Справа № 810/2737/14
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/2737/14
інстанції: Василенко Г.Ю.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

22 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Беспалова О.О., Грибан І.О.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу Вишгородської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 06 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Приватного акціонерного
товариства "Пересувна механізована
колона -43" до Вишгородської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Вишгородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 03.02.2014 № та
№

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 06 червня 2014
року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовити повністю.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 Кодексу адміністративного
судочинства України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 Кодексу адміністративного
судочинства України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, постанова
суду - без змін з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
Приватне акціонерне товариство
"Пересувна механізована колона - 43" є
юридичною особою, станом на момент
перевірки зареєстроване як платник
податків, в тому числі як платник
податку на додану вартість, перебуває
на обліку в Вишгородській об'єднаній
державній податковій інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області. Основним видом
діяльності товариства є будівництво
житлових і нежитлових будівель.

В грудні 2013 року відповідачем
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ПрАТ "Пересувна
механізована колона - 43" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
ТОВ "Будпроектконтракт", ТОВ "Флексеко
Пікбуд" та ТОВ "Фасадрем-Сервіс" за
період з 01.01.2011 по 31.12.2012, за
результатами якої складено акт від
13.01.2014 №25/22-00/5408199.

Згідно з висновками даного акта
(враховуючи також лист відповідача від
03.02.2014 № 452/10/2200/1645) контролюючим органом
встановлено порушення позивачем вимог
податкового законодавства, зокрема: п.
138.2 ст. 138, п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено заниження
податкового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 1400842 грн., в тому
числі за ІІ квартал 2011 року на суму 512772
грн., за ІІ-ІІІ квартали 2011 року на суму
904799 грн. (ІІІ квартал 2011 року - 392027 грн.),
за ІІ-ІV квартали 2011 року на суму 1348389
грн. (ІV квартал 2011 року - 443590 грн.), за І
квартал 2012 року на суму 52453 грн., за І-ІІ
квартали 2012 року на суму 52453 грн. (ІІ
квартал 2012 року - 0 грн.), за І-ІІІ
квартали 2012 року на суму 52453 грн. (ІІІ
квартал 2012 року - 0 грн.), за І-ІV квартали
2012 року на суму 52453 грн. (ІV квартал 2012
року - 0 грн.); п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п.
188.1 ст. 188, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.201.1,
п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, в результаті чого встановлено
заниження податку на додану вартість
на загальну суму 1222467 грн., в тому числі
за квітень 2011 року на суму 445889 грн., за
липень 2011 року на суму 90733 грн., за
серпень 2011 року на суму 121725 грн., за
вересень 2011 року на суму 128435 грн., за
жовтень 2011 року на суму 210735 грн., за
листопад 2011 року на суму 112145 грн., за
грудень 2011 року на суму 62850 грн., за
січень 2012 року на суму 49955 грн.

Такі висновки мотивовані тим, що у
позивача були відсутні правові
підстави для формування податкового
кредиту та витрат по
фінансово-господарських
правовідносинах із ТОВ
"Будпроектконтракт", ТОВ "Флексеко
Пікбуд", ТОВ "Фасадрем-Сервіс", щодо
придбання позивачем у вказаних
контрагентів послуг з транспортного
обслуговування, а саме: надання послуг
механізмами, оскільки, згідно з
позицією контролюючого органу, вказані
операції не мали реального характеру.

Не погодившись з вказаними висновками,
позивач подав заперечення на акт, проте
відповідач, листом від 03.02.2014 №
452/10/2200/1645 повідомив про те, що в акті
мала місце технічна помилка щодо
періоду заниження податкових
зобов'язань з податку на прибуток
внаслідок встановлених порушень та
надано розрахунок фінансових санкцій
до акту перевірки.

На підставі акту від 13.01.2014 №25/22-00/5408199
відповідачем 03.02.2014 прийнято податкові
повідомлення-рішення:

- №, згідно з яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем "податок на прибуток
приватних підприємств" на суму 1400842 грн.
та нараховано штрафних (фінансових)
санкцій на суму 13113 грн.;

- №, згідно з яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем "податок на додану вартість
з вироблених на Україні товарів" на
суму 1222467 грн. та нараховано штрафних
(фінансових) санкцій на суму 388293 грн.

За результатами оскарження вказаних
податкових повідомлень-рішень в
адміністративному порядку, рішенням
Головного управління Міндоходів у
Київській області, їх залишено без
змін, а скаргу ПАТ "Пересувна
механізована колона -43" - без
задоволення.

У зв'язку із цим, позивач звернувся до
суду із даним позовом про скасування
зазначених податкових
повідомлень-рішень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
наявними у справі матеріалами, в тому
числі належним чином оформленими
первинними документами, податковими
накладними, виданими зареєстрованими
платниками податку на додану вартість,
підтверджується реальне здійснення
господарських операцій та їх зв'язок з
господарською діяльністю позивача,
відтак, прийняті відповідачем
податкові повідомлення-рішення є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, висновку суду першої інстанції
та доводам апеляційної скарги,
виходячи із наявних у справі
матеріалів, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до статті 138 Податкового
кодексу України (далі по тексту - ПК
України), зокрема п. 138.1 витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 -
138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і
статтею 141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пп.138.1.1 ПК України
витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Згідно із п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України
не включаються до складу валових
витрат витрати, які не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Таким чином, підставою для формування
валових витрат є наявність первинних
бухгалтерських документів, що
підтверджують понесені підприємством
валові витрати. При цьому слід
враховувати, що в податковому обліку
відображаються виключно господарські
операції, вчинені підприємством в
рамках господарської діяльності.

