Справа № 823/1998/14
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 823/1998/14
інстанції: Гайдаш В.А.
Суддя-доповідач: Грищенко Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

16 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Грищенко
Т.М.,

суддів
Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі Киш С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, згідно ч.1 ст. 41 КАС України,
апеляційну скаргу Черкаського
міського центру зайнятості на
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 27 жовтня 2014
р. у справі за адміністративним позовом
Черкаського міського центру
зайнятості до ОСОБА_2, третя особа -
Публічне акціонерне товариство
комерційний банк "ПриватБанк" про
стягнення коштів, виплачених як
допомога по безробіттю, -

В С Т А Н О В И В :

Черкаський міський центр зайнятості
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,
третя особа - Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"ПриватБанк" про стягнення коштів,
виплачених як допомога по безробіттю.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 27 жовтня 2014
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову як таку, що
прийнята з порушенням норм
матеріального права та винести нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
представник апелянта, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

На підставі поданої заяви від 03 червня
2013 року, ОСОБА_2 10.06.2013 року був наданий
статус безробітного та призначено
виплату допомоги по безробіттю
відповідно до п. п. 1, 3, 4 ст. 22 та п. 1 ст. 23
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» та у відповідності до п. 2.1
«Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітним
підприємницької діяльності».

01.11.2013 року наказом № НТ131101 ОСОБА_2 було
припинено виплату допомоги по
безробіттю відповідно до пп. 10 п. 1 ст. 31
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», у зв'язку із поданням
безробітним письмової заяви про
відмову від послуг служби зайнятості

За період перебування на обліку в
Черкаському міському центрі
зайнятості з 10.06.2013 року по 01.11.2013 року
ОСОБА_2 було нараховано та виплачено
допомогу по безробіттю в сумі 6170 грн. 57
коп.

В подальшому, позивачем проведено
перевірку достовірності даних ОСОБА_2,
за результатами якої складено акт
перевірки достовірності даних
безробітних, розслідування страхових
випадків від 24.04.2014 року № 48.

Вищезазначеною перевіркою
встановлено, що ОСОБА_2 на підставі ніби
то цивільно-правового договору отримав
кошти від ПАТ КБ "ПриватБанк" у третьому
кварталі 2013 року.

24 квітня 2014 року на підставі
вищезгаданого акту перевірки № 48,
наказом Черкаського міського центру
зайнятості № 310 "Про повернення коштів,
нарахованих як допомога по безробіттю"
зобов'язано ОСОБА_2 повернути кошти за
період з 01.07.2013 року по 01.11.2013 року в сумі
6170 грн. 57 коп.

У добровільному порядку вказана сума
коштів відповідачем повернута не була,
у зв'язку з чим, позивач звернувся до
Черкаського окружного
адміністративного суду про стягнення
коштів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов висновку про
відсутність передбачених у ст. 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
України на випадок безробіття»
обов'язкових умов для стягнення з особи
виплаченої допомоги по безробіттю,
таких як умисне невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Згідно п. 2 ст. 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" від 01 січня 2001 року № 2213-III,
застраховані особи, зареєстровані в
установленому порядку як безробітні,
зобов'язані своєчасно подавати
відомості про обставини, що впливають
на умови виплати їм забезпечення та
надання соціальних послуг.

У відповідності до ст. 31 вищевказаного
Закону виплата допомоги по безробіттю
припиняється у разі приховання
відомостей про працевлаштування на
тимчасову роботу або здійснення іншої
діяльності за винагороду за період
одержання допомоги по безробіттю.

Підпунктом 1 пункту 5.5 "Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової виплати для організації
безробітним підприємницької
діяльності", затверджений наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 20.11.2000 року № 307
встановлено, що виплата допомоги по
безробіттю припиняється у разі
працевлаштування безробітного,
зайняття підприємницькою діяльністю
або іншою діяльністю, пов'язаною з
одержанням доходу безпосередньо від
цієї діяльності, виконання робіт за
цивільно-правовими угодами.

Відповідно до абзацу 5, ч. 1 ст. 34 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" Фонд має право
стягувати кошти Фонду, виплачені
особам, зареєстрованим як безробіття
та витрачені на надання соціальних
послуг безробітним у разі встановлення
факту їх отримання на підставі
недостовірних відомостей, поданих
особою.

Згідно до ч. 3 ст. 36 вищевказаного Закону
сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Отже, обов'язковою умовою для стягнення
суми виплаченої допомоги є
неповідомлення безробітним саме про
обставини, які впливають на її виплату.

Згідно заявленому позову такими
обставинами позивач вважає виконання
робіт за цивільно-правовою угодою.

Разом з тим, зі змісту договірних
відносин між відповідачкою та ПАТ КБ
«ПриватБанк», які виникли шляхом
подання заяви про видачу платіжної
картки, вбачається, що вказані
відносини стосуються виключно
відкриття карткового банківського
рахунку та обслуговування платіжної
картки.

Також було встановлено, що крім
відносин щодо відкриття карткового
банківського рахунку та
обслуговування платіжної картки,
відповідач не укладала інших
цивільно-правових угод, які б
передбачали виконання робіт або
надання послуг.

Крім того, відносини відповідача з
банком, на які посилається позивач, не
відповідають загальним положенням про
послуги, визначеним у гл. 63 ЦК України.
Адже, згідно ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Матеріалами справи не встановлено, а
позивачем не доведено, що відповідач
приймала на себе зобов'язання надати
банку за винагороду певну послугу.

З боку ПАТ КБ "ПриватБанк" було
повідомлено, що банком затверджені
правила, якими визначені випадки
виплати клієнтам, які надали
інформацію, необхідну для випуску
банківського продукту та для залучення
нового клієнта. Також діють спеціальні
умови, які с частиною умов та правил
надання банківських послуг. Умови
виплат винагороди за надання
інформації для випуску банківського
продукту та для залучення нових
клієнтів, розміщені на сайті банку,
адресовані необмеженому колу осіб.

За таких обставин, враховуючи, що
затверджені та опубліковані банком
правила виплати винагороди при
наявності певних обставин діють
незалежно від акцепту таких умов
конкретною особою, суд вважає, що такі
умови не є цивільно-правовою угодою в
розумінні Цивільного кодексу України,
оскільки взагалі не відносяться до
договірних зобов'язань.

Отже, виплата винагороди за
недоговірним зобов'язанням свідчить
про відсутність цивільно-правової
угоди між платником такої винагороди
та її отримувачем, що має місце у
відносинах між ПАТ КБ "ПриватБанк" та
ОСОБА_2

За відсутності цивільно-правової
угоди, за якою відповідач отримала
винагороду, відсутні і підстави для
стягнення з відповідача допомоги по
безробіттю.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
відсутність передбачених у ст. 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
України на випадок безробіття»
обов'язкових умов для стягнення з особи
виплаченої допомоги по безробіттю,
таких як умисне невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними.

На підставі вищенаведеного, приймаючи
до уваги, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
першої інстанції доводами апелянта не
спростовані, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність підстав
для зміни або скасування постанови
суду.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Черкаського
міського центру зайнятості - залишити
без задоволення.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 27 жовтня 2014
р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.М.Грищенко

Судді
І.О.Лічевецький

В.Е.Мацедонська

Головуючий суддя
Грищенко Т.М.

Судді:
Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.