Справа № 818/2649/14
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 р.Справа № 818/2649/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання
Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Шосткинської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Сумській
області на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
22.10.2014р. по справі № 818/2649/14

за позовом Середино-Будського
дочірнього агролісогосподарського
підприємства "Середино-Будський
агролісгосп"

до Шосткинської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Сумській
області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Середино-Будське дочірнє
агролісогосподарське підприємство
«Середино-Будський агролісгосп»
звернулось з адміністративним позовом
до Шосткинської об'єднаної державної
податкової інспекції в м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області, в якому просить суд
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Шосткинської об'єднаної державної
податкової інспекції у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області від 08.07.2014 р. №
про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість, з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій, в розмірі 3 095, 00
грн., від 08.07.2014 р. № про зменшення
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість в розмірі
1027, 00 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 22.10.2014 року
адміністративний позов
Середино-Будського дочірнього
агролісогосподарського підприємства
"Середино-Будський агролісгосп"
задоволено. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення Шосткинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Сумській області від 08
липня 2014 року № про збільшення
суми грошового зобов'язання по податку
на додану вартість, з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій, в
розмірі 3095,00 грн. та № про
зменшення від'ємного значення суми
податку на додану вартість в розмірі
1027, 00 грн.

Шосткинська ОДПІ в м. Сумах Головного
управління Міндоходів у Сумській
області, не погодившись з постановою
суду першої інстанції, подала
апеляційну скаргу, вважає, що суд при
винесенні цього судового рішення
порушив норми матеріального і
процесуального права та просить суд
апеляційної інстанції постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 22.10.2014р. скасувати, прийняти
нове судове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга розглядається
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи у їх
сукупності, постанову суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню , виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що фахівцем податкового
органу проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
Середино-Будського дочірнього
агролісогосподарського підприємства
«Середино-Будський агролісгосп» з
питань перевірки
фінансово-господарської діяльності по
взаємовідносинам з ТОВ «Перша
логістична компанія» за січень 2014 року,
за результатами перевірки 27 червня 2014
року складений акт № 740/18-17-22-005/14027095.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, пп.201.1 201.2 та
201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість за січень 2014 року в
сумі 2476,00 грн. та завищено розмір
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту за січень 2014 року в
сумі 1027,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки
відповідачем 08 липня 2014 року прийняте
податкове повідомлення-рішення №
про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість, з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій, в розмірі 3095,00 грн.
та податкове повідомлення-рішення
№ про зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість в розмірі 1027, 00 грн.

Не погоджуючись з винесеними
податковими повідомленнями-рішеннями
позивач, в порядку адміністративного
оскарження , звернувся зі скаргою до
Головного управління Міндоходів у
Сумській області. Рішенням про
результати розгляду первинної скарги
ГУ Міндоходів у Сумській області від
22.08.2014 року №12846/10/18-28-10-03-04-161/205ск
первинна скарга залишена без
задоволення, а податкові
повідомлення-рішення № та №
від 08.07.2014 року залишені без змін.
Рішенням про результати розгляду
повторної скарги Міністерства доходів
і зборів від 12.09.2014 року №3300/6/99-99010-01-15
скарга залишена без задоволення.

Підставою для визначення податкових
зобов'язань та прийняття оскаржуваних
податкових повідомленнь-рішеннь,
Шосткинська ОДПІ визначила
нереальність господарських операцій
між Середино-Будським дочірнім
агролісогосподарським підприємством
«Середино-Будський агролісгосп» і ТОВ
«Перша логістична компанія», вчинення
цих операцій без мети настання
правових наслідків, які обумовлені
ними, з метою надання податкової вигоди
позивачу, про що свідчить акт перевірки
контрагента позивача № 574/22-01/37678031 від
12.05.2014 р.

