Справа № 826/18895/14
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2014 року 10:55
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Кобилянського К.М., розглянувши у
порядку письмового провадження
адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1до Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Києвітреті
особи без самостійних вимог на предмет
спору ОСОБА_2 ОСОБА_3про визнання
незаконними дій, визнання незаконними
і скасування постанов,ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовною заявою до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Києві, треті
особи без самостійних вимог на предмет
спору ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якій просить
суд:
- визнати незаконними дії
посадових осіб відповідача направлені
на звернення стягнення на майно шляхом
примусової реалізації майна з
прилюдних торгів у виконавчому
провадженні №35032968;
- визнати незаконними і скасувати
постанов відповідача про призначення
експерта, суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання
для участі у виконавчому провадженні
№35032968 від 26.08.2014, від 24.03.2014 та від 24.03.2014.
В обґрунтування позовних вимог
представник позивача посилався на те,
що здійснюючи виконавчі дії,
направлені на реалізацію майна
боржника у виконавчому провадженні
№35032968, відповідач порушує майнові
права ОСОБА_1, як співвласника такого
майна. На думку позивача, постанови
відповідача про призначення експерта,
суб'єкта оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання для участі у
виконавчому провадженні №35032968 від
26.08.2014, від 24.03.2014 та від 24.03.2014 є
протиправними, оскільки ними
постановлено здійснити оцінку 1/2 майна,
яке є спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без виділення такого
майна в натурі. Крім того, позивач
посилалась на те, що виділення майна в
натурі призведе до втрати спірним
майном (автомобіль, прогулянковий
катер) його цільового призначення.
Відповідач проти задоволення позовних
вимог заперечив. Посилався на те, що
оскаржувані постанови про призначення
експерта, суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання
для участі у виконавчому провадженні
винесені у відповідності до вимог
законодавства, а оскаржувані дії
вчиняються у межах компетенції та
повноважень, наданих законодавством.
Посилався на те, що права позивача
відповідачем не порушені, оскільки
оскаржувані постанови та дії
стосуються виключно майна, яке
належить на праві власності боржнику у
виконавчому провадженні №35032968 - ОСОБА_3
Вказав на те, що позивач та боржник
умисно створюють умови, які
перешкоджають виконанню судового
рішення.

Представник третьої особи-1 проти
задоволення позовних вимог заперечив,
посилаючись на необґрунтованість
позовних вимог. Вважає, що державний
виконавець при вчиненні виконавчих
дій, направлених на реалізацію майна
ОСОБА_3 діяв у відповідності до
положень законодавства.

В судове засідання 11.12.2014 треті особи не
прибули, явку своїх представників не
забезпечили, про дату, час та місце
судового засідання були повідомлені
належним чином. Третя особа-2 про свою
позицію стосовно заявлених позовних
вимог суд не повідомила.

Згідно з частиною 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Суд, встановивши відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта,
керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, ухвалив розглядати справу у
порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив наступне.

На виконанні у відділі примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Києві
перебуває виконавче провадження №35032968
щодо примусового виконання
виконавчого листа Печерського
районного суду міста Києва від 29.10.2013
№2-367/12 про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 2 965 553,60 грн. суми боргу,
257 671,05 грн. процентів від суми позики,
3219,00 судового збору.

В рамках вказаного виконавчого
провадження державний виконавець
видав постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 09.11.2012, на виконання
якої було накладено арешт на наступне
майно боржника: квартира АДРЕСА_1,
загальною площею 102,7 кв.м., житловою 72,6
кв.м; катер «Chapparal 276 Signature», який було
придбано в грудні 2009 році; автомобіль
HUMMER Н 2, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з.
НОМЕР_2.

Матеріали справи свідчать про те, що
для забезпечення реалізації 1/2
вказаного майна (в частині, що належить
боржнику), державний виконавець видав
постанови про призначення експерта,
суб'єкта оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання для участі у
виконавчому провадженні №35032968 від
26.08.2014, від 24.03.2014 та від 24.03.2014.

