Справа № 161/2670/14-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"23" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/53507/14

Суддя Вищого адміністративного суду
України Мойсюк М.І., розглянувши заяву
ОСОБА_1 про повернення судового збору,
сплаченого за подання касаційної
скарги на постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 19 березня 2014 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25 вересня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України у Волинській області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

у с т а н о в и в :

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Вищого адміністративного суду України
із заявою про повернення судового
збору, сплаченого за подання
зазначеної касаційної скарги.

Перевіривши матеріали заяви та
ознайомившись з оригіналом квитанції
про сплату судового збору вважаю, що
така підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Звертаючись до суду із зазначеною
касаційної скаргою, позивачем сплачено
судовий збір у розмірі 1278,90 гривень,
згідно наданого оригіналу квитанції
від 16 жовтня 2014 року № 73.

За приписами частини 2 статті 87 Кодексу
адміністративного судочинства
України, розмір судового збору, порядок
його сплати, повернення і звільнення
від сплати встановлюються законом.

У відповідності з положеннями пункту 3
частини 1 статті 7 Закону України від 8
липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»
(далі Закон № 3674-VI) сплачена сума
судового збору повертається за ухвалою
суду в разі відмови у відкритті
провадження у справі.

Специфіка конструкції частини 1 статті
7 Закону № 3674-VI полягає в тому, що вона
містить узагальнюючі поняття, такі як
«заява», до якої, відповідно до цього
Закону, належать позовні заяви, заяви
про приєднання до апеляційної,
касаційної скарг на рішення суду, заяви
про перегляд судового рішення у зв'язку
з нововиявленими обставинами, заяви
про перегляд судових рішень Верховним
Судом України тощо, а також «скарга», до
якої належать апеляційні та касаційні
скарги.

Пункт 3 частини 1 статті 7 Закону № 3674-VI
містить поняття «провадження у
справі». Визначаючи його зміст,
необхідно виходити з сфери
застосування цієї норми.

Аналіз пунктів 1-5 частини 1 статті 7
Закону № 3674-VI свідчить про те, що їх дія
поширюється, у тому числі й на суди
апеляційної і касаційної інстанцій. У
зв'язку з цим поняття «провадження у
справі», вжите у пункті 3 цієї
частини, необхідно розуміти як
узагальнююче поняття, яке включає
провадження у суді першої інстанції,
апеляційного чи касаційного
провадження, провадження за
нововиявленими обставинами.

Таким чином, відмова у відкритті
касаційного провадження є видом
процесуального інституту відмови у
відкритті провадження у справі, а тому
судовий збір, у такому випадку,
підлягає поверненню на підставі пункту
3 частини 1 статті 7 Закону № 3674-VI.

Разом з тим, відмова суддею доповідачем
у відкритті касаційного провадження у
справі, з підстав, передбачених пунктом
5 частини 5 статті 214 Кодексу
адміністративного судочинства
України, має свої особливості.

Так, у відповідності до приписів
вищезазначеної норми суддя-доповідач
відмовляє у відкритті касаційного
провадження у справі також у випадках,
якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені в ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми суддя-доповідач,
відмовляючи у відкритті касаційного
провадження у справі, здійснює
перевірку доводів касаційної скарги та
аналізує зміст оскаржуваних судових
рішень, з огляду на їх законність та
обґрунтованість, тобто фактично
здійснює перевірку того, чи
ґрунтуються їх висновки, зроблені під
час розгляду справи, на підставі повно
і всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі, а також чи
ухвалені вони відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

При цьому, застосовуючи положення
пункту 5 частини 5 статті 214
Кодексу адміністративного судочинства
України, суддя-доповідач установлює
необґрунтованість доводів касаційної
скарги, які не спростовують рішення
висновків судів, висловлених у
оскаржуваних судових рішеннях і для
цього немає необхідності здійснювати
перевірку матеріалів справи.

З огляду на викладене, ухвала
судді-доповідача Вищого
адміністративного суду України про
відмову у відкритті касаційного
провадження з підстав, передбачених
пунктом 5 частини 5 статті 214 КАС
України, є результатом касаційного
перегляду.

