Справа № 814/3935/13-а
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

02 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/3935/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Мельник О.М.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Алєксєєва В.О.

- Ступакової І.Г.

в зв'язку з неприбуттям учасників
процесу в судове засідання справа

розглянута згідно п.2 ч.1 ст. 197 КАС
України,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 01 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом приватної
виробничо-комерційної фірми "Кальтаір"
до Державної податкової інспекції у
Центральному районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області про скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року приватна
виробничо-комерційна фірма (далі ПВКФ)
"Кальтаір" звернулася суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області (далі ДПІ у Центральному районі
м. Миколаєва) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 21
червня 2013 року: № яким визначено
грошове зобов'язання з податку на
прибуток підприємств в сумі 584 492 грн.;
№, яким визначено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість (далі ПДВ) в сумі 206 508 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач вказував, що посилання акту на
відсутність платника податків за
місцем реєстрації як підстави для
формування висновку акту перевірки 21
грудня 2012 року №7210/224/36441206, у зв'язку з
цим, про відсутність первинних
бухгалтерських та податкових
документів підприємства та
неможливості взагалі здійснення даним
підприємством господарської
діяльності, не ґрунтується на нормах
діючого законодавства України. Жодним
нормативним актом України не
передбачено право податкового органу
здійснювати нарахування грошового
зобов'язання платнику податків
(контрагенту-покупцю послуги) лише з
посиланням на результати (або
відсутність результатів) перевірок
його контрагента (постачальника
послуги) із своїми постачальниками.
Посилання на нікчемність правочинів не
відповідають нормам, які передбачені
ЦК України, ГК України, а також
відсутність судового рішення про
визнання недійсними укладених та
виконаних підприємством господарських
договорів, є підставами для визнання
протиправними та скасування спірних
податкових повідомлень-рішень.

Відповідач позовні вимоги не визнав,
вказуючи, що висновки акту перевірки
№7210/224/36441206 є обґрунтованими, а
прийняті на їх підставі податкові
повідомлення-рішення є такими, що
прийняті у відповідності з діючим
законодавством.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 01 листопада
2013 року адміністративний позов
задоволений повністю.

Визнано протиправними та скасовані
податкові повідомлення-рішення від 21
червня 2013 року №, № ДПІ у
Центральному районі м. Миколаєва
Миколаївської області ДПС.

В апеляційній скарзі ДПІ у
Центральному районі м. Миколаєва
ставиться питання про скасування
судового рішення в зв'язку з тим, що
воно постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а також у зв'язку з тим, що висновки суду
не відповідають обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги ДПІ у Центральному
районі м. Миколаєва, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, судова
колегія приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва
на підставі пп.78.1.11 п.78.1 ст. 78 ПК
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка ПВКФ "Кальтаір" з
питань дотримання вимог цивільного,
податкового та іншого законодавства і
правильності врахування та сплати ПДВ
та податку на прибуток при проведенні
господарських операцій з ТОВ "Ферріт-
Д", ПП "ATM", TOB "ВК Віконні системи", TOB
"Галактика М", ПП "Екоскан Сервіс", ТОВ
"Ангстрем Континенталь", TOB "Дидактика",
TOB "Ліга", TOB "Лігран", ТОВ "Матадор", ТОВ
"Ривс", ТОВ "Старт Д", ТОВ "Супутник", ПП
"Транс-Атлантіка Сервіс", ТОВ "Шоковіта",
ПП "Мегіур", ТОВ "Техніка" та
контрагентами-покупцями за період з 01
січня 2010 по 31 січня 2013 року.

Як вбачається з заперечень відповідача
та змісту акту перевірки №512/22-300/19299770
від 03 червня 2013 року, перевірку
здійснено та акт складено, в тому числі,
на підставі постанови слідчого ОВС ГСУ
ДПС України Борисенко В.М. від 31 січня
2013 року по кримінальному провадженню
№0000005.

В результаті проведення перевірки
складено акт перевірки №512/22-300/19299770 від
03 червня 2013 року, на підставі якого були
прийняті спірні податкові
повідомлення-рішення.

Збільшення грошового зобов'язання
актом перевірки та рішенням №
здійснено з посиланням на порушення
позивачем вимог п.198.3, п.198.6, п.198, п.200.1 ст.
200 ПК України.

Нарахування ПДВ здійснено в сумі 107 948
грн. за грудень 2011 року та в сумі 29 724
грн. за травень 2012 року по операціях
позивача з ТОВ "Ферріт Д".

