Справа № 820/19919/14
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харківський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Полях Н.А.,
при секретарі судового засідання -
представника позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_2 до Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області про зобов'язання
вчинити певні дії, -
Позивач звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
зазначеним позовом, в якому, з
урахуванням уточнених вимог, просить
суд: визнати протиправним та Лист №
України в Харківській області поновити
посвідку на постійне проживання
громадянину СРВ ОСОБА_2.
В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що Рішення УГІРФО УМВС
України в Луганській області від 23.02.2010
р., згідно з яким ОСОБА_2 скасовано
посвідку на постійне проживання,
видану 26.06.2003 року на підставі чинного
законодавства, має бути скасоване як
таке, що винесене з порушенням
процедури розгляду відповідного
питання. Також вказав, що з моменту
надання дозволу на імміграцію не
виникало будь-яких нових обставин, які
б встановлювали порушення
законодавства з боку позивача.
Представник позивача підтримав
позовні вимоги та просив суд
задовольнити позов у повному обсязі.
Представник відповідача у судове
засідання призначене на 23.12.2014 р. не
прибув, про дату, час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
причин неявки до суду не повідомив,
надав до канцелярії суду клопотання, в
якому просив суд розглядати справу без
Згідно ч.4 ст.128 КАС України - у разі
неприбуття відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.
Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
оцінивши наявні в матеріалах справи
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
повному, всебічному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.
Матеріалами справи підтверджено, що
громадянин В’єтнаму ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1, прибув в Україну в 1994 році
з метою працевлаштування, навчання на
підставі Угоди між Урядом
Соціалістичної Республіки В'єтнам та
Урядом СРСР про направлення і
прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від 2
квітня 1981 року році та залишився
проживати за адресою: АДРЕСА_1.(а.с.3).
Позивачем було подано клопотання щодо
отримання дозволу на імміграцію в
Україну імміграцію в Україну і 25.06.2003
року ВГП та ІС УМВС України в
Луганській області було видано йому
посвідку на постійне проживання, серія
НОМЕР_2 (далі за текстом - Посвідка), що
діє безстроково. (а.с. 3).
Документування посвідкою позивача
було здійснено відповідно до абзацу 4
пункту 4 Прикінцевих положень Закону
України "Про імміграцію" від 07.06.2001р.,
згідно якого вважається таким, що мають
дозвіл на імміграцію іноземці та особи
без громадянства, які прибули в Україну
до 6 березня 1998 року за Угодою між
Урядом Соціалістичної Республіки
В'єтнам та Урядом СРСР про направлення
і прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від 2
квітня 1981 року, залишилися проживати в
Україні і звернулися протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
Законом (07 серпня 2001 року) із заявою про
видачу йому посвідки на постійне
проживання в Україні. Згідно з цим
рішенням визнано факт прибуття ОСОБА_2
в Україну з В’єтнаму в 1994 році, що
забезпечувало позивачу законне
залишення в Україні на постійне
проживання.

Згідно звернення щодо дійсності
Посвідки Відповідачем було надано
відповідь за №04/25616 від 11.12.2014 р., в якому
йдеться, що 23.02.2010 р. рішенням УГІРФО
УМВС України в Луганській області
скасовано посвідку на постійне
проживання, серія НОМЕР_2, видану 25.06.2003
року на підставі Прикінцевих положень
ЗУ "Про імміграцію" від 07.06.2001 № 2491-III.
(а.с. 9).

По суті заявлених вимог суд зазначає
наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Положеннями ст. 12 Закону України "Про
імміграцію" від 07.06.2001 № 2491-III (далі за
текстом - Закон №2491) передбачено, що
дозвіл на імміграцію може бути
скасовано органом, який його видав,
якщо: 1) з'ясується, що його надано на
підставі свідомо неправдивих
відомостей, підроблених документів
чи документів, що втратили чинність; 2)
іммігранта засуджено в Україні до
позбавлення волі на строк більше
одного року і вирок суду набрав
законної сили; 3) дії іммігранта
становлять загрозу національній
безпеці України, громадському порядку
в Україні; 4) це є необхідним для
охорони здоров'я, захисту прав і
законних інтересів громадян України; 5)
іммігрант порушив законодавство про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства; 6) в інших випадках,
передбачених законами України.