Такий висновок випливає зі змісту
постанови Верховного Суду України від
24 червня 2014 року у справі № 21-241а14, а
відповідно до частини першої статті 2442
Кодексу адміністративного судочинства
України, суди зобов'язані привести свою
судову практику у відповідність із
цією постановою.

Однак, сплачуючи судовий збір, скаржник
не врахував характеру
адміністративного позову та сплатив
судовий збір за подання до
адміністративного суду касаційної
скарги на рішення суду, у разі подання
позовної заяви майнового характеру, в
розмірі 1278,90 гривень.

Так, при визначенні характеру
адміністративного позову як майнового
необхідно враховувати таке.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті
17 Кодексу адміністративного
судочинства України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Окремі рішення, прийняті суб'єктом
владних повноважень, можуть
породжувати підстави для змін
майнового стану фізичної чи юридичної
особи.

Зокрема, реалізація таких рішень може
призводити до зменшення або збільшення
майна особи. Відповідно оскарження
такого рішення спрямоване на захист
порушеного права у публічно-правових
відносинах з метою збереження
належного особі майна.

З огляду на викладене
адміністративними позовами майнового
характеру є вимоги щодо протиправності
рішень про визначення грошових
зобов'язань платників податків, про
зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість, про стягнення
адміністративно-господарських та
інших штрафних санкцій тощо.

Таким чином, звернені до суду вимоги
про скасування рішення відповідача -
суб'єкта владних повноважень,
безпосереднім наслідком яких є зміна
складу майна позивача, є майновими.

Зі змісту касаційної скарги та ухвали
судді про відмову у відкритті
касаційного провадження у справі
вбачається, що суть позовних вимог
полягала в оскарженні дій відповідача
щодо невиплати позивачу грошової
допомоги при звільненні зі служби, а
також зобов'язання здійснити
перерахунок і виплату такої.

За таких обставин, можна зробити
висновки про те, що даний спір має
немайновий характер.

У відповідності до вимог підпункту 3
пункту 3 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI
ставка судового збору за подання до
адміністративного суду касаційної
скарги на рішення суду встановлюються
у розмірі 70 відсотків ставки, що
підлягає сплаті при поданні позовної
заяви.

В свою чергу, згідно з положеннями
підпункту 1 пункту 3 частини 2
статті 4 Закону № 3674-VI за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову немайнового
характеру встановлено ставку судового
збору у розмірі 0,06 розміру мінімальної
заробітної плати.

За змістом частини 1 статті 4 Закону №
3674-VI судовий збір справляється у
відповідному розмірі від мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду.

Станом на 1 січня 2014 року, розмір
мінімальної заробітної плати складав
1218 гривень, а тому, з урахуванням вимог
вищезазначених норм Закону № 3674-VI,
розмір ставки судового збору, за
подання до адміністративного суду
касаційної скарги на рішення суду, в
даному випадку, становить 51,16 гривень,
проте такий сплачено у розмірі 1278,90
гривень, тобто в більшому розмірі, ніж
встановлено законом.

За правилами пункту 1 частини 1 Закону №
3674-VI сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі
зменшення розміру позовних вимог або
внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

З урахуванням наведеного, сплачена
ОСОБА_1 сума судового збору, підлягає
поверненню на підставі пункту 1 частини
1 Закону № 3674-VI, з відрахуванням суми
судового збору за подання до
адміністративного суду касаційної
скарги на рішення суду, у розмірі
51,16 гривень.

Враховуючи викладене, заяву ОСОБА_1 про
повернення судового збору слід
задовольнити частково та повернути
скаржнику судовий збір у розмірі 1227,74
гривень.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 87 Кодексу адміністративного
судочинства України, статтею 7 Закону
України «Про судовий збір», -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про повернення судового
збору задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві повернути сплачений
ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1227,74 (одна
тисяча двісті двадцять сім) гривень
74 (сімдесят чотири) копійки, згідно
квитанції ТВБВ Волинського обласного
управління № 10002 Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» від 16 жовтня 2014
року (дата валютування 17 жовтня 2014 року)
№ 73.

Копію ухвали разом з оригіналом
квитанції про сплату судового збору
надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого

адміністративного суду України
М.І. Мойсюк