Позивач посилалась на те, що дії
відповідача, направлені на звернення
стягнення на майно шляхом примусової
реалізації з прилюдних торгів у
виконавчому провадженні №35032968 та
постанови відповідача про призначення
експерта, суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання
для участі у виконавчому провадженні
№35032968 від 26.08.2014, від 24.03.2014 та від 24.03.2014
порушують її майнові права на частку у
спільній сумісній власності, а тому
просила визнати протиправними вказані
дії відповідача і скасувати зазначені
постанови державного виконавця.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної
виконавчої служби є задоволення вимог
виконавчого документа, забезпечення
дотримання при цьому прав та законних
інтересів громадян та юридичних осіб,
сприяння їм у реалізації своїх
процесуальних прав.

Пунктом 5 частини 3 статті 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державному виконавцю у процесі
здійснення виконавчого провадження
надано право накладати арешт на майно
боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання та
реалізовувати його в установленому
законодавством порядку.

Відповідно до частини 6 статті 52 Закону
України «Про виконавче провадження»
стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

Положеннями статті 57 Закону України
«Про виконавче провадження»
встановлено, що арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення. Арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем, зокрема, шляхом
винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження.

Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.

На підставі вищезазначених правових
норм, відповідач виніс постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 09.11.2012
ВП №35032968, згідно якої було накладено
арешт на все майно ОСОБА_3, а саме:
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 102,7
кв.м., житловою 72,6 кв.м; катер «Chapparal 276
Signature»; автомобіль HUMMER Н2, номер кузова
НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2

Після винесення даної постанови про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 09.11.2012
ВП №35032968, позивач звернулась до
Печерського районного суду міста Києва
із позовом до ОСОБА_3 визнання
вищезазначеного майна спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 та визначити за ними частки в
спільному майні у розмірі 1/2 спірного
майна.

Рішенням Печерського районного суду
від 12.08.2013 №757/9794/13-ц, яке набрало
законної сили 23.08.2013, визначено, що 1/2
вищезазначеного майна належить на
праві власності ОСОБА_1 та інша 1/2
належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с.
112 Т.І).

Суд встановив, що ОСОБА_1 звернулась до
суду із позовом про зняття арешту з 1/2
частини автомобіля HUMMER Н2, номер кузова
НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2 та постановою
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 06.11.2013 №826/16052/13-а,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 18.12.2013 у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

Матеріали справи свідчать про те, що
державний виконавець склав акти опису
і арешту майна, належного на праві
власності ОСОБА_3 від 20.02.2014, від 11.03.2014,
від 12.08.2014 (а.с. 186-187, 192-193, 251-252 Т. І).

У відповідності до частини 1 статті 58
Закону України «Про виконавче
провадження» для оцінки за
регульованими цінами, оцінки
нерухомого майна, транспортних
засобів, повітряних, морських та
річкових суден державний виконавець
залучає суб'єкта оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання, який
провадить свою діяльність відповідно
до Закону України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні».

Відповідно до статті 13 Закону України
«Про виконавче провадження» для
з'ясування та роз'яснення питань, що
виникають під час здійснення
виконавчого провадження і потребують
спеціальних знань, державний
виконавець з власної ініціативи або за
заявою сторін призначає своєю
постановою експерта або спеціаліста (у
разі необхідності - кількох експертів
або спеціалістів), а для оцінки майна -
суб'єктів оціночної діяльності -
суб'єктів господарювання.

Як експерт або спеціаліст може бути
запрошена будь-яка дієздатна особа, яка
має необхідні знання, кваліфікацію та
досвід роботи у відповідній галузі.

Експерт або спеціаліст зобов'язаний
надати письмовий висновок, а суб'єкт
оціночної діяльності - суб'єкт
господарювання - письмовий звіт з
питань, що містяться в постанові
державного виконавця, а також надати
усні рекомендації щодо дій, які
виконуються за його присутності.

Експерт, спеціаліст і суб'єкт оціночної
діяльності - суб'єкт господарювання
мають право на винагороду за надані
ними послуги. Розмір винагороди
визначається в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.
Винагорода та інші витрати, зумовлені
проведенням експертизи, наданням
висновку спеціаліста або звіту
суб'єкта оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання належать до
витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій.

