Справа № 826/16773/14
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 грудня 2014 року № 826/16773/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі:

головуючого судді - Добрівської Н.А.,
суддів: Скочок Т.О., Шейко Т.І.,

за участю секретаря судового засідання
- Шаповалової К.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача-1 - Сотникової
І.В.,

представника відповідача-2 - Столярця
С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1доМіністерства
фінансів України, Державної
фіскальної служби Українипровизнання
протиправними дій та бездіяльності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Міністерства фінансів України,
Державної фіскальної служби України, у
якому просив:

- визнати протиправними дії та
бездіяльність Міністерства фінансів
України, Державної фіскальної служби
України при розгляді звернень ОСОБА_1;

- визнати протиправним (незаконним) та
скасувати положення (припис) частини
другої п.2 Інструкції про порядок
обчислення та справляння державного
мита, затвердженої Наказом
Міністерства фінансів України від
07.07.2012 року №811 «Про затвердження
Інструкції про порядок обчислення та
справляння державного мита».

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 07 листопада 2014
року позовну заяву ОСОБА_1 до
Міністерства фінансів України,
Державної фіскальної служби України в
частині вимог про визнання
протиправним (незаконним) та
скасування положення (припис) частини
другої п.2 Інструкції про порядок
обчислення та справляння державного
мита, затвердженої Наказом
Міністерства фінансів України від
07.07.2012 року №811 «Про затвердження
Інструкції про порядок обчислення та
справляння державного мита» залишено
без розгляду на підставі ст.100 КАС
України.

В частині вимог позивача про визнання
протиправними дії та бездіяльність
відповідачів при розгляді звернень
ОСОБА_1 ухвалою суду від 07 листопада 2014
року відкрито провадження і призначено
справу до розгляду в судовому
засіданні.

Вимоги позивача у наведеній частині
обґрунтовуються останнім порушення
відповідачами вимог ст.ст.1, 15 і 19 Закону
України «Про звернення громадян».

В судовому засіданні позивач позов у
вказаній частині підтримав і просив
його задовольнити зазначивши при цьому
про свою незгоду з отриманою від
Міністерства фінансів України, яка на
думку позивача не свідчить про розгляд
його звернення по суті. Щодо
бездіяльності Державної фіскальної
служби України у місті Києві позивач
вказав на те, що від відповідача-2 він не
отримав відповіді по суті поставлених
питань і його звернення неправомірно
направлено до Головного управління
Державної фіскальної служби України,
яка не має повноважень на вирішення
таких питань.

Представник Міністерства фінансів
України проти позову заперечив і
просив відмовити у його задоволені,
надавши для приєднання до матеріалів
справи письмово викладені доводи в
обґрунтування своєї позиції. Зокрема,
представник відповідача-1 наголошував
на тому, що Міністерство фінансів
України належним чином та у
встановлені строки розглянуло
звернення позивача.

У судовому засіданні представник
Державної фіскальної служби України
проти позову заперечив і просив
відмовити у його задоволені, вказавши
на правомірність дій відповідача-2 щодо
направлення звернення позивача на
розгляд до ГУ ДФС України у м. Києві за
підлеглістю.

Заслухавши наведені в обґрунтування
позову доводи позивача, а також
заперечення представників
відповідачів по суті позовних вимог,
дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов і заперечення,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду і вирішення справи по суті,
суд встановив наступне.

31 серпня 2014 року ОСОБА_1 подано до
Міністерства фінансів України і
Державної фіскальної служби України
однакові за змістом заяви, в яких
виклав свої доводи щодо протиправності
(незаконності) частини 2 пункту 2
Інструкції про порядок обчислення та
справляння державного мита,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України від 07.07.2012 року №811
(далі по тексту - Інструкція №811) та
просив; запросити його на розгляд його
звернення; частину 2 п.2 Інструкції №811
визнати протиправною (незаконною) і
скасувати; про результати звернення та
ухвалені рішення - письмово повідомити
його у встановлений законодавством
строк за вказаною ним адресою.

Статтею 40 Конституції України
встановлено, що усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, що зобов'язані
розглянути звернення і дати
обґрунтовану відповідь у встановлений
законом строк.

Питання практичної реалізації
громадянами України наданого їм
Конституцією України права вносити в
органи державної влади, об'єднання
громадян відповідно до їх статуту
пропозиції про поліпшення їх
діяльності, викривати недоліки в
роботі, оскаржувати дії посадових осіб,
державних і громадських органів
регулюються Законом України «Про
звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР,
який забезпечує громадянам України
можливості для участі в управлінні
державними і громадськими справами,
для впливу на поліпшення роботи
органів державної влади і місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, для відстоювання своїх прав
і законних інтересів та відновлення їх
у разі порушення.

Статтею 1 Закону України «Про звернення
громадян» гарантовано право громадян
України звернутися до органів
державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Положеннями статті 15 Закону України
«Про звернення громадян» встановлено,
що органи державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).

Статтею 19 Закону України «Про
звернення громадян» визначено
обов'язки органів державної влади,
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, об'єднань громадян,
засобів масової інформації, їх
керівників та інших посадових осіб
щодо розгляду заяв чи скарг.

Відповідно до статті 20 Закону України
«Про звернення громадян» звернення
розглядаються і вирішуються у термін
не більше одного місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня
їх отримання.

