Справа № 813/6709/13-а
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 р.
Справа № 876/14315/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Большакової О.О., Коваля Р.Й.,

за участю секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Приватного підприємства "Ефективна
відгодівля тварин - Захід" на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 25.10.2013 р. по
справі за позовом Приватного
підприємства "Ефективна відгодівля
тварин - Захід" до Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання податкової консультації
незаконною та зобов"язання вчинити
дії,-

встановив:

03.09.2013 року позивач - Приватне
підприємство "Ефективна відгодівля
тварин - Захід" звернулось в суд із
позовом до відповідача - Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про визнання податкової
консультації незаконною та
зобов"язання вчинити дії.

У позовній заяві, із урахуванням
уточнення до позовних вимог, позивач
просить суд:

- визнати недійсною податкову
консультацію надану Головним
управлінням Міндоходів у Львівській
області, що викладена у листі №
8510/10/15-6006/29 від 22.08.2013 року;

- визнати протиправними дії посадових
осіб Головного управління Міндоходів у
Львівській області, що полягають в
ухиленні від виконання обов'язку,
визначеного п. 1 ст. 52 Податкового
кодексу України; шляхом послідовного
та беззмістовного цитування норм
Податкового кодексу України та
ненаданні конкретних відповідей на
питання поставлені у заяві про надання
індивідуальної податкової
консультації;

- зобов'язати позивача надати
індивідуальну податкову консультацію.

Позовні вимоги мотивовані ненаданням
податковим органом конкретних
відповідей на запитання, зокрема: чи
слід до митної вартості товару
включати витрати на дорогу
Україна-Європа, що пов'язані із доїздом
власного автомобіля чи автомобіля
перевізника до місця навантаження (при
імпорті товару із країн Європи)?; чи
повинен позивач, який здійснював
імпорт, до моменту набрання законної
сили Митним кодексом України від 13.03.2013
року, до митної вартості товару
включати витрати на дорогу
Україна-Європа?. Позивач вважає, що
відповідь, яка надана податковим
органом не можна вважати
індивідуальним правовим актом,
оскільки той не має індивідуального
характеру та не містить відповіді на
конкретні запитання, а містить лише
норми діючого законодавства.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 25.10.2013 р. у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що податковий орган надаючи
індивідуальну податкову консультацію
діяв в межах своїх повноважень та у
відповідності до чинного
законодавства. Судом з індивідуальної
податкової консультації встановлено,
що податковий орган, надаючи
консультацію, використав норми Митного
кодексу України. Крім того, у відповідь
на друге питання сформульоване
позивачем у заяві про надання
консультації, відповідачем зазначено,
що дані положення законодавства діяли
і до моменту набрання чинності Митним
кодексом України.

Не погодившись із винесеним судовим
рішенням, його оскаржив позивач.
Вважає, що постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин справи, з
порушенням норм матеріального і
процесуального права та підлягає
скасуванню з підстав, викладених в
апеляційній скарзі. Просить скасувати
постанову та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

В судове засідання сторони не
з'явились, хоча були повідомлені
належним чином про час та місце
розгляду справи у суді, а тому суд
вважає за можливе розглянути справу
без їх участі та відповідно до вимог ч. 1
ст. 41 КАС України фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін, з
наступних підстав.

Так, колегією суддів встановлено,
підтверджено матеріалами справи, що ПП
«Ефективна відгодівля тварин - Захід»
14.08.2013 року звернулося до Головного
управління Міндоходів у Львівській
області із заявою про надання
індивідуальної податкової
консультації.

Головне управління Міндоходів у
Львівській області листом № 8510/10/15-6006/29
від 22.08.2013 року надало відповідь на
заяву про надання індивідуальної
податкової консультації.

Вважаючи таку відповідь незаконною, а
дії з її надання протиправними, позивач
звернувся з адміністративним позовом
до суду.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
виходить з наступних
нормативно-правових актів.

Згідно з п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу
України № 2755-VI від 02.12.2010 року (надалі -
ПК України), відносини, що виникають у
сфері справляння податків і зборів,
зокрема, вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства регулюються
Податковим кодексом України.

Як передбачено у пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податкова консультація -
допомога контролюючого органу
конкретному платнику податків
стосовно практичного використання
конкретної норми закону або
нормативно-правового акта з питань
адміністрування податків чи зборів,
контроль за справлянням яких покладено
на такий контролюючий орган.

Згідно зі ст. 52 ПК України податкові
консультації з питань практичного
застосування окремих норм податкового
законодавства надаються безоплатно
контролюючими органами за зверненням
платників податків (п. 52.1), вони мають
індивідуальний характер і можуть
використовуватися виключно платником
податків, якому надано таку
консультацію (п. 52.2). За вибором
платника податків консультація
надається в усній, письмовій або
електронній формі (п. 52.3). Консультації
надаються контролюючими органами (п.
52.4). Контролюючі органи мають право
надавати консультації виключно з тих
питань, що належать до їх повноважень
(п. 52.5). Центральний орган виконавчої
влади, що забезпечує формування та
реалізує державну податкову і митну
політику проводить періодичне
узагальнення податкових консультацій,
які стосуються значної кількості
платників податків або значної суми
податкових зобов'язань, та затверджує
наказом узагальнюючі податкові
консультації, які підлягають
оприлюдненню, у тому числі за допомогою
Інтернет-ресурсів (п. 52.6).

Наслідком застосування податкової
консультації згідно п. 53.1 ст. 53
Податкового кодексу України є те, що
платника податку не може бути
притягнуто до відповідальності, якщо
він діяв відповідно до податкової
консультації, наданої йому у письмовій
або електронній формі, а також
узагальнюючої податкової
консультації, зокрема, на підставі
того, що у майбутньому така податкова
консультація або узагальнююча
податкова консультація була змінена
або скасована.

Пунктом 53.3 ст. 53 ПК України визначено,
що платник податків може оскаржити до
суду як правовий акт індивідуальної
дії податкову консультацію
контролюючого органу, викладену в
письмовій формі, яка, на думку такого
платника податків, суперечить нормам
або змісту відповідного податку чи
збору. Визнання судом такої податкової
консультації недійсною є підставою для
надання нової податкової консультації
з урахуванням висновків суду.

Отже, Податковий кодекс України в
якості підстав для визнання недійсною
податкової консультації чітко
визначає суперечність такої
консультації нормам або змісту
відповідного податку чи збору.

В контексті вищевикладених норм ПК
України, судом апеляційної інстанції
встановлено, що предметом
індивідуальної податкової
консультації є надання роз'яснень з
питань включення до митної вартості
товару витрат, пов'язаних з доїздом
власного автомобіля чи автомобіля
перевізника до місця навантаження (при
імпорті товару із Європи, включення до
митної вартості витрат на дорогу
Україна - Європа).

Так, питання митної вартості товарів та
методів її визначення врегульовано у
розділі ІІІ Митного кодексу України №
4495-VI від 13.03.2012 року (надалі - МК України).

Відповідно до ст. 49 МК України митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Методи визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, та порядок їх
застосування визначено главою 9
розділу ІІІ МК України.

Згідно з пп. 5 та пп. 6 п. 10 ст. 58 МК України
при визначенні митної вартості за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, до ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, додаються
такі витрати (складові митної
вартості), якщо вони не включалися до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті: витрати на
транспортування оцінюваних товарів до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України;
витрати на навантаження, вивантаження
та обробку оцінюваних товарів,
пов'язані з їх транспортуванням до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України.

Пунктом 11 ст. 58 МК України передбачено,
що при визначенні митної вартості до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, не допускається
включення ніяких інших витрат, крім
тих, що передбачені у цій статті. До
митної вартості не включаються
нижчезазначені витрати або кошти за
умови виділення їх з ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за оцінювані товари, що документально
підтверджені та які піддаються
обчисленню: 1) плата за будівництво,
спорудження, складення, технічне
обслуговування або технічну допомогу,
здійснені після ввезення імпортних
товарів, таких як промислова установка,
машини або обладнання; 2) витрати на
транспортування після ввезення; 3)
податки, які справляються в Україні.

Як наслідок, з індивідуальної
податкової консультації судом
апеляційної інстанції встановлено, що
податковий орган, надаючи
консультацію, використав
вищевикладені норми Митного кодексу
України. Також, у відповідь на друге
питання сформульоване позивачем у
заяві про надання консультації,
відповідачем зазначено, що дані
положення законодавства діяли і до
моменту набрання чинності Митним
кодексом України. Як наслідок,
податковий орган надаючи
індивідуальну податкову консультацію
діяв в межах своїх повноважень та у
відповідності до чинного
законодавства.

Представник позивача у судовому
засіданні 25.10.2013 року не заперечив, що
питання митної вартості товару та
методів її визначення врегульовано
саме тими нормами законодавства, які
викладені в індивідуальній податковій
консультації, однак зауважив, що у ній
немає висновків та відповідей на
поставлені в заяві конкретні
запитання. Також, вказав на
інформаційний лист Вищого
адміністративного суду України №
781/11/13-10 від 01.06.2010 року, у п. п.1.1 якого
зазначено: «Головною рисою
індивідуальних актів є їхня
конкретність, а саме: чітке
формулювання конкретних юридичних
волевиявлень суб'єктами
адміністративного права, які видають
такі акти; розв'язання за їх допомогою
конкретних, а саме індивідуальних,
справ або питань, що виникають у сфері
державного управління; чітка
визначеність адресата - конкретної
особи або осіб; виникнення конкретних
адміністративно-правових відносин,
обумовлених цими актами».

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції вірно зауважив, що за змістом
ст. 53 ПК України, відсутність чітких
відповідей на поставлені запитання не
є підставою для визнання недійсною
індивідуальної податкової
консультації. Даною нормою передбачено
визнання судом податкової
консультації недійсною лише в тому
випадку, якщо податкова консультація
суперечить нормам або змісту
відповідного податку чи збору, чого
представник позивача не довів.

Як наслідок, суд першої інстанції
прийшов до вірного переконання, що
позовна вимога про визнання
індивідуальної податкової
консультації недійсною є
необґрунтованою, підстав для визнання
консультації недійсною немає, а відтак
відсутні підстави для визнання
протиправними дій посадових осіб щодо
надання такої податкової консультації
та підстави для надання нової
індивідуальної податкової
консультації.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав
вказані вимоги процесуального закону,
оскільки до спірних правовідносин
вірно застосував норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
ухвалення законного рішення, яке
скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Ефективна відгодівля
тварин - Захід" залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
25.10.2013 р. по справі № 813/6709/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до
ст. 160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
О.О. Большакова

Р.Й. Коваль