Задовольняючи позовні вимоги та
скасовуючи податкові
повідомлення-рішення, суд першої
інстанції виходив з того , що
відповідачем не доведений факт
порушення позивачем п. 198.3, п. 198.6 ст. 198,
пп.201.1 201.2 та 201.6 ст. 201 Податкового
кодексу України.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного.

Розділ V Податкового кодексу України
визначає платників податку на додану
вартість, об'єкт оподаткування, дату
виникнення податкових зобов'язань,
порядок визначення бази оподаткування,
розміри ставок податку, порядок
визначення суми податку та строки
проведення розрахунків тощо.

Відповідно до вимог стаття 185.1
Податкового Кодексу України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з:

а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу;

в) ввезення товарів (супутніх послуг) на
митну територію України в митному
режимі імпорту або реімпорту (далі -
імпорт);

г) вивезення товарів (супутніх послуг) у
митному режимі експорту або реекспорту
(далі - експорт);

ґ) з метою оподаткування цим податком
до експорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг),
які перебувають у вільному обігу на
території України, до митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з положеннями глав 35 -
37 Митного кодексу України;

д) з метою оподаткування цим податком
до імпорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг)
з-під митного режиму магазину
безмитної торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України, для їх подальшого
вільного обігу на території України;

е) постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Згідно статті 187.1. Податкового Кодексу
України датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктами 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Стаття 200 Податкового кодексу України
регламентує порядок визначення суми
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або відшкодуванню з Державного
бюджету України (бюджетному
відшкодуванню), та строки проведення
розрахунків.

Відповідно до п. 200.1 цієї статті сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з п. 200.2 цієї статті при
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (п. 200.3).

Згідно п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу
України, якщо в наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне
значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Отже, від'ємне значення як категорія
Кодексу - це також математична
(об'єктивна) категорія; різниця між
зменшуваним (податкове зобов'язання) та
від'ємником (податковим кредитом).
Від'ємне (позитивне) значення є
результатом математичної дії
-"віднімання", и в силу дії об'єктивних
законів не може бути змінено будь-чиєю
волею.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Пунктом 184.1 статті 184 Податкового
кодексу України визначено, що
реєстрація діє до дати анулювання
реєстрації платника податку, яка
проводиться шляхом виключення з
реєстру платників податку.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні " № 996 від 16.07.1999
визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених правових
норм свідчить про те, що податкова
накладна як звітний податковий
документ, що є підставою для включення
покупцем до податкового кредиту сум
податку на додану вартість, сплачених
(нарахованих) у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), має таке
юридичне значення при обов'язковій
умові нарахування податку та
виписування податкової накладної
особою, яка зареєстрована як платник
податку на додану вартість в порядку,
встановленому статтею 9 Закону України
"Про податок на додану вартість".

Водночас, за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку, відповідні суми не можуть
включатися до складу податкового
кредиту для цілей оподаткування
податком на додану вартість навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів.

Тобто, для підтвердження даних
податкового обліку платника податку
можуть братись до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Господарською операцією, згідно зі ст. 1
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
є дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.
Також, вказана вимога щодо реальних
змін майнового стану платника
податків, як обов'язкова ознака
господарської операції, кореспондує і
з нормами Податкового кодексу України.
При цьому, сама собою відсутність
окремих документів, а так само помилки
у їх оформленні, не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

З матеріалів справи вбачається, що між
позивачем (клієнт) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Перша
логістична компанія" (експедитор)
укладено договір, за умовами якого
Експедитор згідно з даним договором, що
є дорученням Клієнта, на підставі
заявок Клієнта, за його рахунок та за
винагороду (плату) організовує
діяльність по забезпеченню
перевезення вантажів в залізничному
рухомому складі й пов'язані з цим
послуги шляхом укладення договорів з
підприємствами, уповноваженими
здійснювати перевезення або
організацію перевезень вантажів,
підприємствами-власниками
(балансоутримувачами) залізничного
рухомого складу, іншими юридичними
особами, а Клієнт сплачує й приймає
надані Експедитором послуги на умовах
даного договору.

