Справа № 804/16021/13-а
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 листопада 2014 рокусправа № 804/16021/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк
І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.,

без представників сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в
Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 07
лютого 2014 р. у справі № 804/16021/13-а

за позовом Державної фінансової
інспекції в Дніпропетровській області

до Новоолександрівської сільської
ради Дніпропетровського району

про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

27.11.2013 р. Державна фінансова інспекція в
Дніпропетровській області звернулась
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просила зобов'язати
Новоолександрівську сільську раду
Дніпропетровського району виконати
вимоги ДФІ в Дніпропетровській області
від 20.06.2013 р. № 04-08-02-13/7812 на загальну
суму 24 862,27 грн., шляхом визначеним у
вимозі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
момент звернення позивача до суду,
відповідачем не відшкодовуються
виявлені ревізією порушення, що
визначені в вимозі від 20.06.2013 р. №
04-08-02-13/7812.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 7
лютого 2014 р. у справі № 804/16021/13-а у
задоволенні вищевказаного
адміністративного позову судом
відмовлено.

Постанову суду про відмову у
задоволенні позовних вимог мотивовано
тим, що відсутність оформленого
належним чином договору оренди між
відповідачем та ТОВ «Ферма» позбавляє
можливості Новоолександрівську
сільську раду виконати вимогу позивача
шляхом перерахування
землекористувачами зазначених коштів
в дохід бюджету, в тому числі шляхом
проведення претензійно-позовної
роботи із землекористувачами.

Не погодившись з постановою суду, ДФІ в
Дніпропетровській області подано
апеляційну скаргу, згідно якої
скаржник просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 7 лютого 2014
р. у справі № 804/16021/13-а та прийняти нову
постанову про задоволення позовних
вимог. Скаржник вважає, що суд першої
інстанції, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, фактично звільнює
відповідача від виконання обов'язкових
вимог Інспекції щодо усунення
виявлених ревізією порушень, що
суперечить чинному законодавству
України.

Сторони по справі про час і місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення.

До судового засідання не з'явились
представники сторін. Жодних клопотань,
повідомлень про причини неявки до суду
не надходило, підстави відсутності
представників суду не повідомлені.

З урахуванням наявних в справі
матеріалів, нез'явлення в судове
засідання представників сторін не
перешкоджає розгляду скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, ДФІ
в Дніпропетровській області
проведено ревізію сільського бюджету,
фінансово-господарської діяльності
Новоолександрівської сільради за
період з 01.09.2011 р. по 30.04.2013 р., за
результатами якої складено акт № 08-33/2
від 17.06.2013 р. (а. с.8-54).

Ревізією встановлено випадки
використання земельних ділянок на
території Новоолександрівського
району без договорів оренди землі або
актів на право власності на земельну
ділянку (а. с.47-50), зокрема:

- ТОВ «Украгрохім» використовує
земельну ділянку у розмірі 0,2495 га для
обслуговування
оздоровчо-розважального комплексу без
правовстановлюючих документів,

- ТОВ «Ферма» використовує земельну
ділянку розміром 2,0 га для розміщення
ферми без правовстановлюючих
документів.

При цьому, з пояснень, наданих в ході
ревізії Інспекції, вбачається, що
договір оренди землі
Новоолександрівської сільради та ТОВ
«Украгрохім» знаходиться в
Держземагенстві на реєстрації, а
стосовно ТОВ «Ферма»,
Новоолександрівська сільрада
неодноразово надавала дозвіл на
складання проекту відведення
земельної ділянки в оренду, але на
даний час договір оренди не укладено.

Інспекцією та землевпорядником
сільради зроблений розрахунок
недоотриманої орендної плати у зв'язку
з використанням земельної ділянки ТОВ
«Украгрохім» та ТОВ «Ферма» без
правовстановлюючих документів за
період з 01.01.2012 р. по 30.04.2013 р. (а.с.59).

Так, встановлено недоотримання
бюджетами орендної плати за землю, чим
спричинено їм збитків, на загальну суму
28 705,40 грн., з яких 3 843,13 грн.
відшкодовано ТОВ «Украгрохім» в ході
ревізії.

20.06.2013 р. на підставі вищевказаного акту
ревізії ДФІ в Дніпропетровській
області направлена до відповідача
вимога № 04-08-02-13/7812 про усунення
виявлених порушень (а. с.55-57).

