Справа № 810/5907/14
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 листопада 2014 року 810/5907/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Терлецька О.О.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом Публічного
акціонерного товариства «Миронівський
хлібопродукт»

до Миронівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного

управління Міндоходів у
Київській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Публічне акціонерне товариство
«Миронівський хлібопродукт» (надалі -
позивач) з позовом до Миронівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області (надалі
- відповідач) про скасування податкових
повідомлень-рішень від 06.10.2014 №
та №.

Ухвалами суду від 15.10.2014 було відкрито
провадження у справі, закінчено
підготовче провадження у справі та
призначено справу до судового
слухання.

26 листопада 2014 року від представника
позивача до суду надійшло письмове
клопотання про розгляд справи за його
відсутності у порядку письмового
провадження. Суд, протокольною ухвалою,
за наслідками передбаченими статтею 128
Кодексу адміністративного судочинства
перейшов до розгляду справи у
письмовому проваджені.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку розглядати справу у порядку
письмового провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що рішення відповідача щодо
нарахування позивачу податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість прийнято відповідачем із
порушенням норм чинного законодавства,
а відтак позивач просив суд скасувати
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті
Миронівською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Київській
області.

Відповідач подав до суду письмові
заперечення та додаткові пояснення до
заперечення, в яких вказав, що
податковим органом правомірно
зроблено висновки про те, що позивач
неправомірно задіяв в складі
податкового кредиту при обчисленні
податку на додану вартість витрати по
взаємовідносинам з контрагентом ПП
«Агентство маркетингових
досліджень». Також вказав, що податкові
повідомлення-рішення про
донарахування позивачу податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість та зменшення сум бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість - є правомірними, оскільки на
думку податкового органу господарські
взаємовідносини між позивачем та
зазначеним контрагентом за
січень-травень 2014 року не спричиняють
правових наслідків, а отже є
нікчемними,у зв'язку з чим, у позивача
було відсутнє право на формування
податкового кредиту по
взаємовідносинах з контрагентом ПП
«Агентство маркетингових досліджень».

Дослідивши обставини справи та подані
сторонами докази, суд встановив
наступне.

За наслідками перевірки позивача,
відповідачем по справі було складено
Акт від №579/22-011/25412361 від 22.09.2014 «Про
результати документальної виїзної
позапланової перевірки Публічного
акціонерного товариства «Миронівський
хлібопродукт» () з
питань дотримання вимог податкового
законодавства щодо підтвердження
відомостей від особи, яка мала правові
відносини з ПП «Агентство
маркетингових досліджень» () за січень-травень місяці 2014 року.

Із Акта перевірки слідує, що відповідач
встановив вчинення позивачем
наступних порушень, а саме - п.201.6 cm. 201,
ст. 185, ст. 186, ст. 187, ст. 188, ст. 200
Податкового кодексу України, ст. 9
Закону України про «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність», які не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що встановлено
неправомірність формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість за період січень 2014
року, лютий 2014 року, березень 2014 року,
квітень 2014 року, травень 2014 на суму
6330635грн. 00коп.

В обґрунтування вказаного порушення
відповідач послався на матеріали
перевірки Дніпропетровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області ПП «Агенство маркетингових
Досліджень» по взаємовідносинам з
іншими контрагентами від 20.05.2014
№295/2204/37274459 та від 18.04.2014 р. № 233/2204/37274459,
посилаючись лише на відсутність у
відповідача під час проведення та
оформлення матеріалів перевірки
доказової бази щодо нікчемності
вказаних в акті перевірки
господарських операцій спростовує
висновки про порушення позивачем
податкового чи будь якого іншого
законодавства при здійсненні
господарської діяльності. А також, не
спричиняють реального настання
правових наслідків.

За результатами перевірки ПАТ
«Миронівський хлібопродукт»
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення № від
06.10.2014року про збільшення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість 2 108 221 грн. 00коп.
основного платежу та 1 054 110грн. 00коп.
штрафних санкцій та № від
06.10.2014року про зменшення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість 2 112 202грн. 00коп.
основного платежу та 1 056 102грн. 00коп.
штрафних санкцій.

Позивач не погоджуючись із вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
звернувся до суду з даним
адміністративним позовом.

Виконання фінансово-господарської
операції між позивачем та ПП
«Агентство маркетингових досліджень»
підтверджується наступними
документами, які були пред'явлені
позивачем відповідачу під час
проведення перевірки та копії яких
наявні в матеріалах справи, а
саме:копією маркетингового
договору;копією додаткової; копією
Акту здачі-приймання наданих послуг;
копією податкової накладної та іншою
документацією.

Надаючи нормативно-правову оцінку
правовідносинам, які складають предмет
спору у даній справі, суд виходить з
наступного.

