Справа № 816/4650/14
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року 17:02м. ПолтаваСправа №
816/4650/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Ясиновського І.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Петренко О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Прокопчук
О.О., Остапенко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 до Державної податкової
інспекції у м. Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

25 листопада 2014 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 (надалі по
тексту - позивач, ФОП ОСОБА_4) звернулась
до Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області (надалі по тексту -
відповідач, ДПІ у м. Полтаві) про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 31 жовтня 2014
року №.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
прийняте контролюючим органом на
підставі висновків перевірки, про
порушення позивачем пункту 181.1 статті
181, пункту 183.2 статті 183, пункту 187.1
статті 187 Податкового кодексу України,
у результаті чого занижено податок на
додану вартість у періоді з 01 січня 2011
року по 31 грудня 2013 року на суму 36558,79
грн, у тому числі: за квітень 2013 року у
сумі 3255,22 грн, за травень 2013 року - 4609,02
грн, за червень 2013 року - 3346,34 грн, за
липень 2013 року - 3906,43 грн, за серпень 2013
року - 4254,47 грн, за вересень 2013 року - 4406,99
грн, за жовтень 2013 року - 4605,32 грн, за
листопад 2013 року - 4253,08 грн, за грудень
2013 року 3921,92 грн. Позивач вважає такі
висновки протиправними з огляду на те,
що вони не ґрунтуються на нормах
Податкового кодексу України, а
перевірка проведена без врахування
всіх обставин та не досліджено у
повному обсязі наданих під час
перевірки первинних документів
бухгалтерського та податкового обліку.
Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав, просив
задовольнити його у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому
засіданні проти задоволення
адміністративного позову
заперечували, просили відмовити у його
задоволенні. У письмових запереченнях
в обґрунтування правомірності
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення зазначав, що
перевіркою встановлено порушення
позивачем пункту 181.1 статті 181, пункту
183.2 статті 183, пункту 187.1 статті 187
Податкового кодексу України, зокрема
платником податків перевищено
загальну суму від здійснення операцій
з постачання товарів/послуг, що
підлягають оподаткуванню сукупно у
розмірі 300000 грн (без врахування податку
на додану вартість) протягом останніх 12
календарних місяців без подальшої
реєстрації платником податку на додану
вартість.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, встановив
наступне.

ОСОБА_4 зареєстрована як фізична
особа-підприємець виконавчим
комітетом Полтавської міської ради 09
жовтня 2002 року (ідентифікаційний номер
НОМЕР_1), перебуває на обліку платника
податків з 10 жовтня 2002 року (а.с. 7, 9).
Згідно довідки ДПІ у м. Полтаві від 20
листопада 2014 року №12815/Д/16-01-17-04-14 ФОП
ОСОБА_4 не зареєстрована платником
податку на додану вартість (а.с. 8).

Видами діяльності ФОП ОСОБА_4 є
роздрібна торгівля в
неспеціалізованих магазинах переважно
продуктами харчування, напоями та
тютюновими виробами, інші види
роздрібної торгівлі в
неспеціалізованих магазинах,
діяльність ресторанів, надання послуг
мобільного харчування.

В період з 30 вересня по 13 жовтня 2014 року
відповідачем проведено документальну
планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_4
щодо достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01 січня 2011 року по 31
грудня 2013 року, дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013
року.

За результатами перевірки складено
акт від 10 жовтня 2014 року
№5741/16-01-17-01-11/НОМЕР_1, відповідно до
якого зафіксовано порушення позивачем
пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті
183, пункту 187.1 статті 187 Податкового
кодексу України, у результаті чого
занижено податок на додану вартість у
періоді з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013
року на суму 36558,79 грн, у тому числі: за
квітень 2013 року у сумі 3255,22 грн, за
травень 2013 року - 4609,02 грн, за червень 2013
року - 3346,34 грн, за липень 2013 року - 3906,43
грн, за серпень 2013 року - 4254,47 грн, за
вересень 2013 року - 4406,99 грн, за жовтень
2013 року - 4605,32 грн, за листопад 2013 року -
4253,08 грн, за грудень 2013 року 3921,92 грн (а.с.
12-39).

На підставі вказаного акту ДПІ у м.
Полтаві винесено податкове
повідомлення-рішення від 31 жовтня 2014
року №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 45698,49 грн, у
тому числі за основним платежем 36558,79
грн та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 9139,70 грн (а.с. 10).

Не погодившись з вказаним податковим
повідомленням-рішенням, позивач
оскаржив його до суду.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Надаючи правову оцінку спірному
податковому повідомленню-рішенню від 31
жовтня 2014 року №, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у розмірі 45698,49 грн, у
тому числі за основним платежем 36558,79
грн та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 9139,70 грн, суд виходив з
наступного.

Згідно пункту 181.1 статті 181 Податкового
кодексу України у разі якщо загальна
сума від здійснення операцій з
постачання товарів/послуг, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
розділом, у тому числі з використанням
локальної або глобальної комп'ютерної
мережі, нарахована (сплачена) такій
особі протягом останніх 12 календарних
місяців, сукупно перевищує 300000 гривень
(без урахування податку на додану
вартість), така особа зобов'язана
зареєструватися як платник податку у
контролюючому органі за своїм
місцезнаходженням (місцем проживання)
з дотриманням вимог, передбачених
статтею 183 цього Кодексу, крім особи,
яка є платником єдиного податку.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, відповідно даних
звітів про застосування реєстратора
розрахункових операцій та книг обліку
розрахункових операцій (розрахункових
книжок) та чеків періодичних звітів
скорочених, позивачем у період з квітня
2012 по березень 2013 року допущено
перевищення загальної суми від
здійснення операцій з постачання
товарів/послуг, що підлягають
оподаткуванню у розмірі 300000 грн
протягом останніх 12 календарних
місяців, зокрема суму розрахунків
згідно зі звітами становить 300902,40 грн, а
саме: у квітні 2012 року - 21024,95 грн, у
травні 2012 року - 25761,40 грн, у червні 2012
року - 23607,85 грн, у липні 2012 року - 26431,86
грн, у серпні 2012 року - 26693,45 грн, у
вересні 2012 року - 24105,75 грн, у жовтні 2012
року - 24022,65 грн, у листопаді 2012 року -
24425,30 грн, у грудні 2012 року - 28897,90 грн, у
січні 2013 року 28530,53 грн, у лютому 2013 року
- 22449,66 грн, у березні 2013 року - 24951,13 грн
(а.с. 55-138).

Разом з тим, як встановлено під час
перевірки, в порушення вимог пункту 183.2
статті 183 Податкового кодексу України,
заяву на реєстрацію платником податку
на додану вартість позивачем не подано
та, відповідно, позивач не нараховував
і не сплачував до бюджету податкові
зобов'язання з ПДВ.

Відповідно до підпункту «а» пункту 185.1
статті 185 Податкового кодексу України
визначено, що об'єктом оподаткування є
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з підпунктом «а» пункту 187.1
статті 187 Податкового кодексу України,
датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку.

Пунктом 183.2 статті 183 Податкового
кодексу України, у разі обов'язкової
реєстрації особи як платника податку
реєстраційна заява подається до
контролюючого органу не пізніше 10
числа календарного місяця, що настає за
місяцем, в якому вперше досягнуто
обсягу оподатковуваних операцій,
визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 183.7 статті 183
Податкового кодексу України, заява про
реєстрацію особи як платника податку
подається особисто такою фізичною
особою або безпосередньо керівником
або представником юридичної особи -
платника (в обох випадках з
документальним підтвердженням особи
та повноважень) до контролюючого
органу за місцезнаходженням (місцем
проживання) особи. У заяві зазначаються
підстави для реєстрації особи як
платника податку.

Таким чином, оскільки позивачем за
останні 12 календарних місяців (з
березня 2012 року по квітень 2013 року
(включно) перевищено визначений п. 181.1
ст. 181 ПК ліміт обсягу операцій з
продажу (поставки) товарів/послуг, то
відповідач дійшов вірного висновку про
те, що позивач був зобов'язаний
зареєструватися платником ПДВ і подати
до ДПІ відповідну заяву.

