Справа № 822/3012/13-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/58076/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

головуючого: Мороз Л.Л.,

суддів: Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

розглянула в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Хмельницької митниці Міндоходів на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 29.08.2013 року
та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 01.10.2013 року
у справі за позовом ТОВ "Імпресс-М" до
Хмельницької митниці Міндоходів про
визнання незаконною та скасування
картки відмови та рішення, стягнення
коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Імпресс-М"
звернулось до Хмельницького окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Хмельницької митниці Міндоходів про
визнання протиправними рішень та
стягнення коштів.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 29.08.2013 року,
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 01.10.2013 року, адміністративний позов
задоволено. Постановлено визнати
незаконною та скасувати картку відмови
в митному оформлені транспортного
засобу за № 400050000/2013/00107 Хмельницької
митниці Міндоходів від 10.07.2013 року та
рішення Хмельницької митниці
Міндоходів від 10.07.2013 року за №
400000004/2013/100022/2 про коригування митної
вартості товарів. Стягнути з
Хмельницької митниці Міндоходів на
користь ТОВ "Імпресс-М" зайво сплачені
митні платежі на суму 7652 грн. 94 коп.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Хмельницька митниця Міндоходів подала
до Вищого адміністративного суду
України касаційну скаргу у якій,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Розгляд касаційної скарги здійснено у
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами
відповідно до пункту 2 частини 1 статті
222 Кодексу адміністративного
судочинства України у зв'язку з
неприбуттям сторін у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Відповідно до
зовнішньоекономічного контракту № 1
від 12 листопада 2008 року, укладеного
позивачем та ТОВ "Промекспорт",
рахунку-фактури № 13 від 05.07.2013 року на
суму 35646,81 євро, специфікації № 13 від
05.07.2013 року на суму 35646,81 євро, накладної
№ 13 від 05.07.2013 року на суму 35646,81 євро, CMR
№ 694336 на суму 35646,81 євро, інших
документів, позивач оплатив та отримав
товар - тафтингове покриття для підлоги
по ціні 2,05 та 2,10 євро за м. кв., на
загальну суму 35646,81 євро без врахування
транспортних витрат.

Товар переміщений через митний кордон
України, та поставлений на територію
Хмельницької митниці під митний
контроль. Відповідно до декларації
митної вартості товару № 400050000/2013/0010324
від 09.07.2013 року митна вартість товару
становить 36230,97 євро або 372128,56 грн., всі
необхідні документи для митного
оформлення товару були сформовані та
надані відповідачу брокерською
конторою.

Виходячи із заявленої позивачем митної
вартості товару, митний платіж повинен
бути сплачений позивачем в розмірі
74465,60 грн.

Позивач відповідно до вимог статті 257
Митного кодексу України для проведення
митного оформлення імпортованого
товару подав до митного органу
декларацію митної вартості товарів №
400050000/2013/0010324 від 09.07.2013 року на суму 36230,97
євро, контракт № 1 від 12 листопада 2008
року, укладений позивачем із ТОВ
"Промекспорт", рахунок-фактуру № 13 від
05.07.2013 року на суму 35646,81 євро,
специфікацію № 13 від 05.07.2013 року на суму
35646,81 євро, накладну № 13 від 05.07.2013 року
на суму 35646,81 євро, CMR № 694336 на суму 35646,81
євро, документи підтверджуючі
транспортні витрати по доставці
товару.

Посадовою особою Хмельницької митниці
при перевірці декларації про митну
вартість товарів № 400050000/2013/0010324 від
09.07.2013 року витребувано у позивача
додаткові документи.

Позивач на вимогу митного органу надав
всі наявні документи.

Відповідно до частини 3 статті 53
Митного кодексу України у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) додаткові документи.

Частинами 1, 2 статті 55 Митного кодексу
України встановлено, що рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
митним органом у письмовій формі під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості цих товарів
як до, так і після їх випуску, якщо
митним органом у випадках,
передбачених частиною шостою статті 54
цього Кодексу, виявлено, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів.

Прийняте митним органом письмове
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у
тому числі щодо числових значень
складових митної вартості, митної
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, інших умов, що
могли вплинути на ціну товарів), яка
призвела до виникнення сумнівів у
правильності визначення митної
вартості та до прийняття рішення про
коригування митної вартості, заявленої
декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 цього
Кодексу, за умови надання яких митна
вартість може бути визнана митним
органом;

4) обґрунтування числового значення
митної вартості товарів, скоригованої
митним органом, та фактів, які вплинули
на таке коригування.

На підставі додатково отриманих від
позивача документів, відповідач
прийняв рішення про коригування митної
вартості товарів № 400000004/2013/100022/2 від
10.07.2013 року, в якому зазначив: документи
подані відповідно до пунктів 2 та 3
статті 53 Митного кодексу України
містять розбіжності та не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів та відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті (відомості про вартість
страхування, вартість упаковки або
вартість пакувальних матеріалів та
робіт пов'язаних з пакуванням, витрати
на навантаження та обробку оцінюваних
товарів, пов'язані із транспортуванням
до місця ввезення на митну територію
України), в зв'язку