Справа № 804/17986/14
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Верба І.О.,
розглянувши у письмовому провадженні у
місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Дніпропетровська, третя особа на
стороні позивача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
ОСОБА_2, про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання вчинити
3 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Дніпропетровська, у якому просить:
- визнати протиправною бездіяльності
начальника Квартирно-експлуатаційного
відділу м. Дніпропетровська, яка
виразилась у не розгляді заяви №2538 від
13.10.2014 року ОСОБА_1 по суті у порядку,
передбаченому Законом України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» та вжити заходів передбачених
- зобов'язати начальника
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Дніпропетровська розглянути заяву
ОСОБА_1 в порядку, передбаченому
Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду» та видати
розпорядження щодо приватизації
квартири, яку займає позивач на
підставі ордеру №1107 від 28.10.1992 року.
В обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що позивач має
право на приватизацію житла, проте,
відповідач протиправно відмовляє у
передачі майна шляхом приватизації,
посилаючись на закритість військового
містечка. Вважає, що відповідь №3075 від
17.10.2014 року є відпискою, та свідчить про
не розгляд заяви по суті, що порушує
його право встановлене статтею 47
Конституції України, статтями 2, 8
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду», наказом
Міністерства оборони України №1 від
Відповідач проти позову заперечив,
зазначивши, що згідно з пунктом 2 статті
2 Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» не
підлягають приватизації квартири,
розташовані на територіях закритих
військових поселень, а тому до
Міністерства оборони України
направлялись запити щодо
підтвердження статусу військового
містечка. Враховуючи те, що містечко
має статус закритого згідно листа від
11.09.2013 року №303/4/15/1183 та рішення
заступника Міністра оборони України
від 22.07.2014 року №180/дск, відповідач
просив відмовити в задоволенні
адміністративного позову.
Суд не знайшов підстав для задоволення
клопотання про залучення до участі у
справі як третіх осіб Генерального
штабу збройних сил України та
Міністерства оборони України, оскільки
рішення суду у даній адміністративній
справі не може вплинути на права та
інтереси вказаних осіб з урахуванням
заявлених позивачем позовних вимог.

Поряд з цим, суд залучив до участі в
адміністративній справі як третю особу
на стороні позивача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
ОСОБА_2, оскільки вона зазначена в
ордері на проживання у спірному
приміщені та рішення суду у даній
адміністративній справі може вплинути
на її права та інтереси.

Позивач просив розглянути справу за
його відсутності.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що адміністративний позов
підлягає задоволенню частково,
виходячи із наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 28
жовтня 1992 року Гвардійська КЕЧ району
видала ордер №1107 м-ру ОСОБА_1 із родиною
- жінка ОСОБА_2, на право зайняття
житлового приміщення в АДРЕСА_1.

На виконання Директиви Міністерства
оборони України від 01.07.2013 року №Д322/1/02
Гвардійська КЕЧ району розформована
30.12.2013 року наказом Начальника
Південно-Східного територіального
квартирно-експлуатаційного управління
від 09.08.2013 року №93, правонаступником
Гвардійської
квартирно-експлуатаційної частини
району визначено КЕВ м.
Дніпропетровська.

13 жовтня 2014 року ОСОБА_1 подав на ім'я
начальника КЕВ м. Дніпропетровська
заяву, в якій відповідно до Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» та наказу
Міністерства оборони №1 від 03.01.1993 року
просив передати йому в приватну
власність двохкімнатну квартиру за
адресою АДРЕСА_2.

У відповідь на заяву позивача від 13.10.2014
року відповідач роз'яснив, що оформити
передачу квартири в приватну власність
останній не має повноважень, оскільки
згідно листа
квартирно-експлуатаційного управління
Збройних Сил України №303/22/1/850 від 05.09.2013
року військове містечко, в якому мешкає
позивач, включено до числа закритих і
які не підпадають під приватизацію
житлового фонду, інших керівних
документів щодо надання повноважень
КЕВ м. Дніпропетровська розпоряджатися
житловим фондом військових містечок не
надходило.