Відсутність належних доказів, які б
вказували на порушення податкового
законодавства, що має наслідком
безумовне та чітко визначене
застосування відповідних санкцій
податкового законодавства, та за умов
застосування презумпції правомірності
рішень платника податку, передбаченого
підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4
Податкового кодексу України, приводить
суд до висновку про задоволення позову
та скасування оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Відповідно до п.14.1.181 статті 181
Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 198.1. статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема і з придбання
товарів.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201
Податкового кодексу України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Відповідно до пункту 201.4 статті 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону
України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку, що ведеться
підприємством.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, що містять відомості про
господарські операції та
підтверджують їх здійснення.

Щодо висновку відповідача про
нереальність угод, укладених між
позивачем та ПП «Агентство
маркетингових досліджень» суд
зазначає наступне.

Зі змісту Акта перевірки, слідує, що
господарські відносини з контрагентом
ПП «Агентство маркетингових
досліджень», за результатами яких
позивачем сформовано податковий
кредит, - відповідач вважає недійсними.

Однак, суд не погоджується з висновком
відповідача про невизнання за
позивачем права на податковий кредит.

Донарахування податкових зобов'язань,
є за своїм змістом санкцією за допущене
порушення платником податку у сфері
виключно податкових правовідносин, а
встановлення ознак недійсності чи
правомірності правочину є суть
цивільних правовідносин, в сфері дії
яких податкові органи не наділені
управлінськими повноваженнями. Тому,
висновок відповідача про недійсність
господарських операцій між позивачем
та ПП «Агентство маркетингових
досліджень» в Акті перевірки не може
бути належною юридичною підставою для
винесення оскаржуваного рішення та має
лише інформативний характер.

Також, посилання відповідача щодо
неможливості здійснення контрагентом
позивача господарської діяльності у
зв'язку з відсутністю у підприємства
основних засобів та трудових ресурсів
для здійснення такої діяльності, є
необґрунтованим, оскільки чинним
Цивільним та господарським кодексами
дійсність і реальність договорів та
правомірність виписаних за ними
зокрема, видаткових та податкових
накладних не обумовлені наявністю у
постачальника матеріальних та
трудових ресурсів для здійснення
фінансово-господарської діяльності.

За умов відсутності доказів вчинення
позивачем правопорушення у сфері саме
податкових правовідносин,
застосування санкцій податкового
законодавства у вигляді донарахування
податкових зобов'язань та зменшення
суми бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість, а також
штрафу - є безпідставними та
необґрунтованими.

Відповідно до роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, яке викладене
у постанові від 6 листопада 2009 року № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» нікчемними є
правочини, що посягають на суспільні,
економічні та соціальні основи
держави, зокрема: правочини, спрямовані
на використання всупереч закону
комунальної, державної або приватної
власності; правочини, спрямовані на
незаконне відчуження або незаконне
володіння, користування, розпорядження
об'єктами права власності українського
народу - землею як основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави, її
надрами, іншими природними ресурсами
(стаття 14 Конституції України);
правочини щодо відчуження викраденого
майна; правочини, що порушують правовий
режим вилучених з обігу або обмежених в
обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

Відповідно до частини другої статті 161
Кодексу адміністративного судочинства
України, при виборі правової норми, що
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, суд зобов'язаний
враховувати висновки Верховного Суду
України, викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 237 цього Кодексу.

Із матеріалів справи слідує, що
відповідачем безтоварність
господарських операцій, проведених на
виконання господарських операцій
позивачем з ПП «Агентство
маркетингових досліджень» не
досліджувалась фактично, а висновки
представника відповідача про таку
безтоварність ґрунтуються виключно на
припущеннях викладених в акті
перевірки ПП «Агентство маркетингових
досліджень».

Натомість суд, вивчивши документи
подані представником позивача, не може
виключити дійсність проведення
господарських операцій між позивачем
та ПП «Агентство маркетингових
досліджень».

За умов відсутності належних доказів
безтоварності господарських операцій
проведених на виконання угод укладених
позивачем з ПП «Агентство
маркетингових досліджень», суд вважає
обмеження відповідачем права позивача
на формування податкового кредиту за
такими операціями - незаконним.

Враховуючи зазначене, суд дійшов
висновку про задоволення
адміністративного позову в повному
обсязі.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 94, 122,
158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1. Адміністративний позов
задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та
скасувати податкові
повідомлення-рішення прийняті
Миронівською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління
Міндоходів у Київській області
від 06.10.2014 № та №.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Публічного
акціонерного
товариства «Миронівський
хлібопродукт» судовий збір у розмірі
487 (чотириста
вісімдесят сім) грн. 20 коп.

4. Копію постанови направити
сторонам.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Терлецька О.О.