Справа № 753/15223/14-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Цимбал
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

16 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Ісаєнко Ю.А., Федотова І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Дарницького районного
суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до управління праці та
соціального захисту населення
Дарницького району м. Києва про
визнання дій суб'єкта владних
повноважень протиправними та
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату допомоги на оздоровлення,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до Дарницького
районного суду м. Києва з
адміністративним позовом до
управління праці та соціального
захисту населення Дарницького району
м. Києва про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок,
нарахування та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі
трьох мінімальних заробітних плат в
порядку та на умовах, визначених ст. 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
за період з 1996 року по 2013 рік включно;
зобов'язання в подальшому нараховувати
та виплачувати позивачу щорічну
допомогу на оздоровлення у розмірі
трьох мінімальних заробітних плат в
порядку та на умовах, визначених ст. 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 21 жовтня 2014 року
адміністративний позов залишено без
розгляду в частині вимог за період з
01.08.2001 року по 14.02.2014 року.

Постановою Дарницького районного суду
м. Києва від 21 жовтня 2014 року у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду першої інстанції,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою
задовольнити вимоги адміністративного
позову в повному обсязі.

Главою 6 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено
особливості провадження окремих
категорій адміністративних справ.
Зокрема, частиною першою ст.183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка є імперативною нормою
встановлюється перелік
адміністративних справ щодо яких
обов'язково застосовується скорочене
провадження. Проте, частиною другою
цієї статті, передбачається можливість
розгляду в скороченому провадженні за
умови, що вимоги не стосуються прав,
свобод, інтересів та обов'язків третіх
осіб. Тобто, лише у випадку залучення до
участі у справі третіх осіб
адміністративна справа не може бути
розглянута в скороченому провадженні.

Крім того, зазначені у частині першій
ст.183-2 Кодексу адміністративного
судочинства України адміністративні
справи щодо яких застосовується
скорочене провадження, можуть бути
розглянуті не у скороченому
провадженні у випадку, передбаченому
частиною четвертою ст.183-2 цього Кодексу
з обов'язковим постановленням
відповідної ухвали.

При відкритті провадження в
адміністративних справах за позовними
вимогами, зазначеними у частині першій
ст.183-2 Кодексу адміністративного
судочинства України, суди першої
інстанції мають зазначати, що саме
скорочене провадження відкривається в
адміністративній справі, а постанови
суду першої інстанції за результатом
розгляду таких справ мають містити
виключно відомості, зазначені у
частині шостої цієї статті.

Тому, порушення судом першої інстанції
особливості провадження справи, а саме
розгляд її не у скороченому
провадженні, не є перешкодою для
апеляційного її розгляду в порядку
письмового провадження, в зв'язку з чим
і оскарження постанови суду першої
інстанції здійснюється в порядку,
передбаченому частинами
восьмою-десятою ст.183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, 1 категорії, інвалід 3 групи з 01.08.2001
року, а з 21.03.2005 року, як інвалід 2 групи,
та перебуває на обліку в управлінні
соціального захисту населення
Дарницької районної в м. Києві
державної адміністрації.

У зв'язку з виникненням у позивача
сумнівів щодо правильності
нарахування компенсацій, останній
звернувся до відповідача із письмовою
заявою від 16.07.2014 року.

28.07.2014 року відповідач надав відповідь,
де зазначив, що одноразова компенсація
за втрату здоров'я позивачу як інваліду
2 групи із числа учасників ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС повинна була
проводитись протягом одного місяця з
дня встановлення інвалідності за
місцем роботи, а щорічна допомога на
оздоровлення призначена у
відповідності до положень чинного
законодавства України, а саме: Закону №
796, законів України про Держбюджет на
відповідні роки, Постанов Кабінету
Міністрів України від 12.07.2005 року № 562
та від 26.07.1996 року № 836, пункту 2 рішення
Конституційного суду від 25.01.2011 року №
3-рп/2012, а тому підстав для перерахунку
та виплати позивачу щорічної допомоги
в іншому розмірі, відповідач не вбачає.
Крім того, останній надав довідку про
розміри нарахованих та виплачених сум
компенсації

Вважаючи вказані дії відповідачів
протиправними, позивач звернувся до
суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним
обставинам справи, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
передбачено, що учасникам ліквідації
аварії на ЧАЕС, інвалідам 2 групи
захворювання, пов'язаного з
ліквідацією насідків аварії на ЧАЕС
щорічна допомога на оздоровлення
виплачується в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат.

Рішенням Конституційного Суду України
від 25 січня 2012 року №3-рп/2 надається
офіційне тлумачення положень ст. 1, ч. 1
ст. 17, ч. 3 ст. 22, ст. ст. 46, 48, ч. 1, 3 ст. 95 ч. 2
ст. 96, п. п. 2, 3, 6 ст. 116 Конституції
України, положень ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч. 2 ст.
95, ст. 117, ч. 2 ст. 124, ч. 1 ст. 129 Конституції
України у взаємозв'язку з положеннями
п. 5 ч. 1 ст. 4 Бюджетного кодексу України.
При цьому, Конституційний Суд України
виходить з того, що надання Верховною
Радою України права Кабінету Міністрів
України встановлювати у випадках,
передбачених законом, порядок та
розмір соціальних виплат та допомоги,
які фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України,
пов'язується з його функціями,
визначеними в п. 2, 3 ст. 116 Конституції
України.

Отже, Кабінет Міністрів України
регулює порядок та розміри соціальних
виплат та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного Бюджету
України, відповідно до Конституції та
законів України, виходячи з фінансових
можливостей держави.

Постановою Кабінету Міністрів України
№562 від 12.07.2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
встановлено розмір щорічної допомоги
на оздоровлення: інвалідам I і II групи -
120 гривень.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону
України "Про державний бюджет на 2014
рік" встановлено, що у 2014 році норми і
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39,
48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2014
рік. Зазначені норми Закону не визнані
неконституційними.

Вищезазначені положення Закону
України "Про державний бюджет України
на 2014 рік"прийняті пізніше ніж Закон
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи",
неконституційними не визнавалися,
положення постанови Кабінету
Міністрів України від 12 липня 2005 року №
562 "Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" є чинними.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 19 лютого 2014 року по справі
№ К/800/48059/13.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачу було нараховано та виплачено
щорічну допомогу за 2014 рік у розмірі 120,
00 грн., дані виплати проводились у
відповідності до Постанови Кабінету
Міністрів України № 562 від 12 липня 2005
року «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Отже, колегія суддів приходить до
висновку про правомірність дій
відповідача щодо виплати позивачу
щорічної допомоги на оздоровлення у
відповідному розмірі.

Також, колегія суддів вважає, що не
підлягають задоволенню позовні вимоги
про зобов'язання відповідача в
подальшому здійснювати зазначені
виплати відповідно до статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
у розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат, оскільки судовому захисту
підлягають лише порушені права.

Враховуючи викладене, апелянтом не
було надано доказів на підтвердження
вимог апеляційної скарги, а висновки
суду першої інстанції є такими, що
відповідають вимогам закону і доводами
апеляційної скарги не спростовуються.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206 КАС
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Дарницького
районного суду м. Києва від 21 жовтня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Судді:
Ю.А. Ісаєнко

І.В. Федотов

.

Головуючий суддя
Оксененко О.М.

Судді:
Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.