Справа № 2а-300/14
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2а-300/14
інстанції: Шевчук О.П.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

25 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О.

розглянувши у порядку письмового
провадження в місті Києві апеляційні
скарги ОСОБА_2 та Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації на постанову
Деснянського районного суду міста
Києва від 13 травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної в м. Києві державної
адміністрації про зобов'язання
вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної в м. Києві державної
адміністрації, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність
та зобов'язати Управління праці та
соціально захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації здійсни
перерахунок, нарахувати та виплатити
Позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення, у розмірі (п'ять)
мінімальних заробітних плат, в порядку
та на умовах, визначених положеннями
статті Закону України від 28 лютого 1991
року №796-ХІІ, за період починаючи з 1996
року по 2013 р включно, що дорівнює 85
(вісімдесят п'ять) розмірам мінімальних
заробітних плат;

- визнати протиправною бездіяльність
та зобов'язати Управління праці та
соціально: захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації здійснив
перерахунок, нарахувати та виплатити
Позивачу одноразову компенсацію як
інваліду II групи числа учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, який став
інвалідом внаслідок Чорнобильської
катастрофи в розмірі 45 (сорок п'ять)
мінімальних заробітних плат;

- зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації в подальшому
нараховувати та виплачувати Позивачу
щорічну допомогу на оздоровлення у
розмірі 5 (п'ять) мінімальних заробітних
плат, в порядку та на умовах, визначених
положеннями статті 48 Закону України
від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ;

Ухвалою Деснянського районного суду м.
Києва від 17.04.2014 року адміністративний
позов ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації в частині
вимог за період 1996 року по 15 жовтня 2013
року залишено без розгляду на підставі
ч.1, 2 ст. 99, ст. 100 КАС України.

Вказана ухвала сторонами не оскаржена.

Постановою Деснянського районного
суду міста Києва від 13 травня 2014 року
позов задоволено частково - визнано дії
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації щодо відмови у
проведенні перерахунку та виплаті
ОСОБА_2 за 2013 рік щорічної допомоги на
оздоровлення у відповідності до
положень ст.48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі 5
мінімальних заробітних плат -
неправомірними та зобов'язано
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації видати розпорядження
про нарахування та виплату ОСОБА_2
щорічної допомоги на оздоровлення у
відповідності до положень ст.48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в розмірі 5 мінімальних заробітних плат
за 2013 рік з урахуванням проведених
виплат.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
першої інстанції позивач та відповідач
подали апеляційну скаргу, в яких
просили скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нову, позивач про
задоволення позову у повному обсязі,
відповідач - про відмову у його
задоволенні повністю.

Оскільки апеляційна скарга подана на
рішення суду першої інстанції,
прийняте в порядку скороченого
провадження, то колегія суддів
приходить до висновку про розгляд
справу у порядку письмово провадження
у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, постанова суду -
скасуванню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 перебуває на обліку в
Управлінні праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної в м. Києві державної
адміністрації, має статус ліквідатора
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1 категорії, що підтверджується копією
посвідчення серії НОМЕР_1, є інвалідом 2
групи, захворювання якої пов'язане з
наслідками Чорнобильської катастрофи.

Щорічна допомога на оздоровлення
позивачу виплачувалась відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України N
562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Вважаючи дії відповідача щодо виплати
одноразової щорічного грошової
допомоги за 1996-2013 роки у розмірі,
визначеному Кабінетом міністрів
України, протиправними, а також щодо
відмови у виплаті одноразової
компенсації у розмірі 45 мінімальних
заробітних плат, як інваліду 2 групи з
числа ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, позивач звернувся
з даним позовом до суду.

Суд прийшов до висновку про наявність
підстав для задоволення вимог позивача
щодо здійснення їй перерахунку та
виплати щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат.

Апеляційний суд, надаючи правову
оцінку обставинам справи, виходить з
наступного.

Згідно зі ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі -
Закон) особам, які є інвалідами 2 групи
щорічна допомога на оздоровлення
виплачується в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат.

Всупереч ст. 48 вказаного Закону,
Відповідач здійснював виплату у
розмірі, визначеному постановою КМ
України від 12.07.2005 року № 562, що є меншим
за розмір, встановлений Законом.

Зі змісту приписів ст. 113 Конституції
України випливає, що Кабінет Міністрів
України у своїй діяльності керується,
зокрема, законами України.