Приписами п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України (далі по тексту - ПК
України) встановлено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України
Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з приписами п. 198.6 ст. 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що право
на нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, враховуючи викладені
норми Податкового кодексу України,
існує декілька підстав для формування
податкового кредиту, а саме: наявність
у платника податку - покупця належно
оформленої податкової накладної,
фактична сплата грошових коштів
контрагенту, в сумі визначеній в
податковій накладній, а також фактичне
виконання господарської операції, за
наслідками якої у платника податку на
додану вартість виникає право на
податковий кредит.

Крім того, колегія суддів враховує, що
відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже в даному випадку правомірність
прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень повинен довести
відповідач як суб'єкт владних
повноважень.

В той же час, обов'язок підтвердити
правомірність та обґрунтованість
витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ)
первинними документами покладається
на платника, адже саме він виступає
суб'єктом, що використовує включену
постачальником до ціни товару суму ПДВ
при обчисленні суми податку, яка
підлягає перерахуванню до бюджету, а
також зменшує об'єкт оподаткування
податку на прибуток за фактом
понесення витрат.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем (замовник) було укладено ряд
аналогічних за змістом договорів про
надання послуг механізмами, зокрема,
із ТОВ "Будпроектконтракт" від 01.03.2011 №4,
із ТОВ "Фасадрем-Сервіс" від 01.07.2011 №25,
із ТОВ "Флексеко Пікбуд" від 01.03.2011 №7.

Відповідно до умов вказаних договорів
виконавець (відповідно - ТОВ
"Будпроектконтракт", ТОВ
"Фасадрем-Сервіс", ТОВ "Флексеко Пікбуд")
надає послуги з транспортного
обслуговування, а саме: надання послуг
механізмами, а замовник зобов'язується
прийняти та оплатити послуги на умовах
даного договору, а також замовник
забезпечує використання механізмів за
призначенням.

Виділення механізмів замовнику
проводиться виконавцем на підставі
заявок (п. 2.1).

За змістом п. 3.1.2 на виконавця покладено
обов'язок забезпечити механізми
паливно-мастильними матеріалами.

Замовник, відповідно до п. 3.2.1,
зобов'язаний забезпечити своєчасне та
належне оформлення, у встановленому
законом порядку, транспортних
документів, робити відмітки в талонах
виконавця фактичного часу роботи
механізмів.

На підтвердження того, що операції за
вказаними договорами дійсно
відбувалися, позивачем надано акти
здачі-прийняття робіт, відповідно до
яких контрагентами надавалися
позивачу послуги гідромолота,
бульдозера ДТ-170, екскаватора УДС,
екскаватора Komatsu-210, екскаватора Volvo-460,
бульдозера Д-130, екскаватора ЕО 4321,
бульдозера ДТ-75.

Також наявні рахунки-фактури (рахунки
на оплату), в яких зазначено
найменування товару (послуг), одиниці
виміру (маш./год.), кількості, а також
ціни без ПДВ, суми без ПДВ та суми з ПДВ.

Крім того, позивачем надано заявки,
платіжні доручення та виписані
контрагентами податкові накладні.

Зазначаючи про використання отриманих
послуг у власній господарській
діяльності, позивач посилається на
договір підряду від 9 грудня 2009 року № 31
із Головним управлінням комунального
господарства виконавчого органу
Київської міської ради (КМДА)
(Замовник), відповідно до умов якого
позивач, як генпідрядник, взяв на себе
зобов'язання виконати
будівельно-монтажні роботи по об'єкту:
«Реконструкція дамб мулових полів № 1, 2
Бортницької станції аерації
відповідно до затвердженої
проектно-кошторисної документації в
термін, встановлений календарним
планом.

На підтвердження виконання умов
вказаного договору в матеріалах наявні
акти приймання виконаних будівельних
робіт за липень, грудень 2011 року та
січень 2012 року, а також підсумкові
відомості ресурсів (витрати - по факту)
за вказані періоди.

Частинами 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88 первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми), дата
і місце складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Колегія суддів зазначає, що сама по
собі наявність належним чином
оформлених первинних документів не
може бути єдиною і достатньою
підставою для підтвердження
правомірності формування валових
витрат підприємства чи правомірність
включення сум сплаченого податку на
додану вартість у складі ціни за
придбаний товар (роботи, послуги) до
складу податкового кредиту, якщо
податковий орган доведе, що відомості в
таких документах не відповідають
дійсності, наприклад, у випадку, коли не
проводилися самі операції.

Таким чином колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що позивачем доведено
фактичний рух активів між учасниками
операцій, зокрема щодо придбання
послуг у ТОВ "Будпроектконтракт", ТОВ
"Флексеко Пікбуд", ТОВ "Фасадрем-Сервіс"
та їх подальшого використання у
власній господарській діяльності,
тобто подальшого руху активів у
процесі здійснення господарської
операції, в той же час, висновки
відповідача про порушення позивачем
вимог податкового законодавства, які
зафіксовано в акті перевірки, не
знайшли свого підтвердження.

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає правильним висновок суду про
наявність правових підстав для
скасування оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, оскільки подані
позивачем докази підтверджують факт
реального здійснення господарських
операцій між позивачем та його
контрагентом, та, як наслідок,
правомірність формування позивачем
податкового кредиту з податку на
додану вартість та валових витрат по
податку на прибуток за результатами
здійснення господарських операцій із
наведеними вище контрагентами.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження, оскаржувана постанова
прийнята судом відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Вишгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 06 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Приватного акціонерного
товариства "Пересувна механізована
колона -43" до Вишгородської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 06 червня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Беспалов О.О.

Грибан І.О.