Справа № 815/5580/14
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/5580/14

Категорія: 9.3 Головуючий в 1 інстанції:
Потоцька Н. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд в складі колегії:

судді-доповідача - Косцової І.П.

суддів - Турецької
І.О.

- Стас Л.В.

за участю секретаря - Заболотної
Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 15 жовтня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області про
визнання протиправною відмови та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду першої
інстанції з позовом, в якому просив
визнати протиправною відмову
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області щодо стягнення з
Пенсійного фонду України зазначену в
рішенні суду суму та виплати її на його
користь ОСОБА_3,зобов'язати відповідача
на підставі ч. 2 ст. 5 Закону України "Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень" виплатити не сплачену
по судовому рішенню суму 19 099 грн. з
урахуванням інфляції на день виплати, а
також виплатити компенсацію за
несвоєчасну виплату у розмірі 3% річних
від невиплаченої суми тазобов'язати
відповідача виплатити 10 000 грн. в якості
компенсації нанесеної моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач вказує, що відповідач,
відмовляючи у списанні коштів з
рахунків боржника, діяв протиправно,
оскільки, рішення суду, яке набрало
законної сили підлягає обов'язковому
виконанню.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 15 жовтня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати судове рішення та прийняти
нову постанову про задоволення
позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції у справі
з'ясовано, що ухвалою Київського
районного суду м.Одеси від 11.03.2014
змінено спосіб і порядок виконання
рішення №520/4646/13-а Київського районного
суду м. Одеси від 22.05.2013 року з
зобов'язання Головного управління
Пенсійного фонду України в Одеській
області виплатити на користь ОСОБА_3
заборгованості по нарахованій за
період з 01.09.2008 року по 30.11.2011 року
доплатило пенсії, з урахуванням
індексу інфляції з 01.12.2011 року у розмірі
19099.88 грн. на стягнення з Головного
управління Пенсійного фонду України в
Одеській області виплатити на користь
ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_1) заборгованості по
нарахованій за період з 01.09.2008 року по
30.11.2011 року доплати до пенсії, з
урахуванням індексу інфляції з 01.12.2011
року у розмірі 19099,88 грн.

24.03.2014 року виданий виконавчий лист №
520/4646/13-а та 26.03.2014 р. подано заяву про
примусове виконання.

22.04.2014 року ОСОБА_3 звернувся до
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області документами з приводу
виконання виконавчого листа, виданого
Київським районним судом м. Одеси від
24.03.2014 по справі №520/4646/13-а щодо
стягнення з Головного управління
Пенсійного фонду України в Одеській
області на користь ОСОБА_3
заборгованості по нарахованій за
період з 01.09.2008 по 30.11.2011 доплаті до
пенсії, з урахуванням індексу інфляції
з 01.12.2011, у розмірі 19099,88 гривень.

29.04.2014 року ГУ ДКСУ в Одеській області
повернуло без виконання виконавчий
лист Київського районного суду від
24.03.2014 р. по справі №520/4646/13-а та
зазначило про відсутність в органів
державного Казначейства повноважень
на здійснення списань коштів з
рахунків боржника.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем обраний
неналежний спосіб захисту свого
порушеного права.

Однак колегія суддів такий висновок
суду першої інстанції вважає
помилковим, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються
нормами Конституції України, Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» від 05.06.2012
№ 4901-VI (Закон № 4901-VI) та іншими
нормативно-правовими актами.

Обов'язковість судових рішень
безпосередньо закріплена в
Конституції України та не потребує
додаткового закріплення у судовому
рішенні.

Так, у відповідності до частини п'ятої
ст. 124 Конституції України судові
рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України.

Частиною першою ст. 254 КАС України
передбачено, що постанова або ухвала
суду, яка набрала законної сили, є
обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Судове рішення, яке набрало законної
сили або яке належить виконати негайно,
є підставою для його виконання (ч. 2 ст.
257 КАС України).

Аналізуючи наведені норми судова
колегія приходить до переконання, що
суд позбавлений можливості повторно
приймати рішення щодо зобов'язання
вчинити дії, які визначені в судовому
рішенні.

Окрім того, Законом України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цьогоЗакону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно до Закону 4901-VI, який згідно
пункту 1 його Прикінцевих та Перехідних
положень набрав чинності з 01.01.2013,
встановлює гарантії держави щодо
виконання судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом України
«Про виконавче провадження» та
особливості їх виконання.

Статтею 2 Закону 4901-VI визначено, що
держава гарантує виконання рішення
суду про стягнення коштів та
зобов'язання вчинити певні дії щодо
майна, боржником за яким є: державний
орган; державні підприємство, установа,
організація; юридична особа, примусова
реалізація майна якої забороняється
відповідно до законодавства.

Як зазначає частина друга ст. 3 Законом
України «Про виконавче провадження»,
рішення про стягнення коштів з
державних органів, державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до частин першої ст. 3 Закону
4901-VI, виконання рішень суду про
стягнення коштів, боржником за якими є
державний орган, здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Згідно частини третьої ст. 3 Закону 4901-VI,
стягувач за рішенням суду про
стягнення коштів з державного органу
звертається до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, у
строки, встановлені Законом України
«Про виконавче провадження», із заявою
про виконання рішення суду. Разом із
заявою стягувач подає до центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, документи та
відомості, необхідні для перерахування
коштів, згідно з переліком,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України.

Відтак, постановою Кабінету Міністрів
України від 03.08.2011 № 845, затверджено
механізм виконання рішень про
стягнення коштів з державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, прийнятих судами, а також
іншими державними органами, які
відповідно до закону мають право
приймати такі рішення, унормовано
Порядком виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ(Порядок).

Як визначає пункт 2 Порядку, виконавчі
документи - оформлені в установленому
порядку виконавчі листи судів та
накази господарських судів, видані на
виконання рішень про стягнення коштів,
а також інші документи, визначені
Законом України «Про виконавче
провадження».

Окрім того, пунктом 2 Порядку визначено,
що безспірним списанням є операції з
коштами державного та місцевих
бюджетів, що здійснюються з метою
виконання рішень про стягнення коштів
Казначейством та його територіальними
органами без згоди (подання) органів, що
контролюють справляння надходжень
бюджету, боржників, органів місцевого
самоврядування та/або державних
органів на підставі виконавчих
документів.

За правилами пунктів 24, 25 Порядку,
стягувачі, на користь яких прийняті
рішення про стягнення коштів з
рахунків боржника, подають до органу
Казначейства, в якому обслуговується
боржник, документи, зазначені у пункті 6
цього Порядку. Безспірне списання
коштів з рахунка боржника здійснюється
в першочерговому порядку. Проведення
платежів за його платіжними
дорученнями здійснюється після
безспірного списання у разі наявності
коштів на рахунку.

Згідно п. 47 та п. 48 Порядку безспірне
списання коштів, передбачених за
бюджетною програмою для забезпечення
виконання судових рішень та виконавчих
документів, здійснюється
Казначейством на підставі поданих:

1) органом
Казначейства:документів та відомостей,
надісланих стягувачами та
боржником;інформації про неможливість
виконання безспірного списання коштів
з рахунків боржника;

2) керівником органу
державної виконавчої служби
зазначених у пункті 7 цього Порядку
документів та відомостей.

Для забезпечення безспірного
списання коштів державного бюджету
згідно з пунктом 47 цього Порядку в
Казначействі відкривається в
установленому порядку відповідний
рахунок.

Перерахування коштів стягувачу
здійснюється Казначейством у
тримісячний строк з дня надходження
необхідних документів та відомостей.

У разі відсутності таких документів та
відомостей, якщо боржником є державні
підприємство, установа, організація
або юридична особа, примусова
реалізація майна якої забороняється
відповідно до законодавства,
перерахування коштів здійснюється на
відповідний рахунок органу державної
виконавчої служби.

Пунктом 49 Порядку визначено, що у
разі коли для здійснення безспірного
списання коштів державного бюджету
згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку
необхідні додаткові кошти понад обсяг
відповідних бюджетних призначень,
Казначейство подає протягом 10 днів з
дня надходження виконавчих документів
Мінфіну пропозиції щодо необхідності
внесення змін до закону про Державний
бюджет України.

Казначейство відкладає безспірне
списання коштів державного бюджету та
поновлює його з дати набрання чинності
законом про внесення змін до закону про
Державний бюджет України.

Казначейство зберігає виконавчі
документи до виконання їх у повному
обсязі.

