Справа № 534/949/14-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 р. Справа № 534/949/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного Фонду
України в м. Комсомольську Полтавської
області на постанову Комсомольського
міського суду Полтавської області від
10.09.2014р. по справі № 534/949/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного Фонду
України в м. Комсомольську Полтавської
області

про зобов"язання здійснити перерахунок
і виплату пенсії,як дитині війни,

ВСТАНОВИЛА:

25.05.2011 року позивач звернувся до суду з
вищезазначеним адміністративним
позовом, в якому просив бездіяльність
відповідача щодо нарахування і виплати
несплаченої державної соціальної
допомоги протиправними та зобов'язати
відповідача нарахувати та виплатити у
повному обсязі недоплачену щомісячну
державну соціальну допомоги 30%
надбавку з 2006 року.

Ухвалою Комсомольського міського суду
Полтавської області від 25.05.2011 року
адміністративний позов за період з
01.01.2006 року по 25.11.2010 року залишено без
розгляду.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 10.10.2013 року
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без
задоволення.

Ухвалу Комсомольського міського суду
Полтавської області від 25.05.2011 року по
справі № 1612/2а-3405/11 залишено без змін.

Постановою Комсомольського міського
суду Полтавської області від 10.09.2014
року адміністративний позов
задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність
відповідача.

Зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок та виплату пенсії позивачу
за період з 25.11.2010 року по 22.07.2011 року
включно, та з 01.01.2014 року по 15.08.2014 року
включно з підвищенням її на 30%
мінімальної пенсії за віком,
встановленої абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" з
урахування фактично виплачених сум.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
суд апеляційної інстанції оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати вказану постанову
суду першої інстанції та ухвалити
нову, якою повністю відмовити в
задоволенні позовних вимог. В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
неврегульованість на законодавчому
рівні механізму та умов виплати
допомоги особам, які мають статус
"дитина війни", прийняття оскаржуваної
постанови з порушенням норм бюджетного
законодавства України та ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 КАС
України вищезазначена апеляційна
скарга розглядається в порядку
письмового провадження.

Відповідно ч. 1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач відноситься до категорії дітей
війни та знаходиться на обліку в УПФУ в
м. Комсомольському Полтавської
області. Даний факт підтверджується
копією пенсійного посвідчення
позивача.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що дії відповідача не
відповідають вимогам чинного
законодавства та дійшов до висновку, що
позивач має право на отримання
підвищення до пенсії відповідно до ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" в розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком з урахуванням
встановленого законодавством
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, починаючи з
25.11.2010 року по 22.07.2011 року, з 01.01.2014 року
по 15.08.2014 року.

Колегія суддів частково погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2010 рік" Кабінету Міністрів
України надано право у 2010 році
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Названа норма передбачає встановлення
в абсолютних сумах розмірів лише тих
виплат, вихідним критерієм розрахунку
яких є розмір мінімальної заробітної
плати. Відповідно її дія не поширюється
на спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом України "Про соціальний захист
дітей війни" залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік" ( в редакції Закону до
19.06.2011 р.) обмежень щодо застосування ст.
6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" встановлено не було.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що за період з 25.11.2010 року по 22.07.2011 року
нарахування та виплата дітям війни
підвищення до пенсії або щомісячного
грошового довічного утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії, повинні
здійснюватися відповідно до норм
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни".

Виходячи з системного аналізу ч.2 ст.19
Конституції України, ч. 2 ст. 3 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" та приписів ч.4 ст.9 КАС України,
відповідач у період з 25.11.2010 року по
22.07.2011 року не мав підстав
застосовувати постанову Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008р. за № 530 та
був зобов'язаний діяти у відповідності
з приписами діючої норми ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", який має вищу юридичну силу ніж
зазначена постанова, нараховувати та
здійснювати позивачу доплату до пенсії
у розмірі 30 % мінімальної пенсії за
віком.

Стосовно задоволених позовних вимог за
період з 01.01.2014 року по 15.08.2014 року
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до чинної редакції ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30% від мінімальної
пенсії за віком.

На підставі ст. 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
фінансове забезпечення соціальних
гарантій, передбачених цим законом,
здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету України.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік" не було визначено
жодних обмежень щодо застосування
положень ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" до 3
серпня 2014 року.

Таким чином, колегія суддів відхиляє
посилання апелянта на Закон України
"Про внесення змін до Закону України
"Про Державний бюджет України на 2014
рік", який набув чинності 3 квітня 2014
року, яким було внесено зміни до п. 7
Прикінцевих положень Закону України на
2014 рік", на підставі чого Кабінету
Міністрів України було надано
повноваження вносити пропозиції щодо
підвищення соціальних стандартів та їх
фінансового забезпечення та вносити
пропозиції щодо відновлення обсягів
видатків на виконання першочергових
соціальних та економічних програм,
оскільки зазначеними змінами не було
врегульовано питання можливості
змінювати державні соціальні гарантії
дітям війни, встановлені ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Натомість, на підставі Закону України
від 31 липня 2014 року "Про внесення змін
до Закону України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік", який набув чинності 3
серпня 2014 року, "Прикінцеві положення"
Закону України "Про державний бюджет
України на 2014 рік" були доповнені п. 6-7,
за яким було встановлено, що з 1 січня 2014
року норми і положення ст. ст. 5, 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів бюджетів усіх
рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік.

Отже, Законом України "Про Державний
бюджет України на 2014 рік" з 3 серпня 2014
року було надано повноваження Кабінету
Міністрів України визначати розмір
доплати до пенсії, передбачений ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджетів на 2014 рік.

При цьому, Рішенням Конституційного
Суду України від 25 січня 2012 року №
З-рп/2012 розтлумачено, що
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України під час вирішення
справ про соціальний захист підлягають
застосуванню тоді, коли вони видані у
межах його компетенції на основі і на
виконання Бюджетного кодексу України,
закону про Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Так, п. 4 Постанови Кабінету Міністрів
України від 28 грудня 2011 року № 1381 "Про
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верств населення"
(далі - Постанова КМУ від 28 грудня 2011
року № 1381), прийнятої з метою
здійснення, починаючи з 2012 року,
заходів щодо поетапного до 2015 року
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верств населення,
було встановлено, що дітям війни (крім
тих, на яких поширюється дія Законів
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" і "Про
жертви нацистських переслідувань") до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, підвищення,
встановлене ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
провадиться у розмірі 66,43 грн.

На підставі наведеного, колегія суддів
відхиляє посилання апелянта на
необхідність застосування до спірних
правовідносин положення Постанови КМУ
від 28 грудня 2011 року № 1381 за період з
01.01.2014 року по 02.08.2014 року, а не положення
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", оскільки з урахуванням
внесених змін у Закон України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік", які
набули чинності 3 серпня 2014 року, лише
починаючи з цієї дати підлягають
застосуванню положення Постанови КМУ
від 28 грудня 2011 року № 1381, оскільки
вказані зміни до порядку застосування
положень ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" були
прийняті пізніше, а тому останні мають
пріоритет.

Таким чином, при визначенні розміру
доплати до пенсії позивачу за період з
01.01.2014 року по 02.08.2014 року слід
керуватися розміром доплати,
визначеному ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", а
починаючи з 3 серпня 2014 року, слід
керуватися розміром підвищення до
пенсії, встановленого Постановою КМУ
від 28 грудня 2011 року № 1381.

На час виникнення спірних
правовідносин, розмір мінімальної
пенсії за віком був визначений ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", згідно якої мінімальна
пенсія за віком дорівнює розміру,
визначеного законом, прожиткового
мінімуму, встановленого для осіб, що
втратили працездатність.

При цьому, положення ч. 3 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" не є
перешкодою для застосування
зазначеної величини (мінімального
розміру пенсії за віком) для розрахунку
інших пов'язаних із нею пенсій чи
доплат, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого мінімального
розміру пенсії за віком.

Враховуючи, що фактично позивач з 01.01.2014
року отримує підвищення до пенсії у
розмірі, визначеному п. 4 Постанови
Кабінету Міністрів України від 28
грудня 2011 року № 1381 "Про підвищення
рівня соціального захисту найбільш
вразливих верств населення", замість
розміру визначеного ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
заявлені позовні вимоги за період з
01.01.2014 року по 02.08.2014 року підлягають
задоволенню.

При цьому колегія суддів зауважує, що,
приймаючи рішення 10.09.2014 року, суд
першої інстанції не врахував положення
Закону України від 31 липня 2014 року "Про
внесення змін до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік",
який набув чинності 3 серпня 2014 року, та
необґрунтовано не обмежив строк таких
виплат 02.08.2014 року, оскільки після
зазначеної дати виплати повинні
проводитись у відповідності до
постанови Кабінету Міністрів України
від 28 грудня 2011 року № 1381.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Згідно з ч. 2 ст. 205 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою змінити
постанову суду першої інстанції або
прийняти нову постанову, якими суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

Отже, переглянувши рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
постанова Комсомольського міського
суду м. Полтави від 10.09.2014 року, в
частині задоволених позовних вимог за
період з 03.08.2014 року, через порушення
ним норм матеріального та
процесуального права, які призвели до
ухвалення неправильного рішення,
підлягає скасуванню з прийняттям в цій
частині нової постанови про відмову в
задоволенні позову.

В іншій частині рішення доводи
апеляційної скарги, з наведених вище
підстав, висновків суду не
спростовують, а тому підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, п. 3 ст.
198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного Фонду України в м.
Комсомольську Полтавської області
задовольнити частково.

Постанову Комсомольського міського
суду Полтавської області від 10.09.2014р. по
справі № 534/949/14-а скасувати в
частині визнання неправомірною
бездіяльності та зобов'язання
Управління Пенсійного Фонду України в
м. Комсомольську Полтавської області
здійснити ОСОБА_1 підвищення до пенсії
відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
з урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
за період з 03.08.2014 року.

Прийняти в цій частині нову постанову,
якою в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

В іншій частині постанову
Комсомольського міського суду
Полтавської області від 10.09.2014 р. по
справі № 534/949/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Перцова
Т.С.Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В.
Жигилій С.П.