомлено, що на
рахунок відповідача надійшли кошти від
реалізації майна боржника в сумі 12607,28
грн, які будуть спрямовані на погашення
вимог п'ятої черги відповідно до ст. 44
Закону України «Про виконавче
провадження», за виконавчими
провадженнями де стягувачем виступає
держава.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позов задоволеним бути не може,
оскільки стягнення компенсаційної
вартості автомобіля Mercedes-Benz vito 110D
відноситься до інших платежів до
бюджету, а тому кошти в сумі 12607,28 грн
від реалізації майна ОСОБА_2 були
спрямовані на погашення вимог п'ятої
черги. Вимоги позивача у зведеному
виконавчому провадження є вимогами
шостої черги, які виходячи з положень
ст. 44 Закону України «Про виконавче
провадження» задовольняються після
задоволення в повному обсязі вимог
стягувачів попередньої черги.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
зазначити наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначені Законом України «Про
виконавче провадження» від 21 квітня 1999
року № 606-XIV (у редакції чинній на час
виникнення спірних відносин, далі -
Закон № 606-XIV).

Частиною 2 статті 11 вказаного Закону
визначено, що державний виконавець
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону № 606-XIV у разі
якщо в органі державної виконавчої
служби відкрито кілька виконавчих
проваджень про стягнення коштів з
одного боржника, вони об'єднуються у
зведене виконавче провадження і на
майно боржника накладається арешт у
межах загальної суми стягнення,
виконавчого збору і можливих витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 606-XIV у
разі якщо сума, стягнута з боржника,
недостатня для задоволення всіх вимог
за виконавчими документами, вона
розподіляється державним виконавцем
між стягувачами в порядку черговості,
встановленому цією статтею: 1) у першу
чергу задовольняються забезпечені
заставою вимоги щодо стягнення з
вартості заставленого майна; 2) у другу
чергу задовольняються вимоги щодо
стягнення аліментів, відшкодування
збитків та шкоди, завданих внаслідок
кримінального або адміністративного
правопорушення, каліцтва або іншого
ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з
втратою годувальника; 3) у третю чергу
задовольняються вимоги працівників,
пов'язані з трудовими правовідносинами
та зобов'язання за єдиним внеском на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування; 4) у четверту
чергу задовольняються вимоги
стягувачів за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням,
вимоги щодо збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування та
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування; 5) у п'яту чергу
задовольняються вимоги щодо податків
та інших платежів до бюджету, вимоги
органів страхування з обов'язкового
страхування (крім вимог щодо збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування); 6) у шосту чергу
задовольняються всі інші вимоги.

За приписами частини 2 цієї статті,
вимоги стягувачів кожної наступної
черги задовольняються після
задоволення в повному обсязі вимог
стягувачів попередньої черги. У разі
якщо стягнута сума недостатня для
задоволення в повному обсязі усіх
вимог однієї черги, вимоги
задовольняються пропорційно до
належної кожному стягувачу суми.
Вимоги стягувачів щодо виплати
заборгованості із заробітної плати
задовольняються в порядку надходження
виконавчих документів. Стягнута з
боржника сума розподіляється між
стягувачами згідно з виконавчими
документами, за якими відкрито
виконавчі провадження на день
зарахування стягнутої суми на
відповідний рахунок органу державної
виконавчої служби.

Отже, з аналізу наведених вище правових
положень можна дійти висновку, що якщо
сума, стягнута з боржника, недостатня
для задоволення всіх вимог за
виконавчими документами, вона
розподіляється державним виконавцем
між стягувачами в порядку черговості.
При цьому, вимоги кожної наступної
черги можуть бути задоволені тільки
після задоволення вимог попередньої
черги.

Із матеріалів справи встановлено, що на
виконанні в другому відділі ДВС
Тернопільського МУЮ знаходиться
зведене виконавче провадження № 35916034
від 21.06.2012 про стягнення з ОСОБА_2
заборгованості в користь юридичних
осіб, яке об'єднує в собі 17 виконавчих
проваджень, зокрема, і виконавче
провадження ЄДРВП № 32894231 щодо
примусового виконання виконавчого
листа № 2-8129/2011 від 17.02.2012 виданого
Тернопільським міськрайонним судом
Тернопільської області про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» заборгованості в розмірі 1019935,99
грн.

У вказаному зведеному виконавчому
провадженні, також об'єднано ряд
виконаних проваджень у яких стягувачем
виступає держава, вимоги у яких
відносяться до п'ятої черги згідно ст. 44
Закону № 606-XIV. Як зазначає позивач, його
вимоги віднесені до шостої черги, а
тому такі підлягають задоволенню після
задоволення вимог п'ятої черги.

Суд першої інстанції вірно не прийняв
до уваги доводи позивача про те, що
держава і АТ «Райффайзен Банк Аваль» є
стягувачами шостої черги, оскільки
кошти в сумі 12607,28 грн від реалізації
майна ОСОБА_2, а саме компенсаційної
вартості автомобіля Mercedes-Benz vito 110D,
спрямовані на погашення вимог п'ятої
черги (щодо податків та інших платежів
до бюджету). Вимоги позивача
відносяться до шостої черги, а тому
можуть бути задоволені тільки після
задоволення усіх вимог п'ятої черги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують, а тому підстави для її
задоволення відсутні.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив у
задоволенні позовних вимог, правильно
і повно встановив обставини справи та
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування оскарженої
постанови, суд апеляційної інстанції
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» від імені якої діє
Тернопільська обласна дирекція АТ
«Райффайзен Банк Аваль» - залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 27 листопада
2013 року у справі 819/2625/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів, після
набрання нею законної сили, може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
А.Р. Курилець

В.В. Ніколін