Справа № 2а-1/11
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 р.
Справа № 137855/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Клюби В. В., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання
- Корнієнко О. А.;

позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - Мисак О. В.;

представника третьої особи - Дяків Л. В.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 29 серпня 2011 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області,
Стрийського міського відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів - Головне
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області про стягнення
надбавки,-

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2007 року Стрийським
міськрайонним судом Львівської
області зареєстровано позовну заяву
ОСОБА_1 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області, Стрийського
міського відділу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідачів -
Головне управління Пенсійного фонду
України у Львівській області про
стягнення з відповідачів ГУ МВСУ у
Львівській області та Стрийського МВ
ГУМВСУ у Львівській області доплат за
нічні чергування з 01 листопада 2004 року
по 01 листопада 2006 року за 160 нічних
чергувань 640,00 грн.; за чергування в
святкові та вихідні дні з 01 листопада
2004 року по 01 листопада 2006 року 9600,00 грн.;
за щорічну додаткову відпустку як
учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС з 01
листопада 2004 року по 01 листопада 2006
року 1422,00 грн.; за медаль «За сумлінну
службу» ІІ ступеня в розмірі місячного
окладу 746,00 грн.; матеріальну допомогу
за 2005-2006 р.р. 1492,00 грн.; незаконно
стягнутий податок 224,27 грн.; компенсацію
за продовольчі пайки з 12 березня 1996
року по 29 березня 2002 року 8700,00 грн.;
надбавку за безперервну службу з 01
листопада 2004 року по 01 листопада 2006
року 6595,87 грн.; компенсацію за премії з 01
листопада 2004 року по 01 листопада 2006
року 8998,09 грн.; надбавку за право на
пенсію з 01 листопада 2004 року по 01
листопада 2006 року 5199, 84 грн., а всього на
суму 43577,80 грн. (з урахуванням уточнення
позовних вимог).

В обґрунтування вимог позовної заяви
вказано, що йому не в повному обсязі
виплачувалось грошове забезпечення,
внаслідок чого порушені його законні
права та інтереси, передбачені
Конституцією України.

Постановою Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 29 серпня 2011
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, позивачем - ОСОБА_1, подано
апеляційну скаргу до Львівського
апеляційного адміністративного суду, в
якій висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказано, що прийнята судом
першої інстанції постанова є
незаконною, безпідставною та не
ґрунтується на вимогах закону та
матеріалах справи.

Позивача, у судовому засіданні, вимоги
апеляційної скарги підтримав та
просить таку задовольнити.

Представник відповідача - Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України, у судовому засіданні,
вимоги апеляційної скарги заперечив та
просить таку залишити без задоволення.

Представник третьої особи - Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області, у судовому
засіданні, вимоги апеляційної скарги
заперечив та просить таку залишити без
задоволення.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання не з'явились, про
дату, час і місце апеляційного розгляду
були повідомлені належним чином, а
тому, суд, у відповідності до ч. 4 ст. 196
КАС України, вважає можливим
здійснювати розгляд справи за їхньої
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача та представників відповідача
та третьої особи, проаналізувавши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Докази, одержані
з порушенням закону, судом при
вирішенні справи не беруться до уваги.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Встановлено, що наказом № 372 о/с від 31
жовтня 2006 року позивач був звільнений
з посади інспектора патрульної служби
Стрийського міського відділу УМВСУ, з 31
жовтня 2006 року на підставі п. 65 «а» (за
віком), вислуга років на день
звільнення становила 22 роки 08 місяців 15
днів, в пільговому обчисленні 23 роки 11
місяців 08 днів.

Згідно грошового атестата позивача та
довідки про додаткові види грошового
забезпечення за 2004-2006 роки під час
проходження служби позивач отримував
наступні види грошового забезпечення:
посадовий оклад 95,00 грн., оклад за
звання 55,00 грн., відсоткову надбавку за
вислугу років 52,50 грн., 100% надбавку 202,50
грн., 50% надбавку за особливі умови
служби 75,00 грн., грошову винагороду 150,00
грн., 50% доплату від суми пенсії 216,66 грн.,
70% надбавку за безперервну службу 487,66
грн., 33,3% преміювання 390,83 грн.

Відповідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про
міліцію» порядок та умови проходження
служби в міліції регламентується
Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29 липня 1991 року № 114.

Згідно із ст. 24 Закону України «Про
міліцію» фінансування і
матеріально-технічне забезпечення
міліції здійснюється за рахунок коштів
республіканського і місцевих бюджетів,
а чисельність міліції, що утримується
за кошти республіканського бюджету, і
витрати на її утримання визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Законом України «Про Державний бюджет»
щорічно встановлюється, що керівники
бюджетних установ утримують
чисельність осіб рядового і
начальницького складу та здійснюють
фактичні видатки на грошове
забезпечення, включаючи видатки на
премії, заохочення, винагороди та
матеріальну допомогу, в тому числі при
звільнені, лише в межах фондугрошового
забезпечення, затвердженого для
бюджетних установ у кошторисах або
планах використання бюджетних коштів
(відповідно до ст. 69 Закону України "Про
державний бюджет" за 2007 рік і
аналогічних законів за минулі роки).