Договір був укладений з метою
задоволення господарських потреб
підприємства в залізничному рухому
складі для перевезення лісопродукції
до кінцевих споживачів (покупців
лісодеревини).

Про виконання умов вказаного договору
свідчать акти виконаних робіт,
податкові накладні, звіти експедитора
про обсяг перевезень, залізничні
накладні з використання отриманих від
Експедитора рухомого залізничного
транспорту.

Факт оплати вказаних робіт
підтверджується платіжними
дорученнями.

З довідки ТОВ «Перша логістична
компанія» вбачається, шо власником
рухомого складу, що надавався згідно
умов укладеного договору між позивачем
та ТОВ «Перша логістична компанія»
було ДП «Дарницький ВРЗ» та ДП
«Укрспецвагон». Платником тарифу на
території України при цьому було ТОВ
«Перша логістична компанія».

ТОВ «Перша логістична компанія» на
момент здійснення господарських
операцій зареєстровано в Єдиному
державному реєстрі, має свідоцтво про
реєстрацію платника податку на додану
вартість.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку , що
господарські операції позивача з ТОВ
«Перша логістична компанія» мали
реальний характер, пов'язані з
господарською діяльністю позивача, а
відтак позивачем правомірно віднесено
суми податку, сплаченого у зв'язку з
придбанням послуг до податкового
кредиту.

Тобто, факт реальності
господарської операції за участю
позивача з ТОВ «Перша логістична
компанія» повністю підтверджено
залученими до матеріалів справи
первинними документами.

Жоден чинний на момент виникнення та
реалізації спірних правовідносин
нормативно-правовий акт не ставив
виникнення у платника податків права
на формування податкового кредиту в
залежність від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання. Загальним
принципом юридичної відповідальності
є вина особи в порушенні законодавчо
встановленого імперативного правила
поведінки. Закон не передбачає
відповідальності за винні дії іншої
особи при тому, що реальність
господарської операції за участю
позивача з ТОВ «Перша логістична
компанія» повністю підтверджена
залученими до матеріалів справи
первинними документами.

Добросовісний платник податків, який в
силу покладеного на нього законами
обов'язку щодо сплати податків, зборів
(обов'язкових платежів) вступає у
зв'язку з цим у відповідні
правовідносини з державою, не може
нести відповідальність за невиконання
чи неналежне виконання такого
обов'язку іншими платниками податків,
якщо інше прямо не встановлено законом.
У разі якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи.

Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
віднесення отриманих ним у ціні товару
відповідних сум ПДВ до податкового
кредиту, якщо останній виконав усі
передбачені законом умови щодо цього
та має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового
зобов'язання.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 Податкового
кодексу України платниками податків
визнаються фізичні особи (резиденти і
нерезиденти України), юридичні особи
(резиденти і нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно п. 6.1 ст. 16 Податкового кодексу
України платник податків, крім іншого,
зобов'язаний вести в установленому
порядку облік доходів і витрат,
складати звітність, що стосується
обчислення і сплати податків та зборів;
подавати до контролюючих органів у
порядку, встановленому податковим та
митним законодавством, декларації,
звітність та інші документи, пов'язані
з обчисленням і сплатою податків та
зборів; сплачувати податки та збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи тощо.

Таким чином, як випливає з
вищенаведеного, сама по собі несплата
податку продавцем (у тому числі у разі
ухилення від сплати) при фактичному
здійсненні господарської операції не
впливає на податковий кредит покупця.

Зазначене узгоджується з практикою
Верховного Суду України, викладеною у
постановах від 09 вересня 2008 року у
справі № 21-500во08 та від 01 червня 2010 року
у справі № 21-573во10.

Згідно ст.1 Закону України «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
і основних свобод людини 1950 року,
Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11
до Конвенції» ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала
джерелом права рішення Європейського
суду з прав людини, а також юрисдикцію
цього суду в усіх питаннях, що
стосуються тлумачення і застосування
Конвенції. Рішення Європейського суду
є частиною національного
законодавства і є обов'язковим для
правозастосування органами
правосуддя.