У пункті 2 даної вимоги зазначено, що у
ході ревізії законного використання
земельних ділянок на території
Новоолександрівської сільради
встановлено використання земельних
ділянок без правоустановчих
документів (договорів оренди землі,
актів на право власності чи актів на
право постійного користування) на
земельну ділянку, чим порушено ст.125 ЗК
України та ст.1 Закону України «Про
оренду землі», внаслідок чого, бюджетом
недоотримана орендна плата за період з
01.01.2012 р. по 30.04.2013 р. на загальну суму
24862,27 грн., чим нанесено збитки бюджету
на вказану суму.

У зв'язку з чим, від
Новоолександрівської сільради
вимагається відшкодувати недоотримані
бюджетом кошти у сумі 24 862,27 грн. шляхом
перерахування землекористувачами
зазначених коштів в дохід бюджету, у т.
ч. шляхом проведення
претензійно-позовної роботи із
землекористувачами.

В іншому випадку стягнути з осіб, якими
здійснювався контроль за справлянням
орендної плати за землю, шкоду у
порядку та розмірі, встановленому
законодавством.

З огляду на невиконання
Новоолександрівської сільради у
добровільному порядку вищенаведених
вимог ДФІ в Дніпропетровській області
звернулась до адміністративного суду з
даним позовом.

Перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга ДФІ в
Дніпропетровській області не підлягає
задоволенню з таких підстав:

Колегія суддів зауважує, що оскільки
підставою звернення з позовом стали
вимоги листа від 20.06.2013 р. № 04-08-02-13/7812
фінансової інспекції, то для вирішення
спору необхідним є дослідження
правомірності та обґрунтованості саме
цих вимог, з врахуванням також того, що
за приписами ст.15 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні» від
26.01.93 р. № 2939-XII обов'язковими для
виконання службовими особами об'єктів,
що контролюються, є лише законні вимоги
службових осіб органу державного
фінансового контролю.

Водночас, згідно п.1 ч.3 ст.2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому, "у межах повноважень"
означає, що суб'єкт владних повноважень
повинен приймати рішення, а дії вчиняти
відповідно до встановлених законом
повноважень, не перевищуючи їх; "у
спосіб" означає, що суб'єкт владних
повноважень зобов'язаний
дотримуватися встановленої законом
процедури і форми прийняття рішення
або вчинення дії і повинен обирати лише
визначені законом засоби.

Зазначені критерії одночасно є
вимогами для суб'єкта владних
повноважень, який приймає відповідне
рішення, вчинює дії чи допускається
бездіяльності.

Так, на момент проведення ревізії
діяльність державної фінансової
інспекції регулювалась Законом
України "Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні"
від 26.01.93 р. № 2939-XII (далі - Закон № 2939) та
Положенням про Державну фінансову
інспекцію України, затвердженого
Указом Президента України від 23.04.2011 р.
№ 499/2011.

Згідно п.п.7-10 ст.10 Закону № 2939 органу
державного фінансового контролю
надається право:

пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів, вилучати в судовому порядку
до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства;

звертатися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства з питань збереження і
використання активів.

Таким чином, законні вимоги посадових
осіб органу Інспекції є обов'язковими
до виконання керівниками та іншими
службовими особами підконтрольних
установ (якою в даному випадку з огляду
на фінансування з бюджету є
відповідач), оскільки вказаний
обов'язок кореспондується з правом
посадових осіб Інспекції звертатись до
суду з позовом щодо усунення виявлених
порушень в разі незабезпечення
підконтрольною установою виконання
вимог.

Згідно п.2 Порядку проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами, затвердженого Постановою КМУ
від 20.04.2006 р. № 550 (далі - Порядок № 550),
інспектування полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
об'єкта контролю і проводиться у формі
ревізії, яка повинна забезпечувати
виявлення фактів порушення
законодавства, встановлення винних у
їх допущенні посадових і матеріально
відповідальних осіб.

У п.49 Порядку № 550 визначено, що у разі
коли діями чи бездіяльністю
працівників об'єкта контролю державі
або підконтрольній установі заподіяна
матеріальна шкода, контролюючий орган
ставить вимоги перед керівником
об'єкта контролю та органом його
управління щодо пред'явлення цивільних
позовів до винних осіб.

