Справа № К/9991/27282/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/27282/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Стародуба О.П.,
при секретарі: Борілло Ю.В.,за
участю позивача ОСОБА_5 та його
представника ОСОБА_6, а також Козаченко
О.Д. - представника Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат,-

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_5 до Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат, Головного
управління праці та соціального
захисту населення Київської міської
державної адміністрації про визнання
дій протиправними та зобов'язання
вчинити певні дії, за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на постанову та ухвалу
Деснянського районного суду міста
Києва від 28 січня 2011 року і постанову та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 квітня 2011
року, -

встановив:

У грудні 2010 року ОСОБА_5
звернувся в суд з позовом, у якому
просив визнати протиправними дії
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Київської міської державної
адміністрації і Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат щодо нарахування й
виплати йому разової грошової допомоги
до 5 травня за 2008-2010 роки, зобов'язати
відповідачів здійснити на його користь
нарахування та виплату разової
грошової допомоги до 5 травня за
вказаний період, виходячи з розміру
восьми мінімальних пенсій за віком.

Позовні вимоги мотивував
тим, що у 2008-2010 роках йому як інваліду
війни ІІ групи виплачено щорічну
разову грошову допомогу до 5 травня у
розмірі меншому, ніж це визначено
частиною 5 статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» від 22 жовтня 1993
року

№ 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII).

Ухвалою Деснянського районного
суду міста Києва від 28 січня 2011 року
позовні вимоги ОСОБА_5 до Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат,
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у місті Києві державної
адміністрації в частині визнання
неправомірними дій та зобов'язання
здійснити перерахунок і виплату
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня за 2008-2009 роки залишено без
розгляду.

Постановою Деснянського
районного суду міста Києва від 28 січня
2011 року позов задоволено. Визнано
неправомірними дії Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у місті Києві
державної адміністрації щодо відмови у
виплаті ОСОБА_5 недоплаченої
одноразової грошової допомоги до 5
травня у 2010 році згідно з вимогами
статті 13 Закону № 3551-XII.
Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у місті Києві
державної адміністрації донарахувати
ОСОБА_5 одноразову грошову допомогу до 5
травня за 2010 рік до розміру,
визначеного статтею 13 Закону № 3551-XII.
Зобов'язано Київський міський центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат Головного управління
соціального захисту населення
Київської міської державної
адміністрації виплатити ОСОБА_5
донараховану суму одноразової
грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік.

Ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 21 квітня 2011 року ухвалу
Деснянського районного суду міста
Києва від 28 січня 2011 року скасовано та
постановлено нову ухвалу, якою позовні
вимоги ОСОБА_5 до Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат, Головного
управління праці та соціального
захисту населення Київської міської
державної адміністрації про визнання
дій протиправними та зобов'язання
вчинити певні дії за 2008-2009 роки
залишено без розгляду.

Постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 21 квітня 2011 року постанову
Деснянського районного суду міста
Києва від 28 січня 2011 року
скасовано, прийнято нову постанову,
якою у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_5 до Київського міського центру
по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат, Головного
управління праці та соціального
захисту населення Київської міської
державної адміністрації про визнання
дій протиправними та зобов'язання
вчинити певні дії за 2010 рік відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати постанову та ухвалу
Деснянського районного суду міста
Києва від 28 січня 2011 року і постанову та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 квітня 2011
року, справу направити до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

Київський міський центр по нарахуванню
та здійсненню соціальних виплат подав
письмове заперечення на вказану
касаційну скаргу, просить таку
залишити без задоволення, а рішення
судів попередніх інстанцій - без змін.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України,
пояснення позивача, представника
позивача та представника Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Згідно частин 1, 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що позивач ОСОБА_5 є
ветераном війни - інвалідом війни ІІ
групи і має відповідний статус,
визначений Законом № 3551-XII. Позивачеві
разова грошова допомога до 5 травня за
2008 рік була виплачена у розмірі 400
гривень, за 2009 рік - 430 гривень, за 2010 рік
- 480 гривень у квітні відповідного року.

За приписами частини 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у редакції, чинній на час звернення до
суду із вказаним позовом) для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Залишаючи без розгляду позовні вимоги
за 2008, 2009 роки суд першої інстанції, з
рішенням якого в цій частині погодився
апеляційний суд, дійшов обґрунтованого
висновку, що позивач, звернувшись 3
грудня 2010 року в суд, пропустив
шестимісячний строк звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, який встановлений частиною 2
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України, і не надав
належних доказів поважності причин
його пропуску.

Однак, задовольняючи позов ОСОБА_5 в
частині здійснення перерахунку і
виплати щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня за 2010 рік суд
першої інстанції залишив поза увагою
вимоги статтей 99, 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
і не врахував, що позивачеві така
виплата провадилася у квітні 2010 року.

Вирішуючи спір суд першої інстанції
виходив з того, що позивач має право на
отримання разової грошової допомоги до
5 травня за 2010 рік у розмірі,
визначеному статтею 13 Закону № 3551-XII, і
поклав обов'язок щодо її нарахування на
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у місті Києві державної
адміністрації.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції і відмовляючи у задоволенні
позовних вимог суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що спірні
виплати у 2010 році мають здійснюватися у
розмірі, встановленому постановою
Кабінету Міністрів України «Про
розміри разової грошової допомоги, що
виплачується в 2010 році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань» від 7 квітня 2010 року №
299, та що суд першої інстанції помилково
визнав неправомірними дії та
зобов'язав вчинити певні дії
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у місті Києві державної
адміністрації, до якого вимоги
позивачем не заявлялися та яке не брало
участі у справі.