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 51 Бюджетного
кодексу України, розпорядники
бюджетних коштів, у тому числі органи
внутрішніх справ, беруть бюджетні
зобов'язання та здійснюють видатки
лише в межах бюджетних асигнувань,
встановлених кошторисами. Будь-які
зобов'язання, взяті фізичними і
юридичними особами за коштами
Державного бюджету України без
відповідних бюджетних асигнувань, не
вважаються бюджетними зобов'язаннями.
Використання службовою особою
бюджетних коштів усупереч їх цільовому
призначенню або в обсягах, що
перевищують затверджені межі видатків,
є порушенням законодавства про
бюджетну систему України.

Згідно із вимогами ст. 22 ЗУ «Про
міліцію» для працівників міліції
встановлюється 41-годинний робочий
тиждень. У необхідних випадках особи
рядового і начальницького складу
несуть службу понад встановлену
тривалість робочого часу, а також у
вихідні та святкові дні. Оплата праці в
надурочний і нічний час, у вихідні та
святкові дні провадиться відповідно до
вимог законодавства.

Відповідно до Інструкції про порядок
залучення працівників органів
внутрішніх справ України до несення
служби понад установлений
законодавством робочий час, в дні
щотижневого відпочинку та святкові дні
і надання відповідних компенсацій,
затвердженої наказом МВС України № 530
від 17 грудня 1991 року, до несення служби
понад установлений законодавством
робочий час, а також несення служби в
дні щотижневого відпочинку та святкові
дні, особи рядового і начальницького
складу органів, підрозділів та
навчальних закладів внутрішніх справ
можуть залучатися для виконання
невідкладних завдань в боротьбі із
злочинністю і охороні громадського
порядку при особливих оперативних
умовах. Підставами залучення
працівників органів внутрішніх справ
до надурочної служби чи служби в дні
щотижневого відпочинку та святкові дні
є письмові накази керівників органів
внутрішніх справ, графіки нарядів,
чергувань, затверджені керівниками
органів внутрішніх справ, для водіїв
вказівки у подорожньому листі. В наказі
вказуються причини, що викликали
необхідність залучення працівників до
надурочної служби, перелік
працівників, які залучаються до її
виконання, тривалість служби. В
невідкладних випадках керівники
органів внутрішніх справ можуть давати
вказівки про залучення працівників до
роботи в надурочний час в усній формі з
подальшим оформленням письмового
наказу не пізніше трьох днів.

Суд апеляційної інстанції звертає
увагу на те, що позивачем не подано
відповідно до вимог Інструкції № 530 від
17 грудня 1991 року, накази начальника за
період 2004-2006 років, графіки нарядів,
чергувань, затверджені начальником
Стрийського МВ ГУМВС України у
Львівській області про несення ним
понаднормової служби за цей період.

Теж саме стосується і позовних вимог
ОСОБА_1 щодо оплати щорічної відпустки
як учаснику ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС за 2004-2006 р.р., оскільки
ним не надано доказів про існування
відповідних рапортів, які б писав
позивач на ім'я керівника.

Щодо вимог позивача зобов'язати і
виплатити йому грошове забезпечення у
виді надбавки за безперервну службу та
премії на які він, на його думку мав
право, слід зазначити наступне.

Згідно Указу Президента України № 926
від 04 жовтня 1996 року «Про умови
грошового забезпечення осіб рядового і
начальницького складу та оплати праці
працівників органів внутрішніх справ»
конкретного розміру преміювання не
визначено.

Вищеназваним Указом надано право
преміювати осіб рядового і
начальницького складу ОВС України
відповідно до їх особистого вкладу до
загальних результатів роботи, в межах
фонду преміювання, тобто преміювання є
не обов'язком керівника, а його правом.
Теж стосується інших надбавок,
встановлення яких та визначення їх
розміру є правом керівника.

Відповідно до вимог
нормативно-правових актів та відомчих
наказів, позивач отримував основні
види грошового забезпечення (посадовий
оклад, оклад за звання, надбавка за
вислугу років та 100% надбавка), як і весь
особовий склад ОВС. Додаткові види
грошового забезпечення, в тому числі
премію, на підставі наділених прав,
йому встановлювали керівники у межах
виділених асигнувань.

Відповідно до п. 3 Указу Президента
України керівникам органів внутрішніх
справ у межах асигнувань, що
виділяються на утримання цих органів
надано право встановлювати особам
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, які мають
право на пенсію за вислугу років згідно
із законодавством і залишені за їхньою
згодою та в інтересах справи на службі,
- щомісячну допомогу в розмірі від 25 до
50 відсотків суми пенсії, яка могла б
бути їм нарахована; надбавки особам
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ: за особливі
умови служби, кваліфікацію,
професійний ризик та виконання
особливо важливих завданьдо 50
відсотків окладів грошового
забезпечення; преміювати осіб рядового
і начальницького складу органів
внутрішніх справ.

