Справа № 804/1123/14
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 грудня 2014 рокусправа № 804/1123/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - Бруснік Т.Г. дов
від 23.01.2014

відповідача: - Овсяннікова
М.Ш. дов від 23.06.2014

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в
Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
22 квітня 2014 року

у справі № 804/1123/14

за позовом публічного акціонерного
товариства «Науково-дослідний та
проектно-конструкторський інститут
гірничорудного машинобудування з
Дослідним заводом»

до Криворізької об'єднаної державної
фінансової інспекції

про визнання протиправним та
скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Науково-дослідний та
проектно-конструкторський інститут
гірничорудного машинобудування з
Дослідним заводом» звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Криворізької об'єднаної Державної
фінансової інспекції, в якому (з
урахуванням уточнених позовних вимог,
т.2, а. с.52-63), просило:

- визнати протиправним та скасувати
пункт 1 листа-вимоги Криворізької
об'єднаної Державної фінансової
інспекції від 30.07.2013 № 850-15/2129 щодо
притягнення до відповідальності
винних осіб, у тому числі шляхом
прийняття управлінських рішень;

- визнати протиправним та скасувати
пункт 3 листа-вимоги КОДФІ від 30.07.2013 №
850-15/2129 щодо стягнення з орендарів
експлуатаційних витрат у сумі 260 452,90
грн.;

- визнати протиправним та скасувати
пункт 4 листа-вимоги КОДФІ від 30.07.2013 №
850-15/2129 щодо стягнення з орендарів
орендної плати у сумі 92 292,87 грн.;

- визнати протиправним та скасувати
пункт 5 листа-вимоги КОДФІ від 30.07.2013 №
850-15/2129 щодо стягнення дебіторської
заборгованості у сумі 105 406,58 грн.;

- визнати протиправним та скасувати
пункти 3, 4, 5 листа-вимоги КОДФІ від
30.07.2013 № 850-15/2129 щодо стягнення коштів з
осіб, якими допущено порушення.

Позовні вимоги обґрунтовані
протиправністю висновків ревізії
через невірну оцінку договорів оренди,
укладених товариством, і
безпідставність, у зв'язку з цим,
оскаржених позивачем пунктів
листа-вимоги від 30.07.2013.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
22.04.2014 адміністративний позов
задоволено. Постанову суду мотивовано
тим, що відповідачем під час судового
розгляду справи, жодним чином не
доведено правомірність винесеної
вимоги, висновки ревізійного органу
щодо наявності порушень, які покладено
в основу спірної вимоги, визнано
необґрунтованими та помилковими,
оскільки позивачем доведено
правомірність укладених угод та
дотримання норм чинного законодавства
під час їх укладання.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, Державна фінансова
інспекція Дніпропетровської області
подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
відмовити в задоволені
адміністративного позову.

Скаржник зазначає про неврахування
судом першої інстанції того, що у
статутному капіталі ПАТ
«КриворіжНДПІрудмаш» державі належить
100 % акцій, тому на таке товариство
поширюються положення Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» та Постанови Кабінету Міністрів
України від 04.10.95 № 786 «Про Методику
розрахунку і порядок використання
плати за оренду державного майна».
Порушення при визначені розміру
орендної плати для окремих орендарів у
зв'язку із зменшенням її розміру,
розрахованого на підставі вказаної
Методики № 786 на 15 %, призвели до
недоотримання коштів товариством.

Вказане підтверджено також листом від
26.11.2010 №12/4-1-409 Міністерства промислової
політики України, яким товариство
повідомлено, що відповідно до
протоколу №22 від 26.11.2010 засідання
комісії Мінпромполітики України з
питань відчуження основних засобів,
Мінпромполітики погоджує передачу в
оренду нерухомого майна площею 2312,7
кв.м, яке розташоване у приміщенні
інституту ПАТ «КриворіжНДПІрудмаш»,
50024, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська
область, вул. Харитонова, la, що
перебуває на балансі ВАТ
«КриворіжНДПІрудмаш» на конкурсних
засадах. Орендну плату передбачено
розрахувати згідно з Методикою
розрахунку і порядком використання
плати за оренду державного майна,
затвердженою постановою кабінету
Міністрів України від 04.10.1995 № 786 від
ринкової вартості об'єкта оренди, але
не нижче вартості об'єкта оренди,
визначеної у відповідному звіті про
оцінку майна, виконаному суб'єктом
оціночної діяльності, що має
сертифікат Фонду державного майна, з
урахуванням індексу інфляції і податку
на додану вартість.