За визначенням, наведеним у п.3 Порядку
№ 550, винні особи - особи, які
відповідно до покладених на них
обов'язків та законодавства були
відповідальні за
фінансово-господарські операції,
проведені з порушенням законодавства,
та/або дії (бездіяльність) яких
призвели до такого порушення.

При цьому, у листі-вимозі від 20.06.2013 р. не
визначено винних осіб, з яких «в іншому
випадку» відповідачу слід стягнути
шкоду за користування землею без
правовстановлюючих документів.

Крім того, у листі-вимозі від 20.06.2013 р.
зазначено, що від Новоолександрівської
сільради вимагається відшкодувати
недоотримані бюджетом кошти у сумі 24
862,27 грн. шляхом перерахування
землекористувачами зазначених коштів
в дохід бюджету, у т. ч. шляхом
проведення претензійно-позовної
роботи із землекористувачами.

При цьому, колегія суддів звертає
увагу, що ані Законом № 2939, ані Порядком
№ 550

не передбачені повноваження Інспекції
щодо зобов'язання об'єкта ревізії
провести претензійно-позовну роботу.

Стосовно суті виявленого порушення
колегія суддів зазначає наступне:

За приписами ч.3 ст.72 КАС України
обставини, які визнаються сторонами,
можуть не доказуватися перед судом,
якщо проти цього не заперечують
сторони і в суду не виникає сумніву
щодо достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання.

Так, з вищенаведених обставин та інших
матеріалів справи вбачається, що
сторони не заперечують, що договір
оренди землі Новоолександрівської
сільради та ТОВ «Украгрохім»
знаходиться в Держземагенстві на
реєстрації (а. с.28), а стосовно ТОВ
«Ферма», Новоолександрівська
сільрада неодноразово надавала дозвіл
на складання проекту відведення
земельної ділянки в оренду, але на
даний час договір оренди не укладено (а.
с.80-84, 107, 108), тому ці обставини колегія
суддів вважає встановленими.

Згідно з положеннями Закону України
«Про плату за землю» від 03.07.92 р. №
2535-ХІІ (далі - Закон № 2535) об'єктом плати
за землю є земельна ділянка, яка
перебуває у власності або
користуванні, у тому числі на умовах
оренди. Суб'єктом плати за землю
(платником) є власник землі і
землекористувач, у тому числі орендар,
тобто безпосередньо ті юридичні або
фізичні особи, яким земля передана у
власність або надана в користування, у
тому числі на умовах оренди.

Плата за землю справляється у вигляді
земельного податку або орендної
плати, що визначається залежно від
грошової оцінки земель (ст.2 Закону 2535).

Згідно ст.120 ЗК України до особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Також у ч.1 ст.377 ЦК України встановлено,
що до особи, яка набула право власності
на житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

При цьому, відповідно до визначення,
наведеного у ст.1 Закону України "Про
оренду землі" від 06.10.98 р. № 161-XIV (далі -
Закон № 161) оренда землі - це засноване
на договорі строкове платне володіння
і користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності.

З 01.10.2011 р. відносини, що виникають
у сфері справляння податків і зборів,
вичерпний перелік податків та зборів,
що справляються в Україні, та порядок
їх адміністрування, платників податків
та зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
врегульовані Податковим кодексом
України (далі - ПК України).

Так, відповідно до п.288.1 ст.288 ПК
України підставою для нарахування
орендної плати за земельну ділянку є
договір оренди такої земельної
ділянки.

У п.288.4 ст.288 ПК України зазначено, що
розмір та умови внесення орендної
плати встановлюються у договорі оренди
між орендодавцем (власником) і
орендарем.

Разом з тим, у ч.1 ст.627 ЦК України
визначено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Отже, укладання договору є
волевиявленням сторін і суд першої
інстанції вірно зазначив, що
відсутність оформленого належним
чином договору оренди між відповідачем
та вищевказаними Товариствами
позбавляє можливості
Новоолександрівську сільраду виконати
вимогу позивача шляхом перерахування
землекористувачами зазначених коштів
в дохід бюджету, в т. ч. шляхом
проведення претензійно-позовної
роботи із землекористувачами.