За відмову без поважних причин від
надання висновку чи за надання
висновку, що містить завідомо
неправдиві відомості, експерт несе
кримінальну відповідальність, про що
він має бути попереджений державним
виконавцем. Збитки, завдані сторонам
внаслідок видачі такого висновку,
підлягають відшкодуванню в порядку,
встановленому законом. За недостовірну
чи необ'єктивну оцінку майна суб'єкт
оціночної діяльності - суб'єкт
господарювання несе відповідальність
у порядку, встановленому законом, а
оцінювач - кримінальну
відповідальність, про що він має бути
попереджений державним виконавцем.

Копії постанови державного виконавця
про призначення у виконавчому
провадженні експерта, спеціаліста або
суб'єкта оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання надсилаються
сторонам у триденний строк з дня її
винесення.

Згідно з пунктом 2.9 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
№512/5 (далі - Інструкція №512/5) для
з'ясування та роз'яснення питань, що
виникають під час здійснення
виконавчого провадження і потребують
спеціальних знань, державний
виконавець з власної ініціативи або за
заявою сторін призначає своєю
постановою експерта або спеціаліста (у
разі необхідності - кількох експертів
або спеціалістів), для оцінки майна
(майнових прав) - суб'єктів оціночної
діяльності - суб'єктів господарювання,
а також у разі потреби - перекладача.

У постанові про призначення експерта
або спеціаліста, суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання,
перекладача зазначаються питання, на
які ці особи повинні надати письмовий
висновок (звіт), або з якої мови слід
здійснити переклад, або вид та
характеристика майна, яке необхідно
ідентифікувати, оцінити тощо, строки
здійснення відповідних дій.

З правового аналізу вищезазначених
норм законодавства вбачається, що у
випадку реалізації нерухомого майна,
транспортних засобів, річкових суден
державний виконавець зобов'язаний
залучити суб'єкта оціночної діяльності
- суб'єкта господарювання, який
провадить свою діяльність відповідно
до Закону України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні».

Суд встановив, що для забезпечення
реалізації вищезазначеного майна
боржника, державний виконавець видав
наступні постанови про призначення
експерта, суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання
для участі у виконавчому провадженні
№35032968:

- від 24.03.2014, якою постановив експерту
суб'єкту оціночної діяльності -
суб'єкту господарювання ОСОБА_4 надати
письмовий висновок, звіт про оцінку
майна (акт оцінки майна) з питань
ринкової вартості 1/2 частини
транспортного засобу марки GMC, модель
HUMMER Н2, 2007 року випуску, колір чорний,
номер кузова НОМЕР_1, державний номер
НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію
НОМЕР_3 від 01.02.2011 (зворотний бік а.с. 196 Т.
І);

- від 24.03.2014, якою постановив експерту
суб'єкту оціночної діяльності -
суб'єкту господарювання ОСОБА_4 надати
письмовий висновок, звіт про оцінку
майна (акт оцінки майна) з питань
ринкової вартості 1/2 частини
прогулянкового катеру Chappal 276 Signature
(зворотний бік а.с. 198 Т. І);

- від 26.08.2014, якою постановив експерту
суб'єкту оціночної діяльності -
суб'єкту господарювання ОСОБА_4 надати
письмовий висновок, звіт про оцінку
майна (акт оцінки майна) з питань
ринкової вартості 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1 (зворотний бік а.с. 245 Т.І).

На виконання вказаних постанов,
експертом здійснено оцінку майна
боржника та надано державному
виконавцю відповідні висновки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що відповідач приймаючи
постанови про призначення експерта,
суб'єкта оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання для участі у
виконавчому провадженні №35032968 від
24.03.2014, від 24.03.2014 та від 26.08.2014 діяв у
відповідності до вимог законодавства,
в межах наданих йому повноважень.