ПАТ «КриворіжНДПІрудмаш» проти
задоволення апеляційної скарги
заперечує, вважає оскаржувану
постанову суду першої інстанції
обґрунтованою та правомірною,
зазначає, що вимоги Інспекції
засновані на положеннях нормативним
актів, які не регулюють порядок
розпорядження товариством майном,
переданого до статутного
капіталу/фонду позивача, а регулюють
порядок розпорядження майном
державної форми власності.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, Криворізькою
об'єднаною державною фінансовою
інспекцією проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
відкритого акціонерного товариства
«Науково-дослідний та
проектно-конструкторський інститут
гірничорудного машинобудування з
Дослідним заводом» за період з 01.09.2010 по
01.01.2013, за результатами якої складено
акт від 18.06.2013 № 850-51/007.

В акті ревізії зафіксовано виявлені
порушення, зокрема,:

- ревізією повноти нарахування і
своєчасності надходження коштів на
відшкодування витрат
балансоутримувача (експлуатаційних
витрат) встановлено покриття витрат
орендарів коштами товариства при
відсутності дебіторської
заборгованості в обліку на загальну
суму 260452,90 грн., що виникло внаслідок не
нарахування та не пред'явлення
товариством до сплати орендарям
вартості експлуатаційних витрат,
розмір яких визначений наказами по
підприємству, що є порушенням ст. 4, п.1, 5,
8 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» № 996-XIV, п.5, 7 П (С) БО
16, п. 11 Методики розрахунку і порядку
використання плати за оренду
державного майна, що затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 04.10.1995 за № 786, п.2.2.3 договору про
відшкодування витрат
балансоутримувача;

- ревізією повноти нарахування і
своєчасності надходження орендної
плати встановлено, що товариством при
укладанні договорів оренди з окремими
орендарями у період з 01.01.2011 по 01.01.2013
зменшений розмір орендної плати на 15%,
що призвело до недоотримання орендної
плати на загальну суму 92292,87 грн., що є
порушенням п.2, 4 ст. 19 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» від 10.04.1992 № 2269-XII, п. 1 постанови
Кабінету Міністрів України «Деякі
питання оплати оренди державного
майна» від 25.03.2009 № 316;

- ревізією правильності відображення
дебіторської та кредиторської
заборгованості, стану
претензійно-позовної роботи
встановлено незабезпечення
своєчасного проведення заходів з
претензійно-позовної роботи стосовно
стягнення дебіторської
заборгованості, що призвело до втрат
активів на загальну суму 105406,58 грн., що є
порушенням вимог ст.ст. 256, 257, 526, 612, 625 ЦК
України, п.п. 1, 2 ст. 193, п. 2 ст. 218, ст. 224, п. 1
ст. 229 ГК України.Фінансовою інспекцією
встановлено, що позивачем за період з
01.09.2010 по 23.03.2012 при укладанні договорів
оренди не дотримано вимоги наказу
Мінпромполітики України «Про
затвердження Порядку надання
Мінпромполітики України дозволу
(погодження) щодо передачі в оренду
державного майна (крім цілісних
майнових комплексів підприємств)» від
25.04.2008 № 255 у частині п.3 та п. 6,
відповідно до якого з метою отримання
дозволу (погодження) на передачу в
оренду майна балансоутримувач або
орендодавець звертаються до
Мінпромполітики України листом на
ім'я заступника Міністра промислової
політики України за напрямком.

30.07.2013 фінансовою інспекцією на
підставі вказаного акту ревізії
складено лист-вимогу № 850-15/2129 «Про
усунення виявлених фінансових
порушень» (т.1, а. с.121-123), в якій від
позивача вимагалось:

Пункт 1 - розглянути питання щодо
притягнення до відповідальності
винних осіб, у тому числі шляхом
прийняття управлінських рішень;

Пункт 3 - ревізією повноти нарахування і
своєчасності надходження коштів на
відшкодування витрат
балансоутримувача (експлуатаційних
витрат) встановлено покриття витрат
орендарів коштами товариства при
відсутності дебіторської
заборгованості в обліку на загальну
суму 260 452,90 грн., що виникло внаслідок не
нарахування та не пред'явлення
товариством до сплати орендарям
вартості експлуатаційних витрат,
розмір яких визначений наказами по
підприємству, що є порушенням ст.4, п.п.1,
5, 8 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п.п.5, 7 П(С)БО 16, п.11
Методики розрахунку і порядку
використання плати за оренду
державного майна, затвердженої
Постановою Кабінету Міністрів України
від 04.10.95 № 786, п.2.2.3 договору про
відшкодування витрат
балансоутримувача, у зв'язку з чим:

- стягнути з орендарів експлуатаційні
витрати з подальшим їх перерахуванням
на розрахунковий рахунок товариства,
та до бюджету;

- стягнути кошти з осіб, якими допущено
порушення, відповідно до законодавства
України.