Доводи позивача про те, що в акті
перевірки відсутні будь-які посилання
на конкретні первинні документи та
порушення ФОП ОСОБА_4 чинного
законодавства, а саме ст. 181, 183, 187 ПК
України, суд вважає безпідставними і
необґрунтованими, оскільки зміст
порушення наведено відповідачем в акті
достатньо чітко і зрозуміло.

Відсутність посилань в акті на
первинні документи, в даному випадку,
не спростовує порушень і не впливає на
правильність висновків відповідача,
оскільки суттєвим для вирішення справи
є показники загального обсягу операцій
з постачання товарів/послуг за
відповідний період (12 календарних
місяців - для визначення наявності
підстав для реєстрації платником ПДВ;
наступний період - для визначення бази
оподаткування ПДВ і суми податкових
зобов'язань). Встановлення цих обставин
здійснюється на підставі звітних
бухгалтерських і податкових
документів (книг, регістрів) і не
потребує дослідження всіх первинних
документів. Водночас, в ході судового
розгляду, позивач не заперечував
правильність таких показників і не
посилалася на необхідність їх
перевірки.

Таким чином, якщо особа, у якої обсяг
оподаткованих операцій з постачання
товарів/послуг за останні 12 місяців
перевищив 300 000 грн, не подала до органу
державної служби заяву, то обов'язок
нарахування та сплати податкових
зобов'язань з ПДВ у такої особи виникає
з дня, наступного за граничним днем,
який встановлений для подання заяви,
тобто з 11 числа календарного місяця, що
настає за місяцем, в якому вперше
досягнуто обсягу оподатковуваних
операцій з постачання товарів/послуг
понад 300 000 грн.

Разом з тим, незважаючи на те, що
протягом 12 місяців (з квітня 2012 року по
березень 2013 року), сума нарахована
(сплачена) позивачем від здійснення
операцій з постачання товарів/послуг
перевищила 300000 грн, він не дотримався
обов'язку визначеного пунктом 181.1
статті 181 Податкового кодексу України
щодо за реєстрації як платника податку
на додану вартість.

В порушення наведених норм позивач не
надав заяву про реєстрацію як платника
ПДВ, а відтак має нести
відповідальність за не нарахування або
несплату податку на додану вартість на
рівні зареєстрованого платника без
права нарахування податкового кредиту
та отримання бюджетного відшкодування.

Відповідно до п. 177.1 ст. 177 ПК України
доходи фізичних осіб - підприємців,
отримані протягом календарного року
від провадження господарської
діяльності, оподатковуються за
ставками, визначеними в пункті 167.1
статті 167 цього Кодексу.

Основне правило податкового обліку
приватного підприємця, який застосовує
загальну систему оподаткування,
наведене в п. 177.2 ст. 177 ПК України:
об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручкою у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

З наведеної норми суд приходить до
висновку, що ПК України містить різні
правила оподаткування податком на
прибуток підприємств та податком на
доходи фізичних осіб.

Враховуючи наведене, контролюючий
орган правомірно визначив податкове
зобов'язання позивачу із коштів, які
фактично надійшли на до його каси у
2012-2013 роках.

Згідно п. 202.1 ст. 202 ПК України звітним
(податковим) періодом є один
календарний місяць, а у випадках,
особливо визначених цим Кодексом,
календарний квартал, з урахуванням
таких особливостей: якщо особа
реєструється як платник податку з
іншого дня, ніж перший день
календарного місяця, першим звітним
(податковим) періодом є період, який
розпочинається від дня такої
реєстрації та закінчується останнім
днем першого повного календарного
місяця.

Згідно п. 203.1 ст. 203 ПК України податкова
декларація подається за базовий
звітний (податковий) період, що
дорівнює календарному місяцю, протягом
20 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

З наведеного вбачається, що
застосовується касовий метод
обчислення виручки, при якому
враховуються усі надходження коштів,
отримані, зокрема, в касу суб'єкта
господарювання, тобто до обсягу
виручки від реалізації, зокрема,
товарів необхідно включати суми усіх
коштів, що надійшли до каси платника
податку у звітному податковому
періоді.

Відповідачем встановлено, що позивач з
квітня 2012 року по березень 2013 року
(включно) перевищив граничний обсяг
виручки в розмірі 300000 грн.