В обґрунтування здійсненного
нарахування ПДВ в сумі 137 672 грн.
відповідач посилається на те, що 21
грудня 2012 року у зв'язку із
встановленням відсутності
підприємства за місцезнаходженням
було складено акт №7210/224/36441206
позапланової невиїзної перевірки у
зв'язку із встановленням відсутності
підприємства за місцезнаходженням,
наведене обумовлює відсутність
первинних бухгалтерських та
податкових документів підприємства, у
зв'язку з чим, підприємство не мало
можливості здійснювати господарську
діяльність, зокрема з продажу товарів
(послуг) покупцям у 2011-2012 роках.

Вирішуючи справу суд першої інстанції
виходив з того, що висновок відповідача
щодо порушення
підприємством-позивачем вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з його контрагентами
не відповідає діючому податковому
законодавству України.

Крім того, відповідач не мав підстав
для позбавлення платника податку права
на податковий кредит та валові витрати
у разі, якщо останній мав усі
передбачені Законом умови щодо
віднесення цих сум до складу
податкового кредиту та витрат та має
всі документальні підтвердження цього.

Судова колегія вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71, 72 КАС України, ст.ст. 134, 138, 139, 198, 200
ПК України.

В апеляційній скарзі ДПІ у
Центральному районі м. Миколаєва
вказується, що контрагент позивача ТОВ
"Ферріт-Д" здійснював діяльність
спрямовану на здійснення операцій
пов'язаних з наданням податкової
вигоди третіх осіб. Таким чином, у
зв'язку з не підтвердженням
податкового кредиту з ПДВ та валових
витрат, у ТОВ "Ферріт-Д" відсутні об'єкти
оподаткування ПДВ по операціях з
продажу товарів (послуг)
підприємствам-покупцям.

Щодо нарахування податку на прибуток
по взаєморозрахункам також і з іншими
контрагентами апелянт зазначає, що в
попередньому акті перевірки від 05
березня 2013 року №231/22-200/19299770 по
контрагентам відповідно постанові
старшого слідчого з ОВС ГСУ ДПС України
Борисенко В.М. від 31 січня 2013 року
наведено, що провести перевірку
правомірності та повноти визначення
скоригованих валових витрат за 2010 рік
та витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування за
період ІІ-ІУ квартали 2011 року та за
період 2012 рік, не має можливості, так як
первинні документи, що підтверджують
факт здійснення
фінансово-господарської діяльності по
вищенаведеним
контрагентам-постачальникам до
перевірки надано, але, не в повному
обсязі. Таким чином, питання
правомірності формування собівартості
та декларування податку на прибуток
було розглянуто даною перевіркою.

Судова колегія не приймає до уваги ці
доводи апелянта, виходячи з наступного.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України
встановлено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п.198.6 ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до п.200.1 ст. 200 ПК України,
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Як вбачається з матеріалів справи,
основною господарською діяльністю
позивача, зокрема є ремонт і технічне
обслуговування залізничного рухомого
складу, оптова торгівля запчастинами,
ПММ.

Так, у перевіряємий період ПВКФ
"Кальтаір" отримував послуги з
обслуговування тепловозів ТЕМ 1 №1843 та
ТЕМ 2М №0760, покупав запчастини для
обслуговування та їх ремонту.

Відповідно до договору купівлі-продажу
нерухомого майна має у власності
будівлю локомотивного депо з
пристройкою
адміністративно-побутового корпусу (т.1
а.с. 218).

Висновок про те, що контрагент ТОВ
"Ферріт Д" не здійснювало господарську
діяльність спростовується
дослідженими при проведенні перевірки,
що не заперечується відповідачем,
документами: договорами, видатковими
накладними, актами здачі-прийняття
робіт, податковими накладними, ТТН,
платіжними документами, даними
складського та бухгалтерського обліку,
витягом з журналу реєстрації
довіреностей, копією з відомості
приходу-розходу ТМЦ за грудень 2011 року,
травень 2012 року, що підтверджує
використання отриманого в поточній
господарській діяльності та
відповідним відображенням результатів
правочинів в податковому обліку.

Висновки акту від 21 грудня 2012 року
№7210/224/36441206 ДПІ у Бабушкінському районі
спростовані постановою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 08 травня 2013
року в справі №804/1263/13-а, прийнятим за
позовом ТОВ "Ферріт-Д".