Водночас, згідно наданих
Міністерством юстиції України
роз'яснень Державній казначейській
службі України від 19.04.2013 №3994-0-33-13/8.2,
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2013 рік» Пенсійному фонду
України не встановлено бюджетне
призначення для забезпечення
виконання рішень суду про стягнення
коштів з Пенсійного фонду України.
Проте, даним Законом Державній
казначейській службі України
встановлено бюджетне призначення за
бюджетною програмою «Забезпечення
виконання рішень суду, що гарантовані
державою» в обсязі 153921,6 тис. грн.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
зазначає, що абзацом 5 Інформаційного
листа Вищого адміністративного суду
України від 11.07.2013 № 959/12/13-13, Законом
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що крім органів державної
виконавчої служби, визначено інші
органи, до повноважень яких віднесено
виконання рішень судів. Зокрема,
частиною другою статті 3 даного Закону
передбачено, що рішення про стягнення
коштів з державного та місцевих
бюджетів або бюджетних установ
виконуються органами Державного
казначейства України в установленому
Кабінетом Міністрів України порядку,
який встановлено постановою Уряду від
03.08.2011 № 845.

Підсумовуючи наведене судова
колегія приходить до переконання, що,
оскільки ГУПФ України в Одеській
області є бюджетною установою, а
Законом України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» та
Законом України «Про виконавче
провадження» визначено, що у випадку
стягнення коштів з такої установи
виконуються органами, що здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, відтак, відповідачем
протиправно повернуто виконавчий лист
без його виконання.

Разом з тим, судова колегія вважає за
необхідне звернути особливу увагу на
те, що зобов'язуючи відповідача
виконати рішення суду шляхом списання
коштів з відповідного рахунку
Державної казначейської служби на
безспірне списання коштів
передбачених за бюджетною програмою
для забезпечення виконання судових
рішень та виконавчих документів буде
змінено спосіб і порядок виконання
постанови Київського районного суду
м.Одеси.

Отже, за умов неможливості
повторного зобов'язання учасників
судового процесу чи інших осіб
виконати судове рішення та за умов
відсутності підстав для зміни способу
і порядку виконання постанови
Київського районного суду м.Одеси, що у
свою чергу є окремим провадженням,
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не
підлягають.

Однак, з метою повного та всебічного
захисту позивача, суд апеляційної
інстанції керуючись частиною другою
ст. 11 та частиною першою ст. 195 КАС
України вважає за можливе вийти за межі
позовних вимог, шляхом визнання
протиправними дії Головного
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області щодо
відмови у прийнятті на виконання
виконавчого листа від 24.03.2014 виданого
Київським районним судом м.Одеси та
зобов'язання Головне управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області прийняти до
виконання виконавчий лист від 24.03.2014
виданого Київським районним судом
м.Одеси та здійснити заходи щодо його
виконання у відповідності до Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» від 05.06.2012
№ 4901-VI.

Разом з тим, апеляційний суд
прийшов до висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
про стягнення моральної шкоди виходячи
з наступного.

Статтею 23 Цивільного кодексу України
передбачено, що моральна шкода полягає
у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою.

Відповідно до Постанови Пленуму
ВСУ від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди»у позовній заяві про
відшкодування моральної шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами підтверджується.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ
від 31.03.1995р. №4 відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювана, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювана та вини останнього
в її заподіянні.

Отже, позивачем не зазначено, в чому
саме полягали моральні страждання,
доказів на підтвердження розміру шкоди
не наведено, причинно-наслідковий
зв'язок між діями відповідача та
наслідками для ОСОБА_3 не визначено.

Згідно до частини першої ст. 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є: 1) неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи; 2)
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Оскільки, судом першої інстанції
порушено норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи. В
зв'язку з цим виникає необхідність у
частковому задоволені апеляційної
скарги та відповідно у скасуванні
постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.195, 196, п.3 ч.1 ст. 198,
ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст. 207, 254 КАС України,
суд, -

П О С Т А Н О В
И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 15 жовтня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області про
визнання протиправною відмови та
зобов'язання вчинити певні дії -
скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову, якою
позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області щодо
відмови у прийнятті на виконання
виконавчого листа від 24.03.2014 виданого
Київським районним судом м.Одеси.

Зобов'язати Головне управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області прийняти до
виконання виконавчий лист від 24.03.2014
виданого Київським районним судом
м.Одеси та здійснити заходи щодо його
виконання у відповідності до Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» від 05.06.2012
№ 4901-VI та Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня
виготовлення повного тексту.

Суддя - доповідач:
І.П. Косцова

Судді:
І.О. Турецька

Л.В.Стас.