Вирішуючи спір, суд виходить із того, що
відповідно до статті 41 Конституції
України право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом. Правовий режим власності
визначається виключно законами (пункт 7
частини 1 статті 92 Конституції України).

Правові основи приватизації житла, що
знаходиться в державній власності,
визначені Законом України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» від 19.06.1992 року №2482-XXII (далі -
Закон України №2482-XXII).

Закон України №2482-XXII передбачає
порядок набуття права власності на
житло громадянами України, які
користуються державним житловим
фондом на законних підставах, з
обмеженням на приватизацію, визначеним
пунктом 2 статті 2 вказаного Закону.

Так, відповідно до пункту 2 статті 2
Закону України №2482-XXII не підлягають
приватизації, зокрема, квартири
(будинки), житлові приміщення у
гуртожитках, розташовані на територіях
закритих військових поселень.

Правовий режим майна, закріпленого за
військовими частинами, закладами,
установами та організаціями Збройних
Сил України і повноваження органів
військового управління та посадових
осіб щодо управління цим майном
врегульований Законом України «Про
правовий режим майна у Збройних Силах
України».

Згідно статті 1 вказаного Закону,
військове майно - це державне майно,
закріплене за військовими частинами,
закладами, установами та організаціями
Збройних Сил України (далі - військові
частини). До військового майна належать
будинки, споруди, передавальні
пристрої, всі види озброєння, бойова та
інша техніка, боєприпаси,
пально-мастильні матеріали,
продовольство, технічне, аеродромне,
шкіперське, речове,
культурно-просвітницьке, медичне,
ветеринарне, побутове, хімічне,
інженерне майно, майно зв'язку тощо.

Процедуру вилучення військового майна
з оперативного управління військових
частин, закладів, установ та
організацій Збройних Сил та його
безоплатної передачі до сфери
управління центральних або місцевих
органів виконавчої влади, інших
органів, уповноважених управляти
державним майном, самоврядним
установам і організаціям, які
провадять свою діяльність в інтересах
національної безпеки і оборони, та у
комунальну власність територіальних
громад сіл, селищ, міст або у їх спільну
власність врегульовано «Порядком
вилучення і передачі військового майна
Збройних Сил України», який
затверджено Постановою Кабінету
Міністрів України №1282 від 29.08.2002 року
(далі - Порядок №1282).

Саме вказаний Порядок №1282 містить
визначення поняття військового
містечка.

Так, згідно із абзацом 3 пункту 2 Порядку
№1282, військове містечко - це майновий
комплекс будівель, споруд, іншого
нерухомого військового майна разом із
житловим фондом, об'єктами соціальної
та інженерної інфраструктури, які
використовуються для його
обслуговування, розміщений на
відокремленій земельній ділянці, яка
належить до категорії земель оборони.

Відповідно до пункту 2-1 Порядку
об'єктами передачі згідно з цим
Порядком є: військові містечка, що
вивільняються в процесі реформування
Збройних Сил і не плануються до
використання за цільовим призначенням;
нерухоме майно (будівлі, споруди,
об'єкти незавершеного будівництва,
приміщення, інше нерухоме майно); інше
окреме індивідуально визначене
(рухоме) майно; житловий фонд, інші
об'єкти соціальної та інженерної
інфраструктури, що перебувають в
оперативному управлінні військових
частин і передаються не у складі
майнових комплексів.

Повноваження для передачі військового
майна передбачено пунктом 4 Порядку
№1282 згідно до якого передача
військового майна органам,
уповноваженим управляти державним
майном, самоврядним установам і
організаціям та у комунальну власність
територіальних громад сіл, селищ, міст
або у їх спільну власність проводиться
за рішенням Міноборони - щодо об'єктів,
визначених у підпунктах 3 і 4 пункту 2-1
цього Порядку. Тобто, право передати
житловий фонд, інші об'єкти соціальної
та інженерної інфраструктури
(військове містечко №4) в комунальну
власність має Міноборони.

Заявлений спір точиться навколо того,
чи є спірне військове містечко
закритим, і отже, чи можливо віднести
житло позивача до квартир, що
розташовані на територіях закритих
військових поселень, що виключає право
позивача на приватизацію квартири.

Законодавством, що діяло до 1991 року, а
саме «Положенням про
квартирно-експлуатаційної служби і
квартирному постачанні Радянської
Армії і Військово-Морського Флоту» від
22 лютого 1977 року №75, було визначено
поняття військових містечок, якім
підрозділяються на закриті та
відкриті, пунктом 35 вказаного
Положення було визначено, що до
закритих військових містечках
відносяться:

- військові містечка військових частин,
розташовані в населених пунктах і
мають систему перепусток;

- відокремлені військові містечка
військових частин, розташовані поза
межами населених пунктів.

Переліки закритих військових містечок
затверджуються командувачами
військами військових округів.

Судом встановлено, що чинне на час
виникнення та розгляду спору
законодавство України не містить
визначення поняття «закрите військове
містечко», та, відповідно, не містить
порядку віднесення військових
містечок до закритих, тому суд,
керуючись частиною сьомою статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України, при вирішенні спору виходить
із конституційних принципів і
загальних засад права.

Відповідно до частини сьомої статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого у разі відсутності
закону, що регулює відповідні
правовідносини, суд застосовує закон,
що регулює подібні правовідносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого закону суд виходить із
конституційних принципів і загальних
засад права (аналогія права).

Наказом Міністра оборони України «Про
безоплатну передачу військового майна
в комунальну власність територіальних
громад» №569 від 15.09.2011 року дано
вказівку начальнику Головного
квартирно-експлуатаційного управління
Збройних сил України організувати
безоплатне вилучення з балансу
Гвардійської
квартирно-експлуатаційної частини
району військового майна та його
безоплатну передачу в комунальну
власність територіальних громад міста.

Додатком №1 до наказу №569 від 15.09.2011
року затверджено Перелік військового
майна, що безоплатно передається в
комунальну власність територіальної
громади селища Гвардійське
Новомосковського району
Дніпропетровської області, де в пункті
1 вказані у спірному військовому
містечку №4 перелічений 81 житловий
будинок, що свідчить про відсутність
статусу закритого військового
поселення у смт Гвардійське. До
переданого майна входять: житлові
будинки; котельня ДКВР №204;
гуртожиток/церква №168; мережі
водопостачання; мережі каналізації;
мережі теплопостачання та інше. Як
наслідок прийняття зазначеного наказу
та з метою його виконання частину
об'єктів передано в комунальну
власність.

Позивач зазначив, що згідно наказу
Міністерства оборони України №1 від
03.01.1993 року смт Гвардійське та
Черкаське є відкритими і підлягають
приватизації, про що свідчать
відповіді заступника начальника
Головного КЕУ ЗС України полковника
Прогонюк С.Т. №303/4/17/143 від 27.02.2013 року на
ім'я ОСОБА_6, №303/4/17/107 від 22.02.2012 року на
ім'я ОСОБА_7, розпорядження № 303/4/17/78 від
11.02.2013 року начальнику Гвардійської КЕЧ
району на ім'я підполковника Зубкова
Г.С. Зазначив, що частину об'єктів
нерухомого майна військового містечка
передано в комунальну власність смт
Гвардійське, тому військове містечко
не може бути закритим, адже, статус
закритого виключає можливість
перебування на території містечка
цивільних громадян та об'єктів.

Відповідно до статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи.

Судом встановлено, що 11.09.2013 року
Головним КЕЧ Збройних Сил України
надано відповідь №303/4/15/1183 згідно якої
19.08.2013 року затверджено перелік
закритих військових містечок, які
мають у своєму складі житловий фонд. До
зазначеного переліку увійшло
військове містечко №4 с.м.т.
Гвардійське Новомосковського району.
Перелік затверджено Начальником
Генерального штабу -
Головнокомандувачем Збройних Сил
України.

До вказаного листа надано вказаний
перелік, проте відсутній наказ, яким
затверджено такий перелік, та надана
копія переліку не містить дати його
затвердження окрім року - 2013.

На думку суду, Перелік від 19.08.2013 року
суперечить наказу Міністра оборони
України №569 від 15.09.2011 року «Про
безоплатну передачу військового майна
в комунальну власність територіальних
громад».

Відповідно до частини четвертої статті
9 Кодексу адміністративного
судочинства України суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого у разі не
відповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи, що Наказ Міністра оборони
України №569 від 15.09.2011 року «Про
безоплатну передачу військового майна
в комунальну власність територіальних
громад» має вищу юридичну силу та є
чинним, суд не застосовує Перелік
закритих військових містечок, які
мають у своєму складі житловий фонд від
03.09.2013 року до якого увійшло військове
містечко №4 смт Гвардійське
Новомосковського району та який
затверджено Начальником Генерального
штабу - Головнокомандувачем Збройних
Сил України. Тому суд приймає,
зазначений наказ, як належний доказ
відкритості військового містечка.

Крім того судом встановлено, що згідно
пунктів 3, 7, 8 Доручення Президента
України за підсумками робочої поїздки
до Дніпропетровської області 12.10.2010
року для вирішення проблемних питань,
що стримують соціально-економічний
розвиток регіону доручено
(http://www.president.gov.ua/documents/12474.html) вирішено:

- прийняти рішення стосовно
доцільності передачі житлового фонду
об'єктів соціально-культурної сфери та
інженерних мереж селищ міського типу
Гвардійське та Черкаське в комунальну
власність територіальних громад
Новомосковського району
Дніпропетровської області (термін -
10.12.2010 року);

- вжити заходів щодо забезпечення
мешканців селищ міського типу
Гвардійське та Черкаське
Новомосковського району
Дніпропетровської області
безперебійним постачанням якісної
питної води, здійснити заходи щодо
розвитку системи водовідведення
(термін - серпень 2011 року);

- забезпечити проведення капітальних
ремонтів гарнізонних будинків
офіцерів та дошкільних дитячих
закладів, розташованих у селищах
міського типу Гвардійське та Черкаське
Новомосковського району
Дніпропетровської області (термін -
грудень 2011 року).

Саме на виконання зазначеного
Доручення Президента України та
відповідно до повноважень Міністром
оборони України прийнято вищезгаданий
Наказ №569 від 15.09.2011 року «Про
безоплатну передачу військового майна
в комунальну власність територіальних
громад».

Отже з огляду на Доручення Президента
України від 12.10.2010 р. та враховуючи
фактичну передачу об'єктів соціальної
та інженерної інфраструктури, що
перебували в оперативному управлінні
Гвардійської КЕЧ району, суд вважає, що
військове містечко №4 має ознаки
відкритого.

Крім того, підтвердженням відкритості
військових містечок є лист згідно до
якого 27.03.2013 року на звернення мешканки
смт Черкаське до Президента України
під час «Діалогу з країною» стосовно
можливості приватизації квартири в
якій вона проживає з сім'єю,
заступником начальника Головного КЕУ
Збройних Сил України полковником
Прогонюком С.Т. надано відповідь,
згідно якої житловий фонд військових
містечок у смт Черкаське
Новомосковського району
Дніпропетровської області не
відносяться до військових містечок із
статусом закритих і відповідно до
статей 2, 3 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» житлові приміщення можуть бути
приватизовані мешканцями. Її
поінформовано, що з метою забезпечення
соціального захисту мешканців,
здійснення прав громадян на вільний
вибір способу задоволення потреб у
житті, залучення громадян до участі в
утриманні і збереженні існуючого житла
начальнику Південно-Східного ТКЕУ та
начальнику Гвардійської КЕЧ району
надані відповідні розпорядження. Також
їй запропоновано звернутися до
Гвардійської КЕЧ району з відповідною
заявою.