Крім того, Конституційний Суд України у
рішенні від 19.06.2001 року № 9-рп/2001
зауважив, що Україна є правовою
державою (стаття 1 Конституції України),
а в правовій державі існує сувора
ієрархія нормативних актів, відповідно
до якої постанови та інші рішення
органів виконавчої влади мають
підзаконний характер і не повинні
викривляти сутність і зміст законів.

Отже, як вірно зауважено судом першої
інстанції, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними
нормативно-правовими актами, дії
Відповідача щодо виплати Позивачу
допомоги у розмірі, визначеному
постановою КМ України, а не відповідним
Законом є неправомірними.

Аналогічна позиція викладена у
Постанові Пленуму Вищого
адміністративного суду України «Про
судову практику вирішення
адміністративними судами спорів, що
виникають у зв'язку із застосуванням
статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 16.03.2012
року № 4, в якій, зокрема, зазначено, що
виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру виплат застосуванню
підлягають положення статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
з урахуванням їх дії у часі, а саме: з 20
червня 1996 року до 31 грудня 2005 року, з 9
липня до 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008
року.

Крім того, колегія суддів критично
оцінює посилання Відповідача на те, що
правомірність дій останнього
обумовлена застосуванням Прикінцевих
положень Закону України «Про Державний
бюджет України на 2013 рік», згідно яких,
зокрема, норми ст. 48 Закону
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2013 рік, з огляду на наступне.

Метою і особливістю закону про
Державний бюджет України є
забезпечення належних умов для
реалізації положень інших законів
України, які передбачають фінансові
зобов'язання держави перед
громадянами, спрямовані на їх
соціальний захист, у тому числі й
надання пільг, компенсацій і гарантій.

Приписами Закону України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік» не
передбачено інших умов для реалізації
положень Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» ніж ті, які визначені
останнім. Зміни, зокрема, до ст. 48 Закону
в частині визначення розмірів виплат
одноразової допомоги на оздоровлення
особам не вносилися, не делеговано
права на встановлення розмірів таких
виплат і Кабінету Міністрів України.

Поряд з цим, необхідно зауважити, що
оскільки право Позивача на отримання
щорічної одноразової допомоги на
оздоровлення деклароване державою, то
остання, через створені нею органи несе
обов'язок по своєчасній та повній
виплаті даної допомоги у розмірах, які
знайшли своє закріплення у
відповідному Законі.

Отже, враховуючи викладене, Відповідач
неправомірно виплачував допомогу на
оздоровлення відповідно до постанови
КМ України від 12.07.2005 року № 562 в меншому
розмірі, ніж це передбачено Законом.

Відповідна позиція також випливає з
практики Вищого адміністративного
суду України та висвітлена у рішенні
від 11.06.2014 року у справі № К/800/30176/14, від
14.07.2014 року у справі № К/800/37494/14 та від
23.07.2014 року у справі № К/800/40053/14.

Крім того, колегія суддів вважає, що
відсутні підстави для задоволення
позовних вимог про виплату ОСОБА_2
одноразової компенсації у розмірі 45
мінімальних заробітних плат, як
інваліду 2 групи з числа ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, оскільки згідно приписів ст. 48
Закону дана компенсація повинна була
бути виплачена органами, які
здійснювали виплату пенсії протягом
місяця з дня встановлення інвалідності
(друга група інвалідності первинно
встановлена позивачу 1994 року), тоді як
позивач перебуває на обліку в
Управлінні лише з 01.07.2000 року, а будь-яка
інформація про виплату даної допомоги
у відповідача відсутня.

Таким чином, апеляційний суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення вимог позивача щодо
здійснення їй перерахунку та виплати
щорічної допомоги на оздоровлення за
2013 рік у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат у відповідності до
положень ст.48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

В решті позову слід відмовити.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження, оскаржувана постанова
прийнята судом відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління
праці та соціального захисту населення
Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації на постанову
Деснянського районного суду міста
Києва від 13 травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної в м. Києві державної
адміністрації про зобов'язання
вчинити дії - залишити без задоволення,
а постанову Деснянського районного
суду міста Києва від 13 травня 2014 року -
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо його
було прийнято за наслідками
розгляду у письмовому провадженні, -
через п'ять днів після направлення
копій особам, які беруть участь у
справі (ч. 5 статті 254 КАС України).

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає (ч. 10 ст. 183-2 КАС України).

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

.

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.