Такої позиції, яка викладена у
постановах від 06 березня 2012 року
№2191во10, №21-34а12, №21-430во10 додержується
Верховний суд України.

Згідно ч. 2 ст. 161 Кодексу
адміністративного судочинства України
при виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

У відповідності до вимог ст. 2442 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

В свою чергу, представник позивача
судовому засіданні вказав на те, що
вказана сума від операцій з постачання
товарів містить у собі 20% ПДВ, який
сплачено на користь його
постачальників у яких позивач
придбавав товар для подальшої
реалізації, і тому без врахування цього
ПДВ товарооборот за спірний період є
меншим ніж 300 тис. грн.

На думку позивача, суму ПДВ, сплаченого
ним постачальникам, слід вирахувати із
суми загально обсягу виручки від
продажу ним товарів, в результаті чого
загальний обсяг такої виручки
складатиме суму, що не перевищуватиме
300 тис. грн.

Однак, суд вважає такі посилання
позивача необґрунтованими, з огляду на
наступне.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Зі змісту п. 201.8 ст. 201 Податкового
кодексу України вбачається, зокрема, що
право на нарахування податку на додану
вартість надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу. Об'єктом оподаткування є саме
операція з продажу товарів.

Разом з тим, на момент перевірки
позивач не був зареєстрованим
платником ПДВ, а тому не мав права на
отримання будь-яких податкових пільг в
зв'язку зі сплатою ПДВ, в тому числі і на
виключення сплачених на користь
постачальників сум ПДВ при розрахунку
сум від здійснення операцій з
постачання товарів/послуг, що
підлягають оподаткуванню.

Таким чином, суд відхиляє доводи
позивача про те, що при визначенні
обсягу оподатковуваних операцій з
продажу товарів необхідно було
зменшувати цю суму на розмір податку на
додану вартість, що був сплачений
позивачем при придбанні товарів, з
огляду на те, що законодавство не
встановлює такої вимоги.

Крім того, згідно пунктом 181.1 статті 181
Податкового кодексу України для
визначення обсягу оподатковуваних
операцій враховуються лише суми від
здійснення операцій з постачання
товарів/послуг та результати
попереднього придбання платником
товарів не впливають у наступному на
порядок обрахування обсягу операцій за
пунктом 181.1 статті 181 Податкового
кодексу України.

Тим більше, суд вважає доводи позивача
безпідставними в цій частині ще
виходячи з того, що «без урахування
податку на додану вартість» мається на
увазі без віднімання податку на додану
вартість, тобто із загальної суми
виручки не потрібно віднімати суму
податку на додану вартість, яка
міститься в ціні попередньо придбаного
товару.

Тобто, оскільки позивач не був
платником податку на додану вартість,
не нараховував його при продажу, і
отримував гроші від покупців без
податку на додану вартість із суми
виручки податок на додану вартість не
віднімається.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 183.10
статті 183 Податкового кодексу України
будь-яка особа, яка підлягає
обов'язковій реєстрації як платник
податку, і у випадках та в порядку,
передбачених цією статтею, не подала до
органу державної податкової служби
реєстраційну заяву, несе
відповідальність за не нарахування або
несплату цього податку на рівні
зареєстрованого платника без права
нарахування податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

Таким чином, якщо особа, яка підлягає
обов'язковій реєстрації як платник
податку на додану вартість, що не
подала до органу державної податкової
служби заяву або подала її з порушенням
строку, встановленого пунктом 183.2
статті 183Податкового кодексу України,
то обов'язок нарахування та сплати
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у такої особи виникає з
дня, наступного за граничним днем, який
встановлений для подання заяви, тобто з
11 числа календарного місяця, що настає
за місяцем, в якому вперше досягнуто
обсягу оподатковуваних операцій з
постачання товарів/послуг понад 300000
грн.

Пунктом 10 підрозділу 2 "Особливості
справляння податку на додану вартість"
розділу ХХ "Перехідні положення"
Податкового кодексу України
встановлено, що за податковими
зобов'язаннями з податку на додану
вартість, що виникли: з 1 січня 2011 року
до 31 грудня 2013 року включно ставка
податку становить 20 відсотків; з 1 січня
2014 року - 17 відсотків.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що за період з
квітня 2013 року по грудень 2013 року
виручка від продажу товарів, згідно
звітів про використання реєстраторів
розрахункових операцій, склала 36558,79
грн, в тому числі: за квітень 2013 року -
3255,22 грн, за травень 2013 року - 4609,02 грн, за
червень 2013 року - 3346,34 грн, за липень 2013
року - 3906,43 грн, за серпень 2013 року - 4254,47
грн, за вересень 2013 року - 4406,99 грн, за
жовтень 2013 року - 4605,32 грн, за листопад
2013 року - 4253,08 грн, за грудень 2013 року -
3921,32 грн, що призвело до заниження
податку на додану вартість за
квітень-грудень 2013 року у розмірі 36558,79
грн.

Отже, враховуючи викладене, суд
приходить до висновку, що контролюючим
органом вірно встановлено факт
нездійснення позивачем реєстрації в
якості платника податку на додану
вартість у встановлені законом терміни
та здійснення оподатковуваних
операції після закінчення граничного
терміну реєстрації, що призвело до
заниження належного до сплати в бюджет
податку на додану вартість.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового
кодексу України визначено, що у разі
якщо контролюючий орган самостійно
визначає суми податкового зобов'язання
платника податків на підставах,
визначених підпункту 54.3.2 пункту 54.3
статті 54 цього Кодексу, тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання.

Таким чином, контролюючим органом
вірно застосовано до позивача суму
грошового зобов'язання в тому числі за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами), визначеними в оскаржуваному
податковому повідомленні-рішенні та
розрахунку до нього (а.с. 10-11).

Проаналізувавши зазначені норми
податкового законодавства, суд вважає,
що будь-яка особа, яка підлягає
обов'язковій реєстрації як платник
податку на додану вартість, і у
випадках та порядку, передбаченими
статтями 180-183 Розділу V Кодексу, не
подала до органу державної податкової
служби заяву, несе відповідальність за
ненарахування або несплату податку на
додану вартість на рівні
зареєстрованого платника податку на
додану вартість без права нарахування
податкового кредиту та отримання
бюджетного відшкодування, з огляду на
що дійшов висновку про правомірність
донарахування позивачу податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість та, відповідно, відсутність
підстав до скасування оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до частини першої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які
стали підставою для прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення
покладено на контролюючий орган.

В даному випадку відповідач довів
правомірність прийнятого ним
податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, суд перевіривши матеріали
справи, оцінивши надані докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги
необґрунтовані, непідтверджені
матеріалами справи та задоволенню не
підлягають.

Відповідно до положень частини третьої
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Частиною третьою статті 4 Закону
України "Про судовий збір" передбачено,
що під час подання адміністративного
позову майнового характеру
сплачується 10 відсотків розміру ставки
судового збору. Решта суми судового
збору стягується з позивача або
відповідача пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

При зверненні до суду з позовом позивач
повинен був сплатити 10% суми судового
збору, що становить 182,70 грн, таким
чином, позивачем мало бути сплачено 90%
недоплаченої суми пропорційно
відхиленої суми вимог, що становить
1644,30 грн.

Однак, судом враховано, що позивачем
при зверненні до суду з даним позовом
сплачено суму судового збору у розмірі
2122,99 грн.

Частиною 2 статті 87 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що розмір судового збору,
порядок його сплати, повернення і
звільнення від сплати встановлюється
законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1
статті 7 Закону України "Про судовий
збір" сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі
зменшення розміру позовних вимог або
внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

Виходячи з викладеного, суд
вважає за необхідне повернути надмірно
сплачену суму судового збору у розмірі
295,99 грн.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7-11, 71, 94, 160-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 до Державної податкової
інспекції у м. Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення - відмовити.

Повернути фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_4 з Державного бюджету України
надміру сплачену згідно платіжного
доручення від 17 листопада 2014 року №
9Р17206 суму судового збору в розмірі 295,99
грн (двісті дев'яносто п'ять гривень 99
коп.).

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання апеляційної
скарги до Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд.

Повний текст постанови виготовлено 22
грудня 2014 року.

Суддя
І.Г.
Ясиновський