Частиною 1 статті 8 Конституції
України передбачено, що в Україні
визнається і діє принцип верховенства
права. При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод (частина 3 статті
22 Конституції України).

Згідно зі статтею 4 Закону
№ 3551-XII ветеранами війни є особи, які
брали участь у захисті Батьківщини чи в
бойових діях на території інших держав.
До ветеранів війни належать: учасники
бойових дій, інваліди війни, учасники
війни.

Відповідно до частини 3
статті 2 зазначеного Закону нормативні
акти органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, які
обмежують права і пільги ветеранів
війни, передбачені цим Законом, є
недійсними.

Частиною 5 статті 13 Закону №
3551-XII було передбачено, що щорічно до 5
травня інвалідам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірах:
інвалідам I групи - десять мінімальних
пенсій за віком; II групи - вісім
мінімальних пенсій за віком; III групи -
сім мінімальних пенсій за віком.

У 2010 році правовідносини щодо
виплати позивачеві грошової допомоги
за 2010 рік, а також розмір цієї виплати
регулювалися Законом № 3551-XII.

Натомість Кабінет Міністрів
України у постанові «Про розміри
разової грошової допомоги, що
виплачується в 2010 році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань» від 7 квітня 2010 року № 299
установив, що у 2010 році виплата разової
грошової допомоги, передбаченої
Законами України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань», зокрема, інвалідам
війни ІІ групи, здійснюється у розмірі
480 гривень (пункт 1 постанови № 299), тобто
у розмірі меншому, ніж це було
передбачено частиною 5 статті 13 Закону
№ 3551-XII.

Водночас редакція частини 5
статті 13 Закону № 3551-XII, якою розмір
грошової допомоги для інвалідів війни
ІІ групи визначено у розмірі восьми
мінімальних пенсій за віком, на час
виникнення спірних відносин була
чинною та іншими законодавчими актами,
в тому числі Законом України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік» від
27 квітня 2010 року № 2154-VI не
призупинялась і зміни до неї не
вносились.

При цьому виходячи зі
змісту закріплених у статті 46
Конституції України соціальних
гарантій розмір мінімальної пенсії за
віком в розумінні статті 13
Закону № 3551-XII, як база для розрахунку
допомоги, в будь-якому разі не може бути
меншим, ніж розмір прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

За таких обставин, вирішуючи цей
спір слід виходити з того, що
правовідносини щодо виплати грошової
допомоги ветеранам війни у 2010 році
регулювалися положеннями Закону №
3551-XII і відповідачем неправомірно
виплачено грошову допомогу до 5 травня
за 2010 рік у розмірі 480 гривень,
встановленому підзаконним нормативним
актом - постановою Кабінету Міністрів
України «Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачується в 2010 році
відповідно до Законів України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань» від 7
квітня 2010 року № 299, який
суперечить Закону № 3551-XII.

Статтею 17-1 Закону № 3551-XII визначено, що
виплату щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня в розмірах,
передбачених статтями 12-16 цього Закону,
здійснюють органи праці та соціального
захисту населення через відділення
зв'язку або через установи банків
(шляхом перерахування на особовий
рахунок отримувача) пенсіонерам - за
місцем отримання пенсії, а особам, які
не є пенсіонерами, - за місцем їх
проживання чи одержання грошового
утримання.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 299 від 7 квітня 2010 року встановлено, що
виплата разової грошової допомоги
проводиться до 5 травня 2010 року
відповідними органами праці та
соціального захисту населення через
поштові відділення зв'язку або
установи банків шляхом перерахування
коштів на особистий рахунок громадян
за місцем отримання пенсії, а особам,
які не є пенсіонерами, - за місцем їх
проживання.

Зі змісту частини 4 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України вбачається, що суд вживає
передбачені законом заходи, необхідні
для з'ясування всіх обставин у справі.

Статтею 52 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
суд першої інстанції, встановивши, що з
адміністративним позовом звернулася
не та особа, якій належить право вимоги,
або не до тієї особи, яка повинна
відповідати за адміністративним
позовом, може за згодою позивача
допустити заміну первинного позивача
або відповідача належним позивачем або
відповідачем, якщо це не потягне за
собою зміни підсудності
адміністративної справи. Якщо позивач
не згоден на заміну відповідача іншою
особою, суд може залучити цю особу як
другого відповідача.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції, дійшов вірного
висновку про порушення норм
процесуального права щодо зобов'язання
суб'єкта владних повноважень, який
участі у справі не приймав, здійснити
спірні виплати за 2010 рік, однак
ухвалюючи нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до
Київського міського центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат, Головного управління праці та
соціального захисту населення
Київської міської державної
адміністрації про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії за 2010 рік, залишив поза увагою
вказані обставини і вимоги статті 52
Кодексу адміністративного судочинства
України та не вирішив питання про
залучення до участі у справі належного
відповідача.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування рішень судів
першої та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Приймаючи до уваги те, що судами першої
та апеляційної інстанцій порушено
норми права, які істотно вплинули на
повноту з'ясування фактичних обставин
справи, рішення підлягають скасуванню
з направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції, оскільки суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати та вважати
доведеними обставини, які не були
встановлені судовими рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 -
задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного
суду міста Києва від 28 січня 2011 року та
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 квітня 2011
року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_5 до Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат,
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Київської міської державної
адміністрації про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії - направити до суду першої
інстанції на новий розгляд.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 квітня 2011
року, якою скасовано ухвалу
Деснянського районного суду міста
Києва від 28 січня 2011 року, - залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.