Справа № 440/1728/13-а (2а/440/30/14)
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року м. Київ
К/800/20124/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В., Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4

на ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26 березня
2014 року

за заявою ОСОБА_4 про зміну способу і
порядку виконання рішення суду

у справі за позовом ОСОБА_4 до Відділу
державної виконавчої служби Буського
районного управління юстиції (далі -
ВДВС Буського РУЮ), Управління
Пенсійного фонду України в Буському
районі Львівської області (далі - УПФУ в
Буському районі) про визнання
незаконними дій та зобов'язання
провести перерахунок і виплату пенсії,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із заявою про зміну способу і
порядку виконання постанови
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25 жовтня 2011
року про зобов'язання УПФУ в Буському
районі провести ОСОБА_4 нарахування та
виплату пенсії згідно із статтями 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмір 8 мінімальних
пенсій за віком, а також додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі 75% мінімальної пенсії за віком,
з урахуванням статті 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з 23 травня 2010
року, шляхом стягнення з УПФУ в
Буському районі на користь ОСОБА_4 55632,14
грн.

Ухвалою Буського районного суду
Львівської області від 28 січня 2014 року
задоволено заяву ОСОБА_4 про зміну
способу і порядку виконання постанови
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25 жовтня 2011
року, шляхом стягнення з УПФУ в
Буському районі на користь ОСОБА_4 55632,14
грн.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26 березня
2014 року скасовано ухвалу суду першої
інстанції та ухвалено нову, якою
відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4
про зміну способу і порядку виконання
рішення суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції. Зазначає, що апеляційним
судом порушено норми процесуального
права.

В запереченнях на скаргу УПФУ в
Буському районі просить залишити її
без задоволення, а ухвалу суду
апеляційної інстанції - без змін.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами встановлено, що постановою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25 жовтня 2011
року зобов'язано УПФУ в Буському районі
провести ОСОБА_4 нарахування та виплату
пенсії згідно із статтями 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
у розмір 8 мінімальних пенсій за віком,
а також додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком, з
урахуванням статті 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з 23 травня 2010
року.

01 грудня 2011 року Буським районним судом
Львівської області видано виконавчий
лист № 2а-2261.

16 грудня 2011 року ВДВС Буського РУЮ
відкрито виконавче провадження.

УПФУ в Буському районі повідомило
державного виконавця про те, що на
виконання вимог виконавчого документа
здійснено перерахунок та нарахування
пенсії. Проте, у зв'язку з відсутністю
фінансування з Державного бюджету
України, в УПФУ в Буському районі
відсутня можливість виплатити суму
заборгованості.

Статтею 14 КАС України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

За приписами пункту 2 частини 4 статті 105
КАС України адміністративний позов
може містити вимоги про зобов'язання
відповідача - суб'єкта владних
повноважень прийняти рішення або
вчинити певні дії.

У разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (пункт 2 частини 2 статті 162 КАС
України).

Аналіз резолютивної частини рішення
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25 жовтня 2011
року та наведених процесуальних норм
дають підстави зробити висновок про те,
що зобов'язання, покладені на
відповідача цим судом, є позовними
вимогами, як обраним судом видом
захисту порушених прав позивача, які
суд задовольнив.

За таких обставин, державний
виконавець просив змінити не спосіб
виконання постанови суду, а судове
рішення по суті позовних вимог, і
вирішити додаткову позовну вимогу про
стягнення коштів, яка не була предметом
розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. В
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(статті 198, 223 КАС України).

Тому, слід розуміти відмінності між
позовною вимогою, як обраним судом
видом захисту порушених прав позивача,
від способу виконання судового
рішення, як одного з його заходів, що
унеможливлює зміни судового рішення за
відсутності на це процесуальних
повноважень.

Частиною 1 статті 263 КАС України
встановлено, що за наявності обставин,
що ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Під зміною слід розуміти прийняття
судом нових заходів для реалізації
рішення у разі неможливості його
виконання у встановленими раніше
порядку і способом. Змінюючи спосіб і
порядок виконання судового рішення,
суд не може змінювати останнє по суті.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи видно, що виконання
постанови суду першої інстанції
неможливе через відсутність коштів,
виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду.

Тому, суд апеляційної інстанції
ухвалив правильне рішення про відмову
у задоволенні заяви про зміну способу і
порядку виконання постанови суду.

Посилання ОСОБА_4 на неможливість
виконання рішення суду зобов'язального
характеру щодо проведення соціальних
виплат у зв'язку з відсутністю такого
виду рішень у визначеному статтею 2
Закону України від 05 червня 2012 року №
4901-VI «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» переліку
рішень, виконання яких гарантовано
державою, не заслуговують на увагу,
оскільки з огляду на положення статті
124 Конституції України та статті 14 КАС
постанови в адміністративних справах,
що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання на всій
території України незалежно від
обраного судом способу захисту
порушеного права позивача
(зобов'язання відповідача вчинити
певні дії чи стягнення з нього коштів).

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального чи процесуального
законодавства, що призвело або могло
призвести до неправильного вирішення
питання про зміну способу і порядку
виконання рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судове рішення суду
апеляційної інстанції - без змін, якщо
визнає, що судом апеляційної інстанції
не допущено порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судового рішення чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 26 березня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак