Справа № 802/4416/13-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/4416/13-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дончик В.В.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

16 грудня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака
В. Ю.

секретар судового засідання:
Сокольвак Ю.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представника позива: ОСОБА_3

представника відповідача:Клюси Т.В.

представника третьої особи:
Паламарчука В.В.

представника третьої особи: Тушевської
Н.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 25 вересня
2014 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до
Управління міністерства внутрішніх
справ України у Вінницькі області
(далі - відповідач), треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача -
начальник Хмільницького міського
відділу Управління Міністерства
внутрішніх справ України у Вінницькій
області, Управління Державної
казначейської служби у Вінницькій
області про визнання протиправними та
скасування наказів, поновлення на
посаді та стягнення коштів ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача в якому просив: визнати
протиправним та скасувати наказ УМВС
України у Вінницькій області № 280 від
13.02.2012; визнати протиправним та
скасувати наказ начальника УМВС
України у Вінницькій області та № 80 о/с
від 17.04.2012; поновити позивача в ОВС на
посаді оперуповноваженого СКР
Хмільницького МВ УМВС України у
Вінницькій області; стягнути УМВС у
Вінницькій області середній заробіток
за час вимушеного прогулу із
розрахунку 1629,96 грн. за один місяць
прогулу та моральну шкоду в розмірі 10000
грн.

Ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 09.07.2014
залишено без змін ухвалу Вінницького
окружного адміністративного суду від
30.04.2014 та адміністративний позов в
частині визнання незаконним та
скасування наказу відповідача № 249 від
07.02.2012 "Про притягнення до
дисциплінарного відповідальності
працівників Хмільницького МВ УМВС"
залишено без розгляду.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 25.09.2014 в
задоволені адміністративного позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить суд скасувати
вказане рішення та прийняти нове, яким
адміністративний позов задовольнити
повністю.

Позивач та його представник в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримали в повному обсязі та просили
колегію суддів їх задовольнити.

Представник відповідача і
представники третьої особи заперечили
проти задоволення вимог апеляційної
скарги, посилаючись на їх
безпідставність та просили залишити
оскаржуване рішення суду першої
інстанції без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення сторін, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції без змін з таких
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що
наказом УМВС України у Вінницькій
області № 108 о/с від 23.06.2011 лейтенант
міліції ОСОБА_2 призначений на посаду
оперуповноваженого сектору карного
розшуку Хмільницького міського
відділу УМВС України у Вінницькій
області.

13 лютого 2012 позивача було звільнено з
органів внутрішніх справ відповідно до
ст. 66 "Положенням про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
ОВС" наказом УМВС України у Вінницькій
області № 280 "Про звільнення з ОВС
оперуповноваженого СКР Хмільницького
МВ УМВС ОСОБА_2" за дискредитацію
звання рядового і начальницького
складу ОВС України, що виразилось у
негідній поведінці в громадському
місці, порушенні громадського порядку,
порушенні вимог Дисциплінарного
статуту ОВС України, Етичного Кодексу,
Кодексу честі працівника органів
внутрішніх справ України та викликало
негативний резонанс серед населення.

При цьому наказом начальника УМВС
України у Вінницькій області № 80 о/с
від 17.04.2012 зазначений наказ
реалізований, а саме згідно з
Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом ОВС
звільнено зі служби в ОВС за п. 66 (за
дискредитацію звання рядового і
начальницького складу) лейтенанта
міліції ОСОБА_2, оперуповноваженого СКР
Хмільницького МВ УМВС.

Прийняттю наказу від 13.02.2011 № 280
передувало проведення службового
розслідування, результати якого
викладені у висновку по матеріалах
службового розслідування за фактом
негідної поведінки оперуповноваженого
СКР Хмільницького МВ УМВС лейтенанта
міліції ОСОБА_2 від 07.02.2012.

Приймаючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції виходив з того, що з
досліджених обставин у судовому
засіданні суд установив вчинення
позивачем дій, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу ОВС,
що підтверджується як матеріалами
службового розслідування так і
матеріалами перевірки, проведеної
Хмільницькою міжрайонною прокуратурою
Вінницької області.

Колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції з таких підстав.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
закріплено обов'язок органів державної
влади та їх посадових осіб діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та Законами України.
Громадянам згідно зі ст. 43 Конституції
України гарантується захист від
незаконного звільнення.

Відповідно до статті 4 Закону України
"Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-XII (далі -
Закон № 565-XII), правовою основою
діяльності міліції є: Конституція
України, цей Закон, інші законодавчі
акти України, постанови Верховної Ради
України, укази Президента України,
постанови Кабінету Міністрів України,
нормативні акти Міністерства
внутрішніх справ України, Загальна
декларація прав людини, міжнародні
правові норми, ратифіковані у
встановленому порядку.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону № 565-XII,
порядок та умови проходження служби в
міліції регламентуються "Положенням
про проходження служби особовим
складом органів внутрішніх справ",
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України № 114 від 29.07.1991 (далі -
Положення).

Порядок звільнення зі служби визначено
розділом VII Положення. Пунктом 66
Положення встановлено, що особи
рядового і начальницького складу, які
скоїли вчинки, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу,
звільняються з органів внутрішніх
справ. При цьому звільнення
проводиться з урахуванням вимог пункту
62 цього Положення.

Аналіз вказаної норми дає підстави для
висновку, що спеціальною підставою для
звільнення з органів внутрішніх справ,
яка може мати місце лише у випадку, коли
доведено, що особа скоїла проступок
проти інтересів служби, який
суперечить покладеним на нього
обов'язкам, підриває довіру до нього як
носія влади, що призводить до
приниження державного органу та
унеможливлює подальше виконання
службових обов'язків.

Зокрема визначення службової
дисципліни, обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України стосовно її
дотримання, види заохочень та
дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
визначає Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України,
затверджений Законом України від 22.02.2006
року № 3460-IV (далі - Статут).

Так, ст. 1 Статуту, визначає, що службова
дисципліна - дотримання особами
рядового і начальницького складу
Конституції і законів України, актів
Президента України і Кабінету
Міністрів України, наказів та інших
нормативно-правових актів
Міністерства внутрішніх справ України,
підпорядкованих йому органів і
підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Згідно зі ст. 2 Статуту дисциплінарний
проступок - це невиконання чи неналежне
виконання особою рядового або
начальницького складу службової
дисципліни. Відповідальність осіб
рядового і начальницького складу
встановлена ст. 5 Статуту, де зазначено,
що за вчинення дисциплінарних
проступків особи рядового і
начальницького складу несуть
дисциплінарну відповідальність згідно
із Статутом.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України
встановлено, що службова дисципліна
базується на високій свідомості та
зобов'язує кожну особу рядового і
начальницького складу: дотримуватися
законодавства, неухильно виконувати
вимоги Присяги працівника органів
внутрішніх справ України, статутів і
наказів начальників; захищати і
охороняти від протиправних посягань
життя, здоров'я, права та свободи
громадян, власність, довкілля, інтереси
суспільства і держави; поважати
людську гідність, виявляти турботу про
громадян і бути готовою у будь-який час
надати їм допомогу; дотримуватися норм
професійної та службової етики;
берегти державну таємницю; у службовій
діяльності бути чесною, об'єктивною і
незалежною від будь-якого впливу
громадян, їх об'єднань й інших
юридичних осіб; стійко переносити всі
труднощі та обмеження пов'язані зі
службою; постійно підвищувати свій
професійний та культурний рівень;
сприяти начальникам у зміцненні
службової дисципліни, забезпеченні
законності і статутного порядку;
виявляти повагу до колег по службі та
інших громадян, бути ввічливим,
дотримуватися правил внут рішнього
розпорядку, носіння встановленої форми
одягу, вітання та ети кету; з гідністю і
честю поводитися в позаслужбовий час,
бути прикладом у дотриманні
громадського порядку, припиняти
протиправні дії осіб, які їх учиняють;
берегти та підтримувати в належному
стані передані їй у користування
вогнепальну зброю, спеціальні засоби,
майно і техніку. У разі виявлення
порушень законодавства, зловживань чи
інших правопорушень у службовій
діяльності особа рядового або
начальницького складу повинна вжити
заходів щодо припинення цих порушень і
доповісти про це безпосередньому або
старшому прямому начальникові.

Відповідно до ст. 12 Статуту на осіб
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни можуть
накладатися такі види дисциплінарних
стягнень: усне зауваження; зауваження;
догана; сувора догана; попередження про
неповну посадову відповідність;
звільнення з посади; пониження в
спеціальному званні на один ступінь;
звільнення з органів внутрішніх справ.

При цьому порядок накладення
дисциплінарного стягнення визначений
ст. 14 Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, яка
встановлює, що з метою з'ясування всіх
обставин дисциплінарного про ступку,
вчиненого особою рядового або
начальницького складу, начальник
призначає службове розслідування.
Перед накладенням дисциплі нарного
стягнення начальник або особа, яка
проводить службове розслідування,
повинні зажадати від порушника надання
письмового пояснення. У разі
притягнення до дисциплінарної
відповідальності осіб рядового і
начальницького складу, які мають
дисциплінарне стягнення і знову
допустили порушення службової
дисципліни, дисциплінарне стягнення,
що накладається, має бути більш
суворим, ніж попереднє.

Відповідно до п. 2 Інструкції "Про
порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України", затвердженої наказом
МВС України № 552 від 6.12.1991, завданням
службового розслідування є повне,
об'єктивне і всебічне розслідування
обставин порушень, скоєних особами
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, виявлення
причин і умов, що сприяли їх скоєнню,
встановлення винних і забезпечення
правильного застосування чинних
нормативних актів для того, щоб кожний
винний був притягнутий до
відповідальності, а жоден невинний не
постраждав. Службове розслідування має
сприяти дотриманню законності,
викорененню випадків її порушення, а
також вихованню у особового складу
органів внутрішніх справ усвідомлення
обов'язковості, точного і безумовного
дотримання законодавства.

Згідно з п. 10 вказаної Інструкції при
проведенні службового розслідування
повному, об'єктивному і всебічному
дослідженню підлягають п.10.1 "подія
порушення" (час, місце, спосіб, інші
обставини); п.10.2 "наявність вини
працівника органів внутрішніх справ у
скоєнні порушення, мета та мотиви
порушення"; п.10.3 "обставини, які
впливають на ступінь і характер
відповідальності порушника як ті, що
пом'якшують чи обтяжують його
відповідальність"; п.10.4 "характеристика
особи, яка скоїла порушення" (ставлення
до служби, поведінка до порушення); п.10.5
"причини та умови, що сприяли скоєнню
порушення"; п.10.6 "характер і розмір
нанесених порушенням збитків".

Позивач, в обґрунтування заявлених
позовних вимог і в аргументації
поданої апеляційної скарги зазначає,
що службове розслідування, за
наслідками якого він був звільнений з
органів внутрішніх справ, призначено
невідомо ким, коли та на підставі чого.
Також, незрозуміло яким посадовим
особам було доручено проведення даного
службового розслідування та його
терміни. В матеріалах службового
розслідування відсутній будь-який
документ, як розпорядження, наказ,
тощо, керівника УМВС України у
Вінницькій області або начальника
Хмільницького МВ УМВС України у
Вінницькій області щодо його
призначення. Окрім того, в тексті
висновку за результатами службового
розслідування від 07.02.2012 посилання на
будь-який документ про призначення
розслідування відсутнє.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
викладена аргументація є
необґрунтованою, оскільки 01.02.2012
начальником Управління кадрового
забезпечення УМВС України у Вінницькій
області ОСОБА_7 доручено ОСОБА_8
провести службове розслідування за
фактом негідної поведінки
оперуповноваженого Хмільницького МВ
УМВС ОСОБА_2, згідно резолюції, яка
міститься в матеріалах службового
розслідування.

Окрім цього 01.02.2012 заступник начальника
Управління кадрового забезпечення
УМВС України у Вінницькій області
ОСОБА_8 доручив проведення службового
розслідування старшому інспектору з ОД
ВІОС УКЗ УМВС України у Вінницькій
області майору міліції ОСОБА_9, про що
міститься відповідна резолюція в
матеріалах службового розслідування .

Пунктом 1.4 Інструкції з організації
контролю за виконанням документів у
системі МВС України, затвердженої
наказом МВС України від 23.04.2012 № 350
передбачено, що резолюція - це напис
уповноваженої на те посадової особи на
документі, що містить стисло викладені
вказівки щодо його виконання.

Проведення службового розслідування
інспекції з особового складу можуть
доручити виключно керівник органу
(міністр, державний секретар),
начальник підрозділу, його заступник
по роботі з персоналом, а в МВС України -
і начальник УВБР. До компетенції
інспекції з особового складу не
входить проведення службових
розслідувань щодо робітників і
службовців, військовослужбовців
внутрішніх військ і інших частин та
підрозділів, що комплектуються
призваними на дійсну військову службу
особами, а також стосовно працівників
слідства та дізнання через їхню
процесуальну діяльність. Проведення
службових розслідувань працівникам
інших служб можуть доручати керівник
органу внутрішніх справ або його
заступник (п. 3 Інструкції № 552).

Отже, службове розслідування
призначене в законний спосіб,
відповідно до порядку встановленого
Інструкцією №522, а саме, розпорядженням
начальника Управління кадрового
забезпечення УМВС України у Вінницькій
області 01.02.2012 викладеним у формі
резолюції, яка міститься в матеріалах
службового розслідування.

При цьому із Висновку по матеріалах
службового розслідування за фактом
негідної поведінки оперуповноваженого
СКР Хмільницького МВ УМВС лейтенанта
міліції ОСОБА_2 від 07.02.2012 наявного в
матеріалах справи слідує, що службове
розслідування проводили наступні
посадові особи: старший інспектор з ОД
ВІОС УКЗ УМВС майор міліції ОСОБА_9,
психолог ВКЗ ВМУ УМВС старший
лейтенант міліції ОСОБА_11 та
оперуповноважений ВВБ у Вінницькій
області ДВБ МВС України підполковник
міліції ОСОБА_12

В силу п. 4 Інструкції № 522 інспекції з
особового складу залучають до
проведення службових розслідувань у
випадках:

4.1. Порушень законності, скоєних
керівниками органів внутрішніх справ і
служб ГУМВС, УМВС, УМВСТ.

4.2. Дорожньо-транспортних пригод,
скоєних працівниками ОВС, якщо при
цьому загинули люди.

4.3. Застосування працівниками органів
внутрішніх справ вогнепальної зброї,
якщо при цьому є поранені або загиблі.

4.4. Вчинення злочинів працівниками
органів внутрішніх справ, корупції.

4.5. Самогубств і загибелі працівників
міліції.

4.6. Поранення працівників.

5. У всіх інших випадках порушень
службові розслідування проводять
посадові особи відповідних служб
органів внутрішніх справ, працівники
яких допустили порушення службової
дисципліни.

Таким чином, безпідставним є
твердження представника позивача в
апеляційній скарзі про те, що для
проведення службового розслідування
призначені працівники невідповідні
положенням Інструкції № 522, беручи до
уваги те, що розслідування призначене
не з перелічених у пункті 4 підстав,
оскільки, керівник органу внутрішніх
справ або його заступник для
проведення розслідування можуть
призначати як посадових осіб
відповідних служб органів внутрішніх
справ, працівники яких допустили
порушення службової дисципліни, так і
працівників інших служб.

Відповідно до п. 7 Інструкції № 522
підставами для проведення службового
розслідування є:

7.1. Заяви, скарги, листи громадян.

7.2. Повідомлення державних органів,
громадських організацій, телебачення,
радіо та інших засобів масової
інформації.

7.3. Повідомлення органів дізнання,
попереднього слідства, прокурора, суду.

7.4. Повідомлення працівників органів
внутрішніх справ про допущені або
виявлені порушення.

Із Висновку по матеріалах службового
розслідування слідує, що позивач
особисто повідомив до чергової частини
Хмільницького МВ УМВС України у
Вінницькій області про події 28.01.2012
року, які стали причиною проведення
службового розслідування до чергової
частини по спецлінії " 102".

Згідно п. 15 Інструкції № 522 встановлено,
що особа, стосовно якої проводиться
службове розслідування, має право:

15.1. Давати усні та письмові пояснення,
заявляти клопотання, надавати докази
стосовно обставин, що досліджувалися.

15.2. Заявляти відводи щодо працівника,
який проводить службове розслідування,
подавати скарги на його дії та рішення
(заяви і скарги подаються керівнику,
який призначив розслідування, або
вищому за чином керівнику, який щодо
цього приймає рішення, про що
інформується заявник).

15.3. Знайомитися після закінчення
службового розслідування із
затвердженим висновком, а з дозволу
керівника, який призначив службове
розслідування, з матеріалами перевірки
в частині, що його стосуються, якщо це
не суперечить вимогам про збереження
державної і службової таємниці.

15.4. Оскаржувати затверджений висновок
службового розслідування у порядку,
встановленому Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ України.

Так 01.02.2012 позивачем інспектору ІОС УКЗ
УМВС було надано пояснення про
обставини, що мали місце в ніч з 27 на
28.01.2012. Окрім цього, позивачу було
роз'яснено його права, чим дотримано
вимоги Конституції України та виконано
пункт 14.3 Інструкції № 522, яким
встановлено, що посадова особа при
проведенні службового розслідування
зобов'язана роз'яснювати заявникам і
особам, стосовно яких проводять
службове розслідування, їхні права,
забезпечувати здійснення цих прав у
межах своєї компетенції, вирішувати в
ході розслідування та після його
закінчення спірні питання, розглядати
заяви та клопотання.

Разом з тим, щодо посилання
представника позивача в апеляційній
скарзі, що висновок службового
розслідування не відповідає вимогам
пункту 17 Інструкції № 522, є
необґрунтованим з огляду на таке.

Пунктом 17 Інструкції № 522 передбачено,
що у висновку по результатах
службового розслідування має бути
вказано:

17.1 Привід для призначення службового
розслідування, посада, звання і
прізвище працівника, що проводив
службове розслідування.

17.2 Посада, звання, прізвище, ім'я та по
батькові, рік народження, освіта, час
служби в органах внутрішніх справ і в
займаній посаді особи, у відношенні
якої проведено службове розслідування.

17.3 Суть встановленого порушення та
його наслідки, чим підтверджується чи
виключається вина працівника,
обставини, що пом'якшують і посилюють
його відповідальність, причини та
умови, що сприяли порушенню, прийняті
або запропоновані заходи по їх
усуненню.

17.4. Пропозиції про застосування
конкретного виду дисциплінарного
стягнення або міри громадського
впливу, направлення матеріалів в
слідчі органи або про припинення
службового розслідування.

Колегія суддів оглянувши наявний в
матеріалах справи Висновок службового
розслідування зазначає, що він
складений у відповідності до п. 17
Інструкції № 522 та у ньому наявні усі
реквізити.

Згідно п. 15.4 Інструкції № 522, особа,
стосовно якої проводиться службове
розслідування, має право оскаржувати
затверджений висновок службового
розслідування у порядку, встановленому
Дисциплінарним статутом органів
внутрішніх справ України.

При цьому, як вірно встановлено судом
першої інстанції, позивач не
скористався наданим йому правом
оскаржити висновок службового
розслідування.

Пунктом 10 Інструкції № 552 передбачено,
що при проведенні службового
розслідування повному, об'єктивному і
всебічному дослідженню підлягають:
подія порушення (час, місце, спосіб,
інші обставини), наявність вини
працівника органів внутрішніх справ у
скоєнні порушення, мета та мотиви
порушення, обставини, які впливають на
ступінь і характер відповідальності
порушника як ті, що пом'якшують чи
обтяжують його відповідальність,
характеристика особи, яка скоїла
порушення (ставлення до служби,
поведінка до порушення), причини та
умови, що сприяли скоєнню порушення,
характер і розмір нанесених порушенням
збитків.

Поряд з тим при визначенні виду
дисциплінарного стягнення мають
враховуватися тяжкість проступку,
обставини, за яких його скоєно,
заподіяна шкода, попередня поведінка
особи та визнання нею своєї вини, її
ставлення до виконання службових
обов'язків, рівень кваліфікації тощо ч.
10 ст. 14 Дисциплінарного Статуту).

Як зазначено у Висновку службового
розслідування: "в ніч з 27 на 28 січня 2012
року оперуповноважений СКР
Хмільницького МВ УМВС лейтенант
міліції ОСОБА_2, перебуваючи в нічному
клубі "Малібу" на танцювальному
майданчику з невідомих спонукань
дістав сигнально-шумовий пістолет
марки "Шмайсер", почав його
перезаряджати та направляти в бік
людей, які прийняли його дії за реальну
загрозу власному життю та здоров'ю, чим
грубо порушив громадський порядок".

В силу ст. 27 Закону України "Про міліцію"
нагляд за додержанням законності у
діяльності міліції здійснюють
Генеральний прокурор України і
підлеглі йому прокурори.

В постанові прокуратури Хмільницького
району про відмову у порушенні
кримінальної справи від 09.02.2012
зазначено, що в дійсності ОСОБА_2
знаходився в дискоклубі "Малібу" в
нетверезому стані, при цьому приніс з
собою пістолет та направляв на
оточуючих.

Службова особа міліції, яка порушила
вимоги закону або неналежно виконує
свої обов'язки, несе відповідальність у
встановленому порядку (ч. 5 ст. 25 Закону
України "Про міліцію").

Згідно Етичного кодексу працівника
органів внутрішніх справ України,
схваленого колегією МВС України від
05.10.2000 № 7 км/8, працівники органів
внутрішніх справ зобов'язуються
керуватися в службовій діяльності і
повсякденному житті та поведінці
системою етичних норм, серед яких:

- у службових та позаслужбових
стосунках з людьми, в особистій
поведінці бути зразком чесності,
чемності, тактовності, зовнішньої
охайності і внутрішньої
дисциплінованості, культури
спілкування, і зокрема мови;

- стверджувати та відстоювати честь і
гідність правоохоронця як посадової
особи, уповноваженої державою і
народом України, захищати законні
права і інтереси громадян. Всіляко
сприяти підвищенню авторитету органів
внутрішніх справ серед населення;

- у разі недотримання взятих на
зобов'язань бути готовим понести
відповідальність, передбачену
законодавством України, іншими чинними
нормативними актами, що регламентують
діяльність органів внутрішніх справ.

Зокрема вчинок ОСОБА_2 дискредитував
звання рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ
України, що виразилось у негідній
поведінці в громадському місці,
порушенні громадського порядку,
порушенні вимог Дисциплінарного
статуту ОВС України, Етичного кодексу,
Кодексу честі працівника ОВС та
викликав негативний резонанс серед
населення.

Таким чином, підставою винесення
оскаржуваних наказів про звільнення
позивача з ОВС, відповідачем визначено
скоєння позивачем вчинку, що
дискредитує звання рядового і
начальницького складу ОВС України, що
виразився у негідній поведінці в
громадському місці, порушенні
громадського порядку, порушенні вимог
Дисциплінарного статуту ОВС України,
Етичного Кодексу, Кодексу честі
працівника органів внутрішніх справ
України та викликало негативний
резонанс серед населення.

Відповідно до Кодексу честі працівника
ОВС України, затвердженого наказом МВС
України від 11.01.1996 № 18, громадянин
України, який вирішив присвятити своє
життя службі в ОВС, добровільно бере на
себе обов'язок служити Закону,
виконувати вимоги Присяги,
додержуватись високоморальних норм
поведінки.

Окрім цього, при виконанні службових
обов'язків та у повсякденному житті
працівник міліції повинен, у тому числі
і своїми вчинками та поведінкою,
способом життя стверджувати високі
принципи безкорисливості, чесності та
скромності у громадському та
особистому житті, нетерпимо ставитись
до будь-яких аморальних проявів,
активно боротися з цими явищами в
колективах ОВС.

Враховуючи те, що за результатами
службового розслідування від 09.02.2012
було дійсно встановлено вчинення
позивачем проступку, що дискредитує
звання працівника міліції, який був
підтверджений документальними даними,
та під час показань в судовому
засіданні, як в суді першої інстанції
так і при перегляді справи в
апеляційній інстанції, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що виданий наказ № 280 від
13.02.2012 про звільнення ОСОБА_2 з органів
внутрішніх справ є законним та
правомірним.

Водночас колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позовних вимог
щодо стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, оскільки вони є
похідними від вимог позивача про
скасування наказів про звільнення та
поновлення на попередній посаді.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо відмови у
задоволенні заявлених вимог у спосіб
та межах, визначених законом.

Оскільки доводи апеляційної скарги
позивача не ґрунтуються на вимогах
законодавства та не спростовують
висновків суду першої інстанції,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи, та ухвалив судове
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для його скасування або
зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 25
вересня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
23 грудня 2014 року .

Головуючий
Ватаманюк Р.В.

Судді
Мельник-Томенко Ж. М.

Сторчак В. Ю.