Доводи позивача про те, що вказаними
постановами порушено її майнові права
на володіння часткою у спільній
сумісній власності суд відхиляє,
оскільки зі змісту даних постанов
видно, що державний виконавець
постановив провести оцінку майна, яке
належить боржнику, а саме: 1/2 частини
транспортного засобу марки GMC, модель
HUMMER Н2, 2007 року випуску, колір чорний,
номер кузова НОМЕР_1, державний номер
НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію
НОМЕР_3 від 01.02.2011; 1/2 частини
прогулянкового катеру Chappal 276 Signature, 1/2
частини квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, оцінка частки майна ОСОБА_1
у спільній сумісній власності не
проводилась та не призначалась
оскаржуваними постановами про
призначення експерта, суб'єкта
оціночної діяльності - суб'єкта
господарювання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що оскаржувані постанови про
призначення експерта, суб'єкта
оціночної діяльності - суб'єкта
господарювання для участі у
виконавчому провадженні №35032968 від
26.08.2014, від 24.03.2014 та від 24.03.2014 не
порушують права позивача, видані у
відповідності до положень
законодавства та підстави для визнання
їх незаконними і скасування відсутні.

Стосовно позовної вимоги про визнання
незаконними дії посадових осіб
відповідача, направлених на звернення
стягнення на майно боржника шляхом
примусової реалізації майна з
прилюдних торгів у виконавчому
провадженні №35032968, суд зазначає
наступне.

Позивач посилалась на те, що продаж
вищезазначеного майна, яке належить на
праві власності ОСОБА_3 порушує її
майнові права як співвласника такого
майна. Крім того, позивач наполягала на
тому, що спірне майно є неподільним, а
тому не може бути відчужена 1/2 даного
майна.

Суд встановив, що ухвалою Печерського
районного суду міста Києва від 10.12.2013
встановлено спосіб і порядок виконання
рішення Печерського районного суду
міста Києва від 22.05.2012 (примусове
виконання якого здійснюється в рамках
виконавчого провадження №35032968)
наступним чином: реалізувати на
прилюдних торгах у межах виконавчого
провадження прогулянковий катер «Chapal
276 Signature», 2006 року побудови,
реєстраційний номер ІПС-1442; автомобіль
HUMMER H2 д.зн. НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_1;
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 102,7
кв.м., що належать боржнику ОСОБА_3 і
ОСОБА_1 на праві спільної сумісної
власності; виплатити ОСОБА_1 1/2 частини
грошових коштів від сум, за які будуть
реалізовані на прилюдних торгах у
межах виконавчого провадження
прогулянковий катер «Chappal 276 Signature», 2006
року побудови, реєстраційний номер
ІПС-1442; автомобіль HUMMER H2 д.зн.НОМЕР_2,
номер кузова НОМЕР_1; квартира АДРЕСА_1,
загальною площею 102,7 кв.м.; залишок суми
боргу ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 за рішенням
Печерського районного суду м. Києва від
22.05.2012 стягнути у загальному порядку,
встановленому Законом України «Про
виконавче провадження».

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва
від 29.01.2014 зазначена ухвала Печерського
районного суду міста Києва скасована, в
задоволенні заяви ОСОБА_2 про
встановлення порядку та способу
виконання рішення суду - відмовлено.

Апеляційний суд міста Києва в ухвалі
від 29.01.2014 зазначив, що суд першої
інстанції, встановивши спосіб
виконання рішення суду, запропонований
в заяві, порушує права боржника як
сторони у виконавчому провадженні,
передбачені частиною 6 статті 52 Закону
України «Про виконавче провадження.
Крім того, при такому способі виконання
рішення порушуються інтереси
заінтересованої сторони ОСОБА_1

Позивач посилалась на те, що зміст
даної ухвали Апеляційного суду міста
Києва свідчить про неможливість
продажу спірного майна, оскільки 1/2
такого майна належить ОСОБА_1

Суд відхиляє наведені доводи позивача,
оскільки у вказаній ухвалі Апеляційний
суд міста Києва зазначив, що продаж
всього майна з відшкодуванням ОСОБА_1 1/2
отриманих коштів від такого продажу
порушуватиме права останньої.

Порядок звернення стягнення на майно
встановлений главою 4 Закону України
«Про виконавче провадження».

Згідно із частиною 1 статті 52 названого
Закону, звернення стягнення на майно
боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.

Частиною 6 статті 52 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

З огляду на те, що станом на дату
вчинення дій, направлених на продаж
майна боржника, в матеріалах
виконавчого провадження було наявне
судове рішення, яким визначена частка
ОСОБА_3 у спільному майні, у відповідача
була відсутня необхідність звертатись
до суду із поданням про визначення
частки боржника у спільному майні.