На виконання вищевказаного Указу
Президента України від 04 жовтня 1996 року
№ 926/96 наказом МВС України № 149 від 11
червня 1999 затверджено Інструкцію «Про
порядок застосування нормативних
актів з питань грошового забезпечення
осіб рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ», відповідно
до п. 3 ч. 3 Розділу 1 якої визначено, що до
додаткових видів грошового утримання
входять надбавки, доплати, преміювання,
матеріальна допомога.

Аналогічні норми закріплені в
Інструкції про порядок застосування
нормативно правових актів з питань
грошового забезпечення осіб рядового і
начальницького складу
кримінально-виконавчої служби,
затвердженої наказом Державного
департаменту України з питань
виконання покарань № 203 від 18 жовтня 2004
року.

Рішення про встановлення вказаних
доплат та їх розміри приймається
комісією і затверджується керівником
структурного підрозділу. При цьому
враховується професійна
компетентність працівника, його
відношення до службових обов'язків,
обсяг і характер роботи яка ним
виконується.

Згаданим Указом встановлено право, а не
обовязок керівників органів
внутрішніх справ встановлювати та
виплачувати відповідні види грошового
забезпечення, отже, доводи позивача
щодо недоплати йому передбачених
зазначеним Указом Президента надбавок
та премії є безпідставними.

Щодо вимоги позивача про виплату
матеріальної допомоги та надбавки за
право на пенсію, то слід зазначити, що
відповідно до ст. 2 Указу № 926/96 від 04
жовтня 1996 року керівники органів
внутрішніх справ, начальники
фінансових частин несуть
відповідальність за дотримання вимог
бюджетного законодавства України, у
тому числі і щодо оплати праці.
Бюджетним законодавством України, а
саме Законами України «Про Державний
бюджет України», щорічно
встановлюється, що керівники бюджетних
установ утримують чисельність осіб
рядового і начальницького складу та
здійснюють фактичні видатки на грошове
забезпечення, включаючи видатки на
премії, заохочення, винагороди та
матеріальну допомогу, в тому числі при
звільнені, лише в межах фонду грошового
забезпечення, затвердженого для
бюджетних установ у кошторисах або
планах використання бюджетних коштів.

Тобто, фактичні видатки на заробітну
плату (грошове забезпечення), включаючи
видатки на премії та інші види
заохочень чи винагород, матеріальну
допомогу тощо, виплачувалися лише в
межах фонду заробітної плати
(грошового забезпечення), і якщо
позивач не погоджувався з розміром
матеріальної допомоги під час
проходження служби, він мав можливість
і право звернутися до керівництва, по
місцю проходження служби, із вказаним
питанням.

Щодо стягнення з ГУМВС України у
Львівській області та Стрийського МВ
компенсації за неотриманий
продовольчий пайок, суд апеляційної
інстанції зазначає, що відповідно до
Закону України від 17 лютого 2000 року
«Про деякі заходи щодо економії
бюджетних коштів» призупинено
чинність ч. 2 ст. 9 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» в частині одержання
військовослужбовцями продовольчих
пайків або за їх бажанням грошової
компенсації замість них.

Згідно з Указом Президента України № 593
від 15 грудня 1993 року на осіб рядового і
начальницького складу МВС України було
поширено норми Указу Президента
України від 21 серпня 1993 р. № 352 «Про
невідкладні заходи щодо посилення
соціального захисту
військовослужбовців та членів їх
сімей» щодо видавання
військовослужбовцям Міністерства
оборони, які не мають права на житлове
забезпечення, продовольчих пайків.

З ухваленням же Закону України «Про
деякі заходи щодо економії бюджетних
коштів» Міністерство оборони
припинило видавання
військовослужбовцям продовольчих
пайків або компенсацій замість них.

Перед позивачем заборгованість по 01
квітня 2000 року погашено, підстав
нараховувати та виплачувати
компенсацію за продовольчий пайок з 01
квітня 2000 року позивачу, так як і всьому
особовому складу МВС України, не було.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції переконаний, що
судом першої інстанції надано належну
оцінку наявним у справі доказам, а їх
достатня кількість та взаємний зв'язок
у сукупності дали змогу суду першої
інстанції зробити вірний висновок про
наявність підстав для відмови в
задоволенні позову.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції визнає, що судом
першої інстанції, при вирішенні даного
публічно-правового спору, правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, постанова суду першої інстанції
ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 29 серпня 2011 року в справі №
2а-1/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили, а у випадку коли,
відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС
України, складення ухвали в повному
обсязі відкладено - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя:
С. П.
Нос

Судді:
В. В.
Клюба

Р. В.
Кухтей

Ухвалу складено в повному обсязі 15
грудня 2014 року.