Також, суд звертає увагу, що відповідно
до абзацу 4 пункту 9 «Положення про
Міністерство оборони України»,
затвердженого Указом Президента
України №406/2011 від 06.04.2011 року Міністр у
межах повноважень, на основі та на
виконання Конституції та законів
України, актів і доручень Президента
України, актів Кабінету Міністрів
України видає накази, організовує і
контролює їх виконання.

Накази Міноборони України, прийняті в
межах його повноважень, обов'язкові для
виконання центральними органами
виконавчої влади, їх територіальними
органами та місцевими державними
адміністраціями, органами влади
Автономної Республіки Крим, органами
місцевого самоврядування,
підприємствами, установами та
організаціями всіх форм власності і
громадянами.

З огляду на зазначену норму Наказ
Міністра оборони України №569 від 15.09.2011
року є обов'язковим для виконання
Гвардійською КЕЧ району
Дніпропетровської області, тому суд
вважає тривале невирішення питання
щодо приватизації житла з посиланням
на не визначеність статусу військового
містечка протиправним. Крім того,
загальновідомим є факт того, що певна
кількість мешканців смт Гвардійське
отримало у власність від Гвардійською
КЕЧ квартири шляхом приватизації, смт
Гвардійське не є режимним об'єктом, у
ньому розташовані об'єкти
культурно-побутового характеру, офісні
приміщення, склади, торгівельні бази,
що не мають прямого або опорядкованого
відношення до військової сфери.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовна вимога про
визнання протиправною бездіяльності
відповідача, яка виразилась у не
розгляді заяви №2538 від 13.10.2014 року
ОСОБА_1 по суті у порядку, передбаченому
Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду» підлягає
задоволенню.

Щодо позовних вимог про вжиття заходів
передбачених Законом, зобов'язання
начальника Квартирно-експлуатаційного
відділу м. Дніпропетровська розглянути
заяву ОСОБА_1 в порядку, передбаченому
Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду» та видати
розпорядження щодо приватизації
квартири, яку займає позивач на
підставі ордеру №1107 від 28.10.1992 року, суд
зазначає, що вказані вимоги підлягають
частковому задоволенню, оскільки
суб'єкт владних повноважень у спірному
випадку має самостійно вирішити заяву
позивача з огляду на подані документи,
та порядок, яким на час вчинення
окремих дій та прийняття рішень буде
врегульоване спірне питання, отже,
відповідач має діяти в розгляді заяви
самостійно, з врахуванням рішення суду
за цим спором.

Отже, у тому числі на повний захист прав
позивача згідно статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вважає за необхідне
зобов'язати відповідача прийняти
рішення по суті заяви ОСОБА_1 від 13.10.2014
року вх. №2538 згідно Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду».

Поряд з цим, суд зазначає, що позивач
первісно правильно визначив
відповідачем КЕВ м. Дніпропетровська,
отже, належним відповідачем є не
начальник вказаного суб'єкта владних
повноважень, а відповідач по справі.

Таким чином, суд приходить до висновку
про часткове задоволення заявлених
позовних вимог.

З огляду на викладене, керуючись
статтями 4, 11, 128, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Дніпропетровська, третя особа на
стороні позивача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
ОСОБА_2, про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання вчинити
певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Дніпропетровська щодо неприйняття
рішення за заявою ОСОБА_1 від 13.10.2014 року
вх. №2538 про передачу у приватну
власність квартири АДРЕСА_3 відповідно
до Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду».

Зобов'язати Квартирно-експлуатаційний
відділ м. Дніпропетровська прийняти
рішення по суті заяви ОСОБА_1 від 13.10.2014
року вх.№2538 згідно Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду».

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.О. Верба