Пункт 4 - ревізією повноти нарахування і
своєчасності надходження орендної
плати встановлено, що товариством при
укладанні договорів оренди з окремими
орендарями у період з 01.01.2011 по 01.01.2013
був зменшений розмір орендної плати на
15 %, що призвело до недоотримання
орендної плати на загальну суму 92 292,87
грн., що є порушенням п.п.2, 4 ст.19 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна», п.1 Постанови
Кабінету Міністрів України «Деякі
питання оплати оренди державного
майна» від 25.03.2009 №316, у зв'язку з чим:

- стягнути з орендарів орендну плату з
подальшим їх перерахуванням на
розрахунковий рахунок товариства, та
до бюджету;

- стягнути кошти з осіб, якими допущено
порушення, відповідно до законодавства
України.

Пункт 5 - ревізією правильності
відображення дебіторської та
кредиторської заборгованості, стану
претензійно-позовної роботи не
забезпечено своєчасне проведення
заходів з претензійно-позовної роботи
стосовно стягнення дебіторської
заборгованості, що призвело до втрат
активів на загальну суму 105 406,58 грн., що
є порушенням вимог ст.ст256, 257, 526, 612, 625 ЦК
України, п.п.1, 2 ст.193, п.2 ст.218, ст.224, п.1
ст.229 ГК України, у зв'язку з чим:

- стягнути дебіторську заборгованість
з подальшим перерахуванням коштів на
розрахунковий рахунок товариства;

- стягнути кошти з осіб, якими допущено
порушення, відповідно до законодавства
України.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про протиправність оскаржуваної
вимоги Державної фінансової інспекції.

Відповідно до ст. 2 Закону України
№2939-ХІІ від 26.01.1993 «Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні», в редакції, що
діяла на час проведення ревізії,
головними завданнями органу
державного фінансового контролю є:
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль
забезпечується органом державного
фінансового контролю через проведення
державного фінансового аудиту,
перевірки державних закупівель та
інспектування.

Інспектування здійснюється органом
державного фінансового контролю у
формі ревізії та полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті (ст.4 Закону
№2939-ХІІ).

Пунктом 35 Порядку проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 20
квітня 2006 року №550 (в редакції, що діяла
на час спірних правовідносин),
визначено, що виявлені допущені
об'єктом контролю порушення
законодавства, контроль за дотриманням
якого віднесено до компетенції служби,
фіксуються в констатуючій частині акта
ревізії з обов'язковим посиланням на
норми законів чи інших
нормативно-правових актів, які
порушено, та зазначенням винних у їх
допущенні осіб.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону №2939-ХІІ
законні вимоги службових осіб органу
державного фінансового контролю є
обов'язковими для виконання службовими
особами об'єктів, що контролюються.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що органу державного
фінансового контролю надано
можливість здійснювати контроль за
використанням коштів державного і
місцевого бюджетів та у разі виявлення
порушень законодавства пред'являти
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення таких правопорушень.

Стосовно суті виявленого порушення
колегія суддів зазначає наступне.

Щодо вимог про стягнення з орендарів
орендної плати у сумі 92292,87 грн.,
викладених у пункті 4 листа-вимоги від
30.07.2013 № 850-15/2129, із Статуту позивача
вбачаться, що ПАТ «КриворіжНДПІрудмаш»
є правонаступником Відкритого
акціонерного товариства
«Науково-дослідний та
проектно-конструкторський інститут
гірничорудного машинобудування з
Дослідним заводом» (т.2, а. с.34-37).

Згідно п.1.2 Статуту Товариство є
юридичною особою, засноване на
державній власності та входить до
сфери управління Міністерства
промислової політки України.