Рішенням Європейського суду з прав
людини від 22 січня 2009 року у справі
«Булвес» АД проти Болгарії (заява №
3991/03) визначено, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку
Європейського суду, такі вимоги стали
надмірним тягарем для платника
податку, що порушило справедливий
баланс, який повинен підтримуватись
між вимогами суспільного інтересу та
вимогами захисту права власності.

Стаття 19 Конституції встановлює, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Отже, податкові органи не можуть
нараховувати податок на додану
вартість та накладати штрафні санкції
на покупця при несплаті цього податку
продавцем, оскільки чинне
законодавство не встановлює підстав
для такого нарахування та накладення
штрафних санкцій.

Однак факт порушення
контрагентом-постачальником позивача
своїх податкових зобов'язань може бути
підставою для висновку про
необґрунтованість заявлених платником
податку вимог про надання податкової
вигоди -відшкодування ПДВ з державного
бюджету, якщо податковий орган доведе,
зокрема, що платник податку діяв без
належної обачності й обережності і
йому мало бути відомо про порушення,
які допускали його контрагенти, або що
діяльність платника податку
спрямована на здійснення операцій,
пов'язаних з податковою вигодою,
переважно з контрагентами, які не
виконують своїх податкових
зобов'язань.

Сукупний аналіз вищезазначених норм
Податкового кодексу України свідчить
про те, що право на податковий кредит
виникає у платника податків лише після
одержання податкової накладної,
оскільки це єдиний документ первинного
бухгалтерського та податкового обліку,
що містить у собі суму ПДВ, яку можливо
відобразити в податкових деклараціях з
ПДВ.

Про відсутність факту реального
вчинення господарських операцій
можуть свідчити, зокрема, такі
обставини: всупереч даним податкового
обліку будь-кого з учасників операції
відсутні зміни активів, зобов'язань чи
власного капіталу принаймні в одного з
таких учасників; отримання майнової
вигоди чи права на таку вигоду
будь-кого з учасників операції
виключно шляхом зменшення бази
оподаткування з певного податку та/або
отримання коштів із Державного бюджету
за одночасної відсутності об'єктивної
можливості отримати майнову вигоду від
цієї операції в інший спосіб;
результати, відображені у даних
податкового обліку будь-кого з
учасників господарської операції,
фактично не настали внаслідок
відсутності відповідних дій будь-кого
з учасників такої операції. Проте,
відповідачем під час складення акту
перевірки не були встановлені
вищевказані обставини, а отже й
висновок щодо відсутності факту
реального вчинення господарських
операцій є передчасним.

Тобто, колегія суддів зазначає, що
позивач виконав усі необхідні умови,
передбачені Податковим кодексом
України, які надають йому правові
підстави для нарахування податкового
кредиту , в його діях не має порушень
вимог Податкового кодексу України,
відповідно позивачем правомірно
сформовано податковий кредит.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відповідач відповідно до ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України правомірність винесеного
податкового повідомлення - рішення
належним чином в суді не довів , у
зв'язку з чим податкові
повідомлення-рішення Шосткинської
об'єднаної державної податкової
інспекції у м. Сумах Головного
управління Міндоходів у Сумській
області від 08.07.2014 р. № про
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на додану вартість, з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій, в розмірі 3 095, 00 грн., від 08.07.2014
р. № про зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість в розмірі 1027, 00 грн. не
відповідають вимогам чинного
законодавства та підлягають
скасуванню, а позовні вимоги є
правомірними, обґрунтованими і такими,
що підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Шосткинської ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Сумській області залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 22.10.2014р.
по справі № 818/2649/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло
З.Г.Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В.
Григоров А.М. Повний текст ухвали
виготовлений 15.12.2014 р.