Як вбачається з матеріалів справи і не
заперечується позивачем, Міністерство
фінансів України своїм листом від
26.09.2014 року за №31-11150-17/23-2680/2677 навело
правове обґрунтування причин, що
зумовили затвердження Інструкції №811
та аргументи щодо законності положень,
закріплених у частині другої пункту 2
цієї Інструкції. Одночасно
Міністерство повідомило позивача про
те, що у Верховній Раді України
зареєстрований проект Закону України
«Про державне мито» (реєстр. №0966 від
12.12.2012р.) прийняття якого обумовлено
необхідністю удосконалення
законодавчого врегулювання питання
сплати державного мита, оскільки
частина норм Декрету є застарілим і не
відповідає сучасним
соціально-економічним відносинам.
Таким чином, питання щодо перегляду
ставок та порядку справляння держмита
можуть бути додатково розглянуті в
процесі підготовки даного
законопроекту.

Зміст вказаної відповіді, а також дата
її надання дають суду підстави для
висновку про належний і вчасний
розгляд відповідачем-1 звернення
ОСОБА_1

Твердження останнього щодо
неналежного розгляду Міністерством
його звернення, яке ґрунтується на
тому, що належною в даному випадку може
бути лише відповідь, яка свідчить про
вжиття відповідачем-1 заходів,
спрямованих на виконання його вимог,
тобто повне задоволення його заяви
шляхом скасування відповідної частини
Інструкції.

Однак, незгода заявника зі змістом
відповіді на його звернення не
свідчить про порушення відповідачем-1
вимог Закону України «Про звернення
громадян».

З огляду на зазначене, суд не вбачає
підстав для задоволення вимог позивача
в частині його вимог про визнання
протиправними дії та бездіяльність
Міністерства фінансів України при
розгляді звернень ОСОБА_1.

При вирішенні питання щодо
правомірності дій Державної
фіскальної служби по направленню
звернення ОСОБА_1 на розгляд до ГУ ДФС
України в м. Києві, колегія суддів
вважає за доцільне зазначити наступне.

Після отримання звернення ОСОБА_1 від
31.08.2014 року Державна фіскальна служба
України супровідним листом від 08.09.2014
року за №3837/7/99-99-17-04-19 направила його на
розгляд до Головного управління
Державної фіскальної служби України у
місті Києві і доручила «провести
робочу зустріч з платником податку та
відповідно до статті 52 Податкового
кодексу України надати консультацію по
суті порушених питань згідно з нормами
чинного законодавства».

Відповідно до статті 7 Закону України
«Про звернення громадян» звернення,
оформлені належним чином і подані у
встановленому порядку, підлягають
обов'язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному
органом державної влади, місцевого
самоврядування, підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, об'єднаннями
громадян або посадовими особами
зверненні, не входять до їх
повноважень, воно в термін не більше
п'яти днів пересилається ними за
належністю відповідному органу чи
посадовій особі, про що повідомляється
громадянину, який подав звернення. У
разі якщо звернення не містить даних,
необхідних для прийняття
обґрунтованого рішення органом чи
посадовою особою, воно в той же термін
повертається громадянину з
відповідними роз'ясненнями.

Водночас, жодних доводів в
обґрунтування віднесення вирішення по
суті висловлених ОСОБА_1 у зверненні
від 31 серпня 2014 року питань до
повноважень ГУ ДФС України в м. Києві
відповідачем-2 суду не надано, а сам
зміст супровідного листа ДФС України
свідчить про неналежне вивчення
питань, висловлених заявником у
зверненні.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 вказаної норми Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач
як суб'єкт владних повноважень не надав
суду достатніх беззаперечних доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення і не
довів правомірності прийнятого ним
рішення щодо направлення звернення
ОСОБА_1 для розгляду уповноваженій
особі.

Враховуючи викладене, колегія визнає
вимоги позивача в частині щодо
визнання протиправними дій Державної
фіскальної служби України
обґрунтованими і вважає за можливе їх
задовольнити.

Водночас, задоволення позову в цій
частині, на думку суду, не відновлює
порушеного права позивача.

У відповідності до частини 2 статті 11
КАС України суд може вийти за межі
позовних вимог тільки в разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

При цьому, правила ст. 105 КАС України,
стосовно зазначення позивачем у
позовній заяві способу захисту судом
порушених прав, не виключають
можливості обрання іншого способу
захисту самим судом. Зміст принципу
офіційного з'ясування всіх обставин у
справі зобов'язує адміністративний суд
до активної ролі у судовому засіданні,
в тому числі і до уточнення змісту
позовних вимог, з наступним обранням
відповідного способу захисту
порушеного права (постанова Верховного
Суду України від 20.04.2010 року, ЄДРСР
№9341137).

В той же час, відповідно до ч.2 ст.162 КАС
України, суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, а також факт
порушення відповідачем-2 права
позивача на отримання обгрунованої
відповіді на звернення від 31.08.2014 року,
суд, для належного захисту порушених
прав позивача, зобов'язує відповідача-2
розглянути звернення ОСОБА_1 від
31.08.2014р. та надати відповідь у
відповідності до вимог Закону України
«Про звернення громадян».

Враховуючи викладене і керуючись
ст.ст.69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державної
фіскальної служби України щодо
направлення звернення ОСОБА_1 від
31.08.2014р. на розгляд до Головного
управління ДВС у м. Києві.

Зобов'язати Державну фіскальною службу
України повторно розглянути звернення
ОСОБА_1 від 31.08.2014р. та надати відповідь
у відповідності до вимог Закону
України «Про звернення громадян».

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили у
порядку, встановленому в ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду в
порядку та строки, визначені ст.ст.185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Н.А. Добрівська

Судді:
Т.О. Скочок

Т.І. Шейко