Наказом Мінпромполітики України від
25.04.2008 № 255 (який втратив чинність
згідно з Наказом Державного агентства
України з управління державними
корпоративними правами та майном від
23.03.2012 № 51) затверджений Порядок
надання в Мінпромполітики України
дозволу (погодження) на оренду
державного майна (крім цілісних
майнових комплексів підприємств),
розроблений, зокрема, відповідно до
Господарського кодексу України,
Закону «Про оренду державного та
комунального майна», Методики
розрахунку і порядку використання
плати за оренду майна, затвердженої
Постановою Кабінету Міністрів України
від 04.10.95 № 786.

В п.3 Порядку № 255 визначено, що
балансоутримувачем є казенні
підприємства, державні комерційні
підприємства (їх об'єднання), установи
та організації,господарські
товариства, функції з управління якими
здійснює Міністерство промислової
політики України, та господарські
товариства, що мають державне майно,
яке не увійшло до статутних фондів.

Орендодавець - а) Фонд державного
майна України, його регіональне
відділення та представництво; б)
відповідно до Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» орендодавцями є: підприємства -
щодо окремого індивідуально
визначеного майна та нерухомого майна
загальною площею до 200 кв. м на одне
підприємство, а з дозволу органів
приватизації також щодо
структурних підрозділів підприємств
(філій, цехів, дільниць) та нерухомого
майна, що перевищує загальну площу 200
кв. м.

Згідно п.6 Порядку № 255 з метою
отримання дозволу (погодження) на
передачу в оренду майна
балансоутримувач або орендодавець
звертаються до Мінпромполітики
України листом на ім'я заступника
Міністра промислової політики України
за напрямком.

У відповідності до п.21 Порядку № 255 при
визначенні орендної плати необхідно
враховувати Методику розрахунку і
порядок використання плати за оренду
державного майна, затверджену
постановою Кабінету Міністрів України
від 04.10.95 № 786, із змінами і
доповненнями.

Матеріали справи свідчать про те, що
товариством як орендодавцем протягом
2008-2009 років укладались з суб'єктами
господарювання договори оренди
нежилих приміщень, розташованих у
будівлях, що знаходяться балансі
позивача (т.1, а. с.169, 170; 173, 174; 181, 182 тощо).

При цьому, за умовами цих договорів
розмір орендної плати визначається на
підставі Методики розрахунку і
порядок використання плати за оренду
державного майна, затвердженої
Постановою Кабінету Міністрів України
від 04.10.95 № 786.

Відповідно до додатків до договорів
оренди сторонами погоджено, що на
період фінансової кризи тимчасово до
особливого розпорядження розмір
орендної плати зменшується на 15 %.

Саме через це зменшення Інспекція
зазначає про порушення позивачем
Методики №786 та недоотримання коштів
товариством з орендної плати.

Позивач зазначає, що зменшення розміру
орендної плати обумовлюється
економічною кризою, що мала місце у той
період, та масовим розірванням
договорів на оренду нежилих приміщень,
при цьому, на думку позивача, таке
зменшення ніяким чином не порушило
жодного нормативно-правового акту.

Кабінетом Міністрів України
затверджено Постанову від 25.03.2009 № 316
«Деякі питання оплати оренди
державного майна» (в редакції на момент
набрання чинності), якою знижує орендні
ставки, а саме:

- установивши, що до 1 січня 2010 року
орендні ставки, визначені в додатку 2 до
Методики розрахунку і порядку
використання плати за оренду
державного майна, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 4 жовтня 1995 року № 786, крім ставок,
визначених пунктами 1-3 зазначеного
додатка, застосовуються у розмірі 45
відсотків встановленого обсягу.

При цьому у п.2 вказаної Постанови
Кабінету Міністрів України (в редакції
на момент набрання чинності) зазначено,
що для проведення розрахунків за
чинними договорами оренди державного
нерухомого майна, що укладені до
набрання чинності цією постановою,
застосовується орендна ставка,
визначена відповідно до пункту 1 цієї
постанови.

В Постанові Кабінету Міністрів України
від 25.03.2009 № 316 (в редакції на момент
виникнення спірних відносин)
зазначено, що до 1 січня 2011 року орендні
ставки, визначені в додатку 2 до
Методики розрахунку і порядку
використання плати за оренду
державного майна, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 4 жовтня 1995 року № 786, крім ставок,
визначених пунктами 1-3 зазначеного
додатка, застосовуються у розмірі 45
відсотків встановленого обсягу.

