Справа № К/9991/673/12-С
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/673/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Бутенка В.І.,

Олексієнка
М.М.,

провівши у порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою Відкритого
акціонерного товариства
"Тернопільське об'єднання "Текстерно"
до Управління Пенсійного фонду України
в місті Тернополі про скасування
рішень,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в місті
Тернополі на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 6 серпня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 1 грудня 2011 року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року Відкрите акціонерне
товариство "Тернопільське об'єднання
"Текстерно" (далі - ВАТ "Текстерно")
пред'явило у суді позов до Управління
Пенсійного фонду України в місті
Тернополі (далі - Управління ПФУ) про
скасування прийнятих ним 12 липня 2010
року рішень № 1151 та № 1152 про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(несвоєчасну сплату) страхових внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування.

Свій позов позивач обґрунтував тим, що,
всупереч вимогам Закону України від 14
травня 1992 року № 2343-XII "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (далі - Закон №
2343-XII) до нього застосовані штрафні
(фінансові) санкції у період дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів, введеного ухвалою
Господарського суду Тернопільської
області у справі про його банкрутство.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 6
серпня 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 1 грудня 2011
року позов задоволено. Скасовано
рішення Управління ПФУ від 12 липня 2010
року № 1151 про застосування штрафу в
сумі 40978, 94 гривень та нарахування пені
в сумі 326591, 62 гривня та № 1152 про
застосування штрафу в сумі 1083, 96 гривні
та нарахування пені в сумі 4203, 91 гривні
за несплату (несвоєчасну сплату)
страхових внесків.

В обґрунтування касаційної скарги
Управління ПФУ посилається на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
ставить питання про скасування
ухвалених ними рішень та прийняття
нової постанови про відмову в
задоволенні позовних вимог.

В своєму запереченні на касаційну
скаргу ВАТ "Текстерно" зазначає, що суди
першої та апеляційної інстанцій
ухвалили законні та обґрунтовані
рішення, а тому підстави для їх
скасування відсутні.

З огляду на те, що особи, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, не з'явилися, суд,
на підставі положень пункту 2 частини
першої статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), здійснює
касаційний розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ухвалою Господарського
суду Тернопільської області від 11
червня 2003 року порушено провадження у
справі № 1/Б-294 про визнання ВАТ
"Текстерно" банкрутом, відповідно до
статті 11 Закону № 2343-XII, та
введено мораторій на задоволення вимог
його кредиторів.

12 липня 2010 року Управлінням ПФУ
прийнято рішення № 1151 про застосування
до ВАТ "Текстерно" штрафу за несплату
(несвоєчасну сплату) страхових внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування в сумі 40978, 94
гривень та нарахування пені в сумі 326591,
62 гривня за період з 21 квітня 2008
року по 6 липня 2010 року та № 1152 про
застосування штрафу в сумі 1083, 96 гривні
та нарахування пені в сумі 4203, 91 гривні
за періоди з 21 грудня 2009 року по
23 червня 2010 року та з 21 червня 2010 року по
30 червня 2010 року.

Скасовуючи спірні рішення про
нарахування штрафу та пені, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що за
змістом статті 12 Закону № 2343-XII
мораторій не зупиняє виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), які
виникли після введення мораторію; їх
виконання для боржника є обов'язковим,
але пеня, штраф та інші фінансові
санкції за невиконання чи неналежне
виконання зобов'язань зі сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, що застосовуються до їх
платника за порушення законодавства,
не нараховуються, оскільки ця норма
визначає конкретний проміжок часу,
який відповідає строку дії мораторію
на задоволення вимог кредиторів, але
ніяк не пов'язаний із його суттю.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком судів.

Відповідно до статей 1, 12 Закону № 2343-XII
мораторій на задоволення вимог
кредиторів - це зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, а також припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до прийняття
рішення та введення мораторію.
Протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань та зобов'язань
щодо сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів).

Наведені норми регулюють
правовідносини, які виникли між
боржником і кредиторами у зв'язку з
неспроможністю боржника виконати
після настання встановленого строку
існуючі зобов'язання, і спрямовані на
відновлення платоспроможності
боржника або його ліквідацію з метою
здійснення заходів щодо задоволення
вимог кредиторів.

З порушенням провадження у справі про
банкрутство не пов'язується завершення
підприємницької діяльності боржника,
він має право укладати угоди, у нього
можуть виникати нові зобов'язання.

Виходячи з наведеного можна дійти
висновку, що дія мораторію поширюється
лише на задоволення вимог конкурсних
кредиторів - кредитори, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство.

Таким чином, що стосується зобов'язань
поточних кредиторів - кредитори, які
виникли після порушення провадження у
справі про банкрутство, то за цими
зобов'язаннями згідно із загальними
правилами нараховується неустойка
(штраф, пеня), застосовуються інші
санкції за невиконання чи неналежне
виконання грошових зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів).

За своєю правовою природою фінансові
та економічні санкції є додатковими
зобов'язаннями, похідними від
основного зобов'язання.

Тож оскільки мораторій не зупиняє
виконання боржником грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), які виникли після введення
мораторію, то і не припиняє заходів,
спрямованих на їх забезпечення.

Невиконання таких зобов'язань є
правопорушенням. Отже, нарахування
санкцій, застосування заходів
забезпечення за невиконання
зазначених зобов'язань та примусове
стягнення коштів на виконання таких
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), а також штрафних санкцій є
обґрунтованими.

Враховуючи те, що строк виконання
зобов'язань зі сплати страхових
внесків настав у позивача після 11
червня 2003 року, тобто після порушення
провадження у справі про банкрутство,
дія мораторію на виконання цих
зобов'язань не поширюється.

Нарахування неустойки (штрафу, пені),
процентів та інших економічних санкцій
з усіх видів заборгованості за
зобов'язаннями, строк виконання яких
настав після порушення справи про
банкрутство та введення мораторію,
припиняється згідно з частиною першою
статті 23 Закону № 2343-XII лише з дня
прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Таким чином, висновок судів про
протиправність застосування
Управлінням ПФУ штрафних санкцій до
ВАТ "Текстерно" за несплату
(несвоєчасну сплату) страхових внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування у період дії
мораторію ґрунтується на
неправильному застосуванні норм
матеріального права.

Зазначена правова позиція була
висловлена Верховним Судом України у
постановах від 4 липня 2011 року, 7 травня,
11 червня, 1 жовтня 2012 року, 26
лютого 2013 року (справи №№ 21-144а11, 21-289а11,
21-179а12 та 21-298а12, 21-34а13 відповідно), яка,
відповідно до приписів статті 244-2 КАС
України, є обов`язковою для всіх судів
України.

Відповідно до статті 229 КАС України суд
касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Зважаючи на те, що у справі не
вимагається збирання або проведення
додаткової перевірки доказів,
обставини справи встановлені повно та
правильно, але судами допущена помилка
в застосуванні норм матеріального
права, суд касаційної інстанції
скасовує ухвалені ними рішення та
приймає нову постанову про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 222, 229, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в місті
Тернополі задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 6 серпня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 1 грудня 2011 року скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову.

В задоволенні позовних вимог
Відкритого акціонерного товариства
"Тернопільське об'єднання "Текстерно"
до Управління Пенсійного фонду України
в місті Тернополі про скасування
рішень відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Судді
Т.Ф.Весельська

В.І. Бутенко

М.М. Олексієнко