Крім того, колегія суддів звертає
увагу, що з розрахунку недоотриманої
орендної плати, складеного Інспекцією
та землевпорядником сільради у зв'язку
з використанням земельної ділянки ТОВ
«Украгрохім» та ТОВ «Ферма» без
правовстановлюючих документів за
період з 01.01.2012 р. по 30.04.2013р. (а. с.59)
вбачається, що плата за землю протягом
періоду нарахованих збитків
здійснювалась, але, як вважає позивач,
не у розмірі, визначеному відповідно
до вимог Податкового Кодексу та
Законів № 2535 та № 161, згідно з якими
річна орендна плата за земельні
ділянки, які перебувають у державній
або комунальній власності не може бути
меншою трикратного розміру земельного
податку.

Тобто, фактично позивачем встановлено
порушення, яке полягає у сплаті ТОВ
«Украгрохім» та ТОВ «Ферма» орендної
плати за землю без врахування 3-х
кратного розміру земельного податку.

Це свідчить, по-перше, про
безпідставність тверджень позивача
про наявність шкоди у вигляді
неодержаного доходу та, по-друге, про
відсутність у Інспекції і у
відповідача повноважень щодо контролю
за справлянням плати за землю (орендної
плати та земельного податку), які
згідно приписів Податкового кодексу
України належить іншим контролюючими
органам - органам Державної податкової
служби.

Також колегія суддів звертає
увагу, що з огляду на твердження
позивача про наявність шкоди у вигляді
недоотриманої плати за оренду землі
(за користування вищевказаними
підприємствами земельними ділянками
без правовстановлюючих документів),
неправомірним є здійснення розрахунку
відповідно до вимог Податкового
Кодексу та Законів № 2535 та № 161.

Так, за визначенням, наведеним у ст.1
Закону України «Про державний контроль
за використанням та охороною земель»
від 19.06.2003 № 963-IV, самовільне зайняття
земельної ділянки - будь-які дії, які
свідчать про фактичне використання
земельної ділянки за відсутності
відповідного рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про її передачу у
власність або надання у користування
(оренду) або за відсутності вчиненого
правочину щодо такої земельної
ділянки, за винятком дій, які
відповідно до закону є правомірними.

При цьому, Постановою Кабінету
Міністрів України від 25.07.2007 р. № 963
затверджена Методика визначення
розміру шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
зняття ґрунтового покриву (родючого
шару ґрунту) без спеціального дозволу,
яка затверджена (далі Методика № 963), та
застосовується виключно за переліком
правопорушень, зазначених у назві
Методики.

І розрахунок розміру шкоди,
заподіяної державі, територіальним
громадам внаслідок самовільного
зайняття земельних ділянок,
використання земельних ділянок не за
цільовим призначенням, зняття
ґрунтового покриву (родючого шару
ґрунту) без спеціального дозволу,
проводиться Держекоінспекцією та її
територіальними органами або
Держсільгоспінспекцією та її
територіальними органами, а розміру
шкоди, заподіяної юридичним та
фізичним особам, - територіальними
органами Держсільгоспінспекції на
підставі матеріалів обстежень
земельних ділянок, проведених
відповідно до Порядку виконання
земельно-кадастрових робіт та надання
послуг на платній основі державними
органами земельних ресурсів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 1 листопада 2000
р. № 1619 (п.7 Методики № 963).

Тобто, при самовільному зайнятті
земельної ділянки (фактичному
користуванні без правовстановлюючих
документів) стягується шкода, яка
визначається відповідно до Методики №
963, розрахунку за якою позивачем не
здійснювалось.

Таким чином, оцінюючи дії
відповідача на відповідність
критеріям зазначеним в ч.3 ст.2 КАС
України, колегія суддів дійшла
висновку, що висуваючи вимогу,
викладену у п.2 листа-вимоги від 20.06.2013
р., відповідач діяв не на підставі та не
у спосіб, що передбачений чинним
законодавством України, а тому вона не
є законною і, відповідно, не підлягає
виконанню відповідачем.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, та на те, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують правового обґрунтування,
покладеного в основу судового рішення,
колегія суддів вважає, що для
скасування постанови суду першої
інстанції підстави відсутні.

Керуючись ст.196, ст.198, ст.200, ст.205,
ст.206 КАС України, суд ,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в
Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
07 лютого 2014 р. у справі № 804/16021/13-а -
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
07 лютого 2014 р. у справі № 804/16021/13-а -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Я.В. Семененко