Відповідно до частин 1-3 статті 62 Закону
України «Про виконавче провадження»
реалізація арештованого майна, крім
майна, вилученого з обігу згідно із
законом, та майна, зазначеного в
частині восьмій статті 57 цього Закону,
здійснюється шляхом його продажу на
прилюдних торгах, аукціонах або на
комісійних умовах.

Рухоме майно, вартість якого не
перевищує сто п'ятдесят
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, товари побутового вжитку, а
також інше рухоме майно (у разі якщо
стягувач не заперечує проти цього)
реалізуються на комісійних умовах.
Нерухоме майно, транспортні засоби,
повітряні, морські та річкові судна
реалізуються виключно на прилюдних
торгах (аукціонах).

Майно передається на реалізацію за
ціною та в порядку, визначеними статтею
58 цього Закону.

Таким чином, нормами законодавства
врегульовано порядок продажу майна,
яке перебуває у спільній власності
кількох осіб.

Відповідно до частин 1-2 статті 71
Сімейного кодексу України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не:
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Згідно з приписами частини 2 статті 364
Цивільного кодексу України, якщо виділ
у натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що боржник та позивач
умисно ускладнюють виконання рішення
суду, оскільки ними було розділено
неподільні речі, а саме: катер та
автомобіль. Позивач та боржник такими
діями ускладнюють здійснення
виконавчого провадження та штучно
створюють умови, за яких виконання
судового рішення яке набрало законної
сили, стає неможливим.

Статтею 124 Конституції України
встановлено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» судові
рішення, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання усіма
органами державної влади, органами
місцевого самоврядування, їх
посадовими та службовими особами,
фізичними і юридичними особами та їх
об'єднаннями на всій території України.

У Рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009
Конституційний Суд України зазначив,
що відповідно до положень Конституції
України судові рішення є обов'язковими
до виконання на всій території України;
обов'язковість рішень суду є однією із
основних засад судочинства, яка
гарантує ефективне здійснення
правосуддя. Конституційний Суд України
вважає, що виконання всіма суб'єктами
правовідносин приписів, викладених у
рішеннях суду, які набрали законної
сили, утверджує авторитет держави як
правової.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

Європейський суд з прав людини в пункті
40 рішення у справі «Горнсбі проти
Греції» від 19.03.1997 зазначив, що право на
суд було б ілюзорним, якби національна
правова система Договірної держави
допускала невиконання остаточного та
обов'язкового судового рішення на
шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий)
орган відмовляється виконувати, не
виконує чи затягує виконання судового
рішення, то передбачені статтею 6
гарантії, які забезпечуються стороні
на етапі судового розгляду справи,
фактично втрачають свій сенс (рішення у
справі «Піалопулос та інші проти
Греції» від 15.03.2001, пункт 68).

Європейський Суд з прав людини у своєму
рішенні у справі «Іммобільяре Саффі
проти Італії» наголошував, що право на
звернення до суду, гарантоване статтею
6 Конвенції, також передбачає практичне
виконання остаточних, обов'язкових для
виконання судових рішень, які в
державах, що поважають принцип
верховенства права, не можуть
залишатися невиконаними на шкоду
стороні у провадженні.

Як роз'яснив Верховний Суд України,
відповідно до практики Європейського
суду з прав людини, виконання судових
рішень розглядається як невід'ємна
частина судового розгляду в розумінні
статті 6 Конвенції. Невиконання судових
рішень негативно впливає на авторитет
судової влади, оскільки в цьому разі не
досягається кінцева мета правосуддя.
Це призводить до ситуації, несумісної з
принципом верховенства права.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що державний виконавець,
вчиняючи дії, направлені на виконання
виконавчого листа Печерського
районного суду міста Києва від 29.10.2013
№2-367/12, в рамках виконавчого
провадження, направлені на звернення
стягнення на майно шляхом примусової
реалізації майна з прилюдних торгів,
діяв у відповідності до вимог
законодавства.

Згідно зі статтею 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування,
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладені обставини,
виходячи з системного аналізу положень
законодавства України та наданих
сторонами доказів, суд дійшов висновку
про необґрунтованість позовних вимог
та відсутність підстав для їх
задоволення.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 181, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленим статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
К.М. Кобилянський