Таким чином, висновок акту про
завищення ПВКФ "Кальтаір" податкового
кредиту з ПДВ в сумі 107 948 грн. за грудень
2011 року та в сумі 29 724 грн. за травень 2012
року по взаємовідносинах з цим
постачальником не обґрунтований
належним чином та суперечить вимогам
діючого законодавства України.

Крім того, апелянт помилково зазначає,
що відсутність за юридичною адресою
ТОВ "Ферріт-Д", в свою чергу, обумовлює
відсутність первинних та
бухгалтерських документів (т.2 а.с. 177
зв.).

Так, з матеріалів справи вбачається, що
акт перевірки не містить даних щодо
направлення до ЄДРПОУ документів про
відсутність даної юридичної особи за
зареєстрованою адресою, у зв'язку з чим
в Реєстрі відсутній запис щодо
внесення до ЄДРПОУ інформації про
відсутність ТОВ "Ферріт Д" за
зареєстрованою адресою, навпаки є
наявний запис про знаходження
підприємства за адресою.

Таким чином, враховуючи наявність у
позивача всіх необхідних
бухгалтерських та податкових
документів по взаємовідносинах з ТОВ
"Ферріт-Д", в тому числі належно
оформлених податкових накладних з ПДВ,
по факту виконання зобов'язань за
правочинами (сплатою вартості
отриманого товарів та послуг) та
реальні зміни майнового стану
платника, судова колегія вважає, що
позивач мав право на включення до
складу податкового кредиту з ПДВ сум
податку сплачених за даними
правочинами в складі ціни, що було
вірно встановлено судом першої
інстанції.

Щодо спірного повідомлення-рішення
№ від 21 червня 2013 року, яким
позивачу визначено грошове
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств в сумі 584 492 грн. судова
колегія зазначає наступне.

Підставою збільшення грошового
зобов'язання є, на думку відповідача,
порушення позивачем вимог пп.134.1.1 ст.134,
п.138.1, п.138.2 ст.138, пп.139.1.1 ст.139 ПК України.

Відповідно до п.138.1 ст. 138 ПК України,
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пп.138.1.1 п.138.1 ст. 138 ПК
України, витрати операційної
діяльності включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Згідно п.138.2 ст. 138 ПК України, витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.8 ст. 138 ПК України,
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; загально
виробничі витрати, які відносяться на
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг відповідно до положень
(стандартів) бухгалтерського обліку;
вартості придбаних послуг, прямо
пов'язаних з виробництвом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг;
інших прямих витрат, у тому числі
витрат з придбання електричної енергії
(включаючи реактивну).

Згідно пп.139.1.9 п.139.1 ст. 138 ПК України, не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Положеннями п.44.1 ст. 44 ПК України
визначено, що для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Водночас, ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Так, по взаємовідносинах позивача з ТОВ
"Матадор" в жовтні 2011 року - квітні 2012
року: позивачем на підставі укладених
договорів від 19 жовтня 2011 року №М/19/10/11,
№М/04/11/11 від 04 листопада 2011 року, №20/04/12
від 20 квітня 2012 року, №12/03/12 від 12
березня 2012 року були отримані послуги
по технічному обслуговуванню
тепловозів, а також придбані від даного
постачальника запасні частини для
тепловозів, що підтверджується актами
здачі - прийняття робіт, ТТН, витягом з
журналу реєстрації довіреностей,
копією з відомості приходу-розходу ТМЦ,
іншими наявними документами, що
підтверджує використання отриманого в
поточній господарській діяльності.

Результати господарських операції
знайшли відповідне відображення в
бухгалтерському та податковому обліку
підприємства з дотриманням вимог
діючого законодавства України.

Крім того, висновок про порушення норм
податкового законодавства при
здійсненні господарської діяльності
між позивачем та ТОВ "Матадор",
ґрунтується на висновках акту
невиїзної перевірки ТОВ "Матадор" від 21
грудня 2012 року №7200/224/31820299 ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська, яким зазначено про
те, що по результатах виходу за
юридичною адресою була встановлена
відсутність осіб відповідальних за
ведення фінансово-господарської
діяльності даного підприємства,
місцезнаходження підприємства за
період з моменту реєстрації,
встановити немає можливості, у зв'язку
з чим дане підприємство не мало
можливості здійснювати господарську
діяльність. Однак, даний висновок не
підкріплено жодним посиланням на норму
закону або підзаконного акту.