Отже, Постановою Кабінету Міністрів
України від 25.03.2009 № 316 знижено ставки,
визначені в Методиці № 786: для суб'єктів
малого підприємництва орендна ставка
становить 45 % установленого обсягу, а
для інших орендарів - 80 % від
установленого обсягу (перше редакція
встановлювала розмір орендної плати 45 %
від установленого обігу для всіх
суб'єктів господарювання).

Тобто, знижено розмір орендної плати на
55 % та 20 %, відповідно.

Товариством же було тимчасового
знижено розмір орендної плати на 15 %, що
свідчить про відсутність порушення
відповідачам приписів чинного
законодавства при визначенні розміру
орендної плати у додаткових угодах до
договорів оренди.

Таким чином, відсутні підстави для
додаткового стягнення з орендарів
орендної плати в розмірі 92 292,87 грн., і
відповідні вимоги Інспекції є
безпідставними.

Щодо вимог про стягнення з орендарів
експлуатаційних витрат у сумі 260452,90
грн., викладених у п.3 листа-вимоги від
30.07.2013 № 850-15/2129, то розрахунок
експлуатаційних витрат товариством
здійснюється самостійно і тимчасове
зниження орендної плати та не
нарахування експлуатаційних витрат
введено наказами позивача від 20.02.2009 №
10 та від 18.05.2009 № 29 «Щодо орендної
плати», на підставі яких внесені зміни
до договорів оренди.

Відповідач не нарахування та
непред'явлення товариством до сплати
орендарям вартості експлуатаційних
витрат, розмір яких визначений
наказами по підприємству, визнав
порушенням ст.4, п.п.1, 5, 8 ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», п.п.5, 7
П(С)БО 16, п.11 Методики № 786, п.2.2.3 договору
про відшкодування витрат
балансоутримувача.

Як зазначає позивач (і з цим погодився
суд першої інстанції), в жодному
нормативному акті не йдеться про
порядок нарахування та розмір
експлуатаційних витрати на утримання
орендодавцем нежилих приміщень, які
здаються в оренду, а також про умови
компенсації орендарем цих витрат.

Фінансовою інспекцією така позиція
позивача та суду першої інстанції не
спростована, жодних норм чинного
законодавства, які були б порушені
позивачем при не нарахуванні
орендарям експлуатаційних витрат, не
наведено.

Приписи ж ст.4, п.п.1, 5, 8 ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», п.п.5, 7
П(С)БО 16, п.11 Методики № 786 таких вимог не
містять, а умови договору, як і
додаткових угод до нього, згідно
положень ст.203 ЦК України є
волевиявленням сторін.

Таким чином, не вбачається підстав для
стягнення з орендарів експлуатаційних
витрат у сумі 260452,90 грн., і відповідні
вимоги Інспекції є безпідставними.

Крім того, колегія суддів звертає
увагу, що вищенаведені доводи
Інспекції свідчать про позицію щодо
порушення товариством при укладанні
правочинів (додаткових угод до
договорів оренди) нормативно-правових
актів.

У ч.1 ст.203 ЦК України передбачено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Разом з тим, стаття 204 ЦК України
закріплює принцип презумпції
правомірності правочину: правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він невизнаний судом недійсним.

Отже, відповідно до презумпції
правомірності правочину всі укладені
між сторонами правочини є чинними, якщо
їх недійсність прямо не встановлена
законом (нікчемні правочини); в усіх
інших випадках питання про недійсність
правочину має бути встановлено судом
на підставі заяви зацікавленої особи
після повного та всебічного розгляду
питання про недійсність такого
правочину з ухваленням відповідного
судового рішення.

Матеріали справи не містять доказів
визнання недійсними додаткових угод
позивача, якими був змінений розмір
орендної плати та не нараховані
експлуатаційні витрати.

Щодо вимоги про стягнення дебіторської
заборгованості на загальну суму 105406,58
грн., викладеної у п.5 листа-вимоги від
30.07.2013, то за приписами ч.1 ст.195 КАС
України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, з апеляційної скарги не
вбачається спростувань чи заперечень
Інспекції щодо скасування судом першої
інстанції пункту 5 листа-вимоги від
30.07.2013 № 850-15/2129.

Також не доведено, що кошти, які на
думку відповідача недоотримав позивач
(орендна плата, експлуатаційні витрати,
дебіторська заборгованість), є
бюджетними коштами, повноваження щодо
контролю за якими покладені на
Інспекцію Законом № 2939-ХІІ та
Постановою № 550.

Частиною 2 статті 71 КАС України
обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається саме на відповідача (якщо
він заперечує проти адміністративного
позову).

