Справа № 819/2147/14-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року
Справа № 876/10001/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Левицької Н.Г., Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Підволочиському районі
Тернопільської області на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 15.10.2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Підволочиському районі Тернопільської
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О
В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Підволочиському районі Тернопільської
області про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
певні дії.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що
працював на посаді судді та голови
Підволочиського районного суду
Тернопільської області з 21.06.1982 року по
15.04.2008 року. Після звільнення з роботи
15.04.2008 року перебуває на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
Підволочиському районі Тернопільської
області, де йому встановлено грошове
забезпечення в розмірі 90 відсотків без
обмеження заробітку як судді у
відставці. На письмове звернення від
07.08.2014 року про перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання
відповідач відмовив, посилаючись на те,
що йому призначено пенсію в розмірі 90 %
грошового забезпечення судді і без
обмеження граничного розміру, що
суперечить діючому законодавству
України.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 15.10.2014 року
позов задоволено.

Зазначену постановою суду оскаржив
відповідач - УПФУ в Підволочиському
районі Тернопільської області, який
просить скасувати дану постанову
прийняти нову про відмову в
задоволенні позовних вимог.

При цьому апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги аналогічно
обґрунтування заперечень на позовні
вимоги, зокрема зазначає, що судом
першої інстанції не було враховано, що
чинне законодавство не передбачає
відновлення дії попередньої редакції
нормативного акту, а тому вимоги
позивача щодо проведення перерахунку
грошового утримання є
необґрунтованими.

Окрім цього апелянт вважає, що суд
першої інстанції не звернув увагу га
вимоги ст.ст.99, 100 КАС України.

Відповідно до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС
України, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таке можливе на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно частково задовольнити з
наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Судом першої інстанцій встановлено і
цього не заперечує сторона
відповідача, що ОСОБА_1 працював на
посаді судді та голови Підволочиського
районного суду Тернопільської області
з 21.06.1982 року по 15.04.2008 року, тобто більше
25 років в судовій системі України на
посаді судді.

Відповідно до постанови Верховної ради
України "Про звільнення суддів" від
20.03.2008 року №242-VІ наказом
Підволочиського районного суду
Тернопільської області від 15.04.2008 року
ОСОБА_1 звільнено з посади судді
Підволочиського районного суду з 15.04.2008
року у зв'язку з поданням заяви про
відставку за станом здоров'я, що
перешкоджає продовженню виконання
обов'язків.

З 16.04.2008 року у відповідності до норм ч.4
ст.43 Закону України "Про статус суддів"
від 15.12.1992 року №2862-ХІІ ОСОБА_1
управлінням Пенсійного фонду України в
Підволочиському районі Тернопільської
області встановлено грошове
забезпечення в розмірі 90% без обмеження
заробітку, так як згідно розпорядження
№ 166221 від 21.05.2008 року стаж позивача на
посаді судді становить 25 років 09
місяців 26 днів.

Відповідно до довідки територіального
управління державної судової
адміністрації України у
Тернопільській області за №570/03/14 від 07
серпня 2014 року, станом на 01.08.2014 року
заробітна плата голови суду
Підволочиського районного суду за
посадою, яка аналогічна тій, яку займав
позивач, становить 10 мінімальних
заробітних плат, що складає 12180 грн.
(ст.129 п.3 Закону України "Про судоустрій
та статус суддів"). Відповідно до ст.129
п.6 Закону України "Про судоустрій та
статус суддів" голові суду
виплачується щомісячна доплата у
розмірі 10 відсотків посадового окладу.

07.08.2014 року позивач звернувся до
відповідача з заявою про перерахунок
розміру його щомісячного довічного
грошового утримання виходячи з розміру
заробітної плати судді, який працює на
відповідній посаді, зазначеного у
довідці ТУ ДСА України у
Тернопільській області про розмір
суддівської винагороди для обчислення
щомісячного довічного грошового
утримання судді.

Листом від 11.08.2014 року № 2086/03 управління
Пенсійного фонду України в
Підволочиському районі Тернопільської
області відмовило в перерахунку пенсії
згідно ч.3 ст.138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010
року № 2453-VІ у редакції рішення
Конституційного Суду України від 03.06.2013
року № 3-рп/2013, оскільки позивачу
призначено пенсію в розмірі 90 %
грошового забезпечення судді і без
обмеження граничного розміру.

Вважаючи таку відмову відповідача
неправомірною, позивач звернувся з
даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач
неправомірно не здійснив перерахунок
довічного грошового утримання
позивача виходячи з грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді, згідно довідки ТУ
ДСА України у Тернопільській області.
Водночас, суд першої інстанції дійшов
висновку, що розрахунок розміру
виплати відноситься до компетенції
відповідача, а тому відсутні підстави
для зазначення судом конкретного
розміру щомісячного довічного
грошового утримання судді.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Положеннями розділу X Закону України
"Про судоустрій і статус суддів"
визначається статус судді у відставці,
зокрема, і порядок обчислення пенсії
або щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці (ст. 138
вказаного Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів"
щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді, з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді.

Частина третя статті 138 вказаного
Закону № 2453 до внесених Законом № 3668
змін передбачала: "Щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання".

Рішенням Конституційного Суду України
від 3 червня 2013 року у справі № З-рп/2013
визнано частину третю, перше, друге,
третє речення частини п'ятої статті 138
Закону України "По судоустрій і статус
суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-УІ у
редакції Закону України "Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" від 8
липня 2011 року № 3668-УІ, оскільки
визначений Законом № 2453 порядок
нарахування щомісячного довічного
грошового утримання було змінено
Законом № 3668, внаслідок чого зменшено
розмір щомісячного довічного
грошового утримання суддів. Залишивши
незмінним зміст права на щомісячне
довічне грошове утримання судців,
Закон № 3668 звузив обсяг цього права,
встановивши обмежену базу для
нарахування суддям щомісячного
довічного грошового утримання, та
скасував право суддів на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання без обмеження граничного
розміру, чим знизив і досягнутий рівень
гарантій незалежності суддів.

Таким чином, щомісячне довічне грошове
утримання підлягає виплаті судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Колегія суддів вважає, що судді у
відставці мають право на отримання
щомісячного довічного грошового
утримання відповідно Рішення
Конституційного Суду України від 3
червня 2013 року у справі № 1-2/2013 без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання у зв'язку з чим, відповідач,
виплачуючи таке утримання в меншому
розмірі, діє всупереч вимогам чинного
законодавства, тобто протиправно,
обчислення щомісячного довічного
утримання суддів у відставці повинно
здійснюватися у відсотковому
відношенні до розміру грошового
утримання працюючих суддів, тому, у
разі зміни розміру грошового утримання
суддів, що працюють на відповідній
посаді, органи Пенсійного фонду
здійснюють відповідний перерахунок
раніше призначеного грошового
утримання судді у відставці.

Разом з тим, судова колегія не може
погодитись з висновком суду першої
інстанції про те, що перерахунок
довічного грошового утримання судді у
відставці слід здійснити починаючи з
01.01.2012 року, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом 14.08.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду, шестимісячний строк
на звернення до суду з позовом та
період за який позивач просить суд
захистити його права, колегія суддів
приходить до висновку, що права
позивача підлягають захисту з 14.02.2014
року.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Матеріали справи не містять доказів
поважності причин пропуску строку на
звернення до суду з даним
адміністративним позовом, оскільки
представлені документи про те, що
ОСОБА_1 перебував у зазначений ним
період на лікуванні стосуються періоду
лікування до 2011 року.

Отже, відповідно до ст.100 КАС України
позовні вимоги щодо зобов'язання
здійснити перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання судді за
період з 01.01.2012 року по 13.02.2014 року
підлягають залишенню без розгляду.

Також необхідно зазначити, що суд
першої інстанції при постановленні
оскаржуваного рішення не звернув уваги
на вимоги п.4 ч.1 ст.18 КАС України, що
місцевим загальним судам як
адміністративним судам підсудні усі
адміністративні справи щодо спорів
фізичних осіб з суб'єктами владних
повноважень з приводу обчислення,
призначення, перерахунку, здійснення,
надання, одержання пенсійних виплат,
соціальних виплат непрацездатним
громадянам, виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, виплат та
пільг дітям війни, інших соціальних
виплат, доплат, соціальних послуг,
допомоги, захисту, пільг.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги являються
суттєвими і складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 160, ст.197, п.4 ч.1 ст. 198, ст.202,
ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Підволочиському районі Тернопільської
області - задовольнити частково.

Скасувати постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від
15.10.2014 року у справі №819/2147/14-а та
прийняти нову постанову.

Визнати протиправною відмову
управління Пенсійного фонду України в
Підволочиському районі Тернопільської
області в перерахунку ОСОБА_1
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Підволочиському районі
Тернопільської області здійснити
перерахунок та виплату ОСОБА_1
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці починаючи
з 14.02.2014 року у розмірі 90 відсотків
грошової винагороди судді, який працює
на відповідній посаді, зазначеної у
довідці територіального управління
державної судової адміністрації
України у Тернопільській області про
розмір суддівської винагороди для
обчислення щомісячного довічного
грошового утримання голови
Підволочиського районного суду
Тернопільської області у відставці,
без обмеження граничного розміру
щомісячного грошового утримання судді
у відставці, з урахування раніше
проведених виплат.

Позовні вимоги за період з 01.01.2012 року
по 13.02.2014 року залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
В.П.Сапіга

Судді:
Р.Б.Хобор

Н.Г. Левицька