Щодо взаємовідносин позивача з ПП "АТМ",
висновок про порушення позивачем норм
пп.134.1.1 ст. 134, п.138.1, п.138.2 ст. 138, пп.139.1.1 ст.
139 ПК України, ґрунтується на висновках
акту невиїзної перевірки ПП "АТМ" від 21
грудня 2012 року №7198/22-4/24606641 ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська. Згідно якого, ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська не мало "можливості
встановити фактичне місцезнаходження
підприємства за період з моменту його
реєстрації.... та в ході проведення
перевірки."

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно укладених та виконаних
договорів з ПП "АТМ" позивачем були
придбані в даного постачальника
запасні частини до тепловозів.

Вказане підтверджується накладними,
ТТН, витягом з журналу реєстрації
довіреностей, копією з відомості
приходу-розходу ТМЦ, іншими наявними
документами, що підтверджує
використання отриманого в поточній
господарській діяльності, результати
господарських операції знайшли
відповідне відображення в
бухгалтерському та податковому обліку
позивача.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ
"РИВС", висновок про порушення
позивачем норм пп.134.1.1 ст. 134, п.138.1, п.138.2
ст. 138, пп.139.1.1 ст. 139 ПК України,
ґрунтується на висновках акту
невиїзної перевірки ТОВ "РИВС" від 21
грудня 2012 року №7211/224/34914473 ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська, згідно якого
здійснено висновок про те, що дане
підприємство не мало можливості
здійснювати господарську діяльність,
зокрема надавати послуги позивачеві.

Позивачем з ТОВ "РИВС" були укладені
договори з технічного обслуговування
тепловозів: від 26 вересня 2012 року
№26/09/12, від 16 серпня 2012 року №16/08/12, від 21
вересня 2012 року №21/09/12.

ТОВ "РИВС" як виконавцем були надані
послуги згідно умов вказаних
договорів, що підтверджується актами
виконаних робіт, податковими
накладними, витягом з журналу
реєстрації довіреностей, копією з
відомості приходу-розходу ТМЦ, сплатою
коштів за надані послуги іншими
наявними документами, що підтверджує
використання отриманого в поточній
господарській діяльності, результати
господарських операції знайшли
відповідне відображення в
бухгалтерському та податковому обліку
підприємства.

Наведені документи містять необхідну
для цілей оподаткування інформацію
щодо змісту спірних операцій та мають
усі необхідні реквізити первинних
документів, що дозволяють
ідентифікувати учасників цих операцій
та встановити факт надання послуг та
отримання товару.

Отже, висновки суду першої інстанції
щодо встановлення факту поставок
запасних частин та виконання робіт з
технічного обслуговування тепловозів
позивачу, а, отже і порядок формування
валових витрат позивача є правильними.

Також не може бути зроблений висновок
про завищення суми валових витрат на
підставі попереднього акта перевірки
від 05 березня 2013 року №231/22-200/19299770 "Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ПВКФ
" Кальтаір"…." щодо відображення
правових відносин з
контрагентами-постачальниками,
наведеним в постанові старшого
слідчого з ОВС ГУ ДПС України Борисенко
В.М. від 31 січня 2013 року у зв'язку з тим,
що "провести перевірку правомірності
та повноти визначення скоригованих
валових витрат за 2010 рік та витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування за період ІІ-ІУ квартали
2011 року та за період 2012 рік, не має
можливості, так як первинні документи,
що підтверджують факт здійснення
фінансово-господарської діяльності по
вищенаведеним
контрагентам-постачальникам до
перевірки надано, але не в повному
обсязі."

Апелянтом не надано належних доказів
того, що на момент проведення операцій
з позивачем товариства були фіктивними
підприємствами, вчиняли порушення в
сфері оподаткування, документували
безтоварні операції з метою формування
фіктивного податкового кредиту та
валових витрат для інших суб'єктів
господарювання, та укладали нікчемні
правочини, які завідомо порушують
публічний порядок та суперечать
інтересам держави і суспільства.

Отже, за умови реального здійснення
платником податку господарської
операції з придбання робіт та послуг,
що призвело до об'єктивної зміни складу
активів такого платника, у межах
господарської діяльності, за
відсутністю з боку такого платника
порушення вказаних вище вимог Законів
при формуванні податкового кредиту та
валових витрат останній не може бути
позбавлений такого права.

За таких підстав, висновки суду першої
інстанції про задоволення ПВКФ
"Кальтаір" до ДПІ у Центральному районі
м. Миколаєва про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень є
правильними.

Враховуючи все вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200,
п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України,
судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області залишити без задоволення, а
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 01 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які брали
участь у справі, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Бітов А.І.

Суддя:
Алєксєєв В.О.

Суддя:
Ступакова І.Г.