Суд зазначає, що відповідачем , як
суб'єктом владних повноважень в
оскаржуваному рішенні від 23.02.2014р. не
вказано конкретної підстави для
скасування дозволу на міграцію або про
який саме випадок і яким саме законом
України цей випадок передбачений.
Станом на момент прийняття рішення про
надання дозволу на імміграцію
позивачу, відповідачем, як
уповноваженим державним органом,
перевірялися надані документи,
будь-яких порушень законодавства не
встановили.

З моменту документування позивача
посвідкою на постійне проживання - не
виникало нових обставин, які б тягли за
собою обґрунтування скасування
дозволу на імміграцію. Відповідачем у
справі зазначені обставини не
наводяться і документально не
підтверджуються.

Відповідно до п.п. 21-24 "Порядку
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень", затвердженого Постановою КМ
України № 1983 від 26.12.2002р. (який діяв на
час прийняття оскаржуваного рішення),
дозвіл на імміграцію скасовується
органом, який його видав. Для
започаткування процедури розгляду
питання про скасування дозволу на
імміграцію відповідне подання
надсилається до органу, який приймав
рішення про надання такого дозволу.
Департамент, територіальні органи і
підрозділи всебічно вивчають у
місячний термін подання щодо
скасування дозволу на імміграцію,
запитують у разі потреби додаткову
інформацію в ініціатора подання, інших
органів виконавчої влади, юридичних і
фізичних осіб, а також запрошують для
надання пояснень іммігрантів, стосовно
яких розглядається це питання. На
підставі результату аналізу
інформації приймається відповідне
рішення. Про прийняте рішення письмово
повідомляються протягом тижня
ініціатори процедури скасування
дозволу на імміграцію та іммігранти.

На порушення зазначених приписів
законодавства оскаржуване рішення не
містить обґрунтування.

Рішення про скасування дозволу на
імміграцію надсилається протягом
тижня органом, що його прийняв, до
територіального підрозділу за місцем
проживання для вилучення посвідки на
постійне проживання в іммігранта та
вжиття заходів відповідно до статті 13
Закону України "Про імміграцію".

Відповідно до вимог ст.12 Закону України
"Про імміграцію" підлягає скасуванню
дозвіл на імміграцію, а статтею 13
вказаного Закону встановлюється
вилучення посвідки на постійне місце
проживання на підставі скасування
дозволу на імміграцію.

Позивачу не надавався дозвіл на
імміграцію в Україні, оскільки він
прибув до України в 1994 році, а Закон
України "Про імміграцію", прийнятий 07
червня 2001 року, передбачив набуття
дозволу на імміграцію позивача в силу
цього Закону без окремої дії чи рішення
суб'єкта владних повноважень. Позивачу
в силу дії цього Закону щодо набуття
права на дозвіл на імміграцію надана
посвідка на постійне місце проживання
в Україні без надання дозволу на
імміграцію.

Відповідно до ст.ст.9, 26 Конституції
України іноземці та особи без
громадянства, що перебувають в Україні
на законних підставах, користуються
тими самими правами і свободами, а
також несуть такі самі обов'язки, як і
громадяни України, - за винятками,
встановленими Конституцією, законами
чи міжнародними договорами України.
Чинні міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень має бути законними
та обґрунтованими, прийнятими чи
вчиненими в межах наданих повноважень,
мати під собою конкретні об'єктивні
факти, на підставі яких його ухвалено
або вчинено, а суд, відповідно до п. 3 ст.
2 КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, перевіряє чи
прийнято такі рішення на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 9, 11, КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що рішення про скасування
посвідки на постійне місце проживання
в Україні є протиправним та
необґрунтованим, у зв'язку із чим
позовні вимоги громадянина В’єтнаму
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, є обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підстережені судові витрати з
державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Головного управління Державної
міграцій служби України у Харківській
області про зобов'язання вчинити певні
дії - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним Лист №04/23616 від
11.12.2014р.

Зобов'язати Головне управління
Державної міграцій служби України у
Харківській області поновити посвідку
на постійне проживання громадянину
СРВ ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

Стягнути з Державного бюджету України
(р/р 4011, отримувач: УДКСУ у
Червонозаводському районі м. Харкова,
код 37999628, банк ГУДКСУ в Харківській
області, МФО 851011) на користь ОСОБА_2
(адреса: АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) судові
витрати зі сплати судового збору у
розмірі 73,08 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків для подачі
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 25.12.2014
року.

Суддя
Полях Н.А.