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС
України не надано суду доказів
правомірності пунктів 1, 3, 4, 5
листа-вимоги Інспекції від 30.07.2013 №
850-15/2129.

Крім того, апеляційний суд вважає, що
визначена відповідачем вимога
пред'явлена позивачу не спосіб, що
передбачений ст.10 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні».

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі та в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні» органу
державного фінансового контролю
надається право, зокрема,: пред'являти
керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до
бюджету виявлені ревізіями приховані
і занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства (п.7 ст.10 Закону);
звертатися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів (п.10 ст.10 Закону).

За правилами п.45 вказаного вище Порядку
проведення інспектування Державною
фінансовою інспекцією, її
територіальними органами у міру
виявлення ревізією порушень
законодавства посадові особи
контролюючого органу, не чекаючи
закінчення ревізії, мають право усно
рекомендувати керівникам об'єкта
контролю невідкладно вжити заходів для
їх усунення та запобігання у
подальшому.

Якщо вжитими в період ревізії
заходами не забезпечено повне усунення
виявлених порушень, контролюючим
органом у строк не пізніше ніж 10
робочих днів після реєстрації акта
ревізії, а у разі надходження
заперечень(зауважень) до нього - не
пізніше ніж 3 робочих дні після
надіслання висновків на такі
заперечення(зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування (п.46 Порядку №
550).

Пунктом 49 Порядку № 550 встановлено, що у
разі коли діями чи бездіяльністю
працівників об'єкта контролю державі
або підконтрольній установі заподіяна
матеріальна шкода, контролюючий орган
ставить вимоги перед керівником
об'єкта контролю та органом його
управління щодо пред'явлення цивільних
позовів до винних осіб.

При цьому за визначенням, наведеним у
п.3 Порядку № 550, винні особи - особи, які
відповідно до покладених на них
обов'язків та законодавства були
відповідальні за
фінансово-господарські операції,
проведені з порушенням законодавства,
та/або дії (бездіяльність) яких
призвели до такого порушення.

За правилами п.50 Порядку № 550 за
результатами проведеної ревізії у
межах наданих прав контролюючі органи
вживають заходів для забезпечення:

притягнення до адміністративної,
дисциплінарної та матеріальної
відповідальності винних у допущенні
порушень працівників об'єктів
контролю;

звернення до суду в інтересах держави
щодо усунення виявлених ревізією
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів, а
також стягнення у дохід держави коштів,
одержаних за незаконними договорами,
без встановлених законом підстав або з

порушенням вимог законодавства.

Отже, наведені правові норми не містять
положень щодо права відповідача
зобов'язувати підконтрольну установу в
примусовому порядку здійснювати
заходи щодо відшкодування певної суми
коштів, у тому числі, звертатись до
інших осіб з метою відшкодування
збитків.

Відсутність положень щодо такого
примусу узгоджується із положеннями
ст.8 Конституції України, відповідно до
якої в Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Жодна норма
процесуального та іншого
законодавства не зобов'язує будь-яку
особу звертатися до інших осіб за
захистом прав, свобод та інтересів.
Таке звернення є виключно правом особи.

Крім того, слід зазначити, що при
виявленні збитків, завданих державі чи
об'єкту контролю, орган державного
фінансового контролю має право
визначати їх розмір згідно з методикою,
затвердженою Кабінетом Міністрів
України, та звернутися до суду в
інтересах держави, якщо підконтрольною
установою не забезпечено виконання
вимог до усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів.

Таким чином, обов'язковою до виконання
є вимога органу державного фінансового
контролю, спрямована на коригування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач пред'явив вимогу, яка вказує
на виявлені збитки, їхній розмір та
стягнення, а відтак, оскільки збитки
відшкодовуються у судовому порядку за
позовом органу державного фінансового
контролю, питання правильності їх
обчислення є предметом судового
дослідження при розгляді такого
позову, а не у даній справі за позовом
позивача як підконтрольної установи
про визнання вимоги протиправною.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку про
протиправність оскаржуваної вимоги
відповідача.

Суд першої інстанції під час розгляду
даної справи дослідив обставини, які
мають значення для справи, ухвалив
законне та обґрунтоване рішення про
задоволення позову.

Доводи, викладені відповідачем в
апеляційній скарзі, не можуть бути
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції, у зв'язку з чим
колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в
Дніпропетровській області залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 22
квітня 2014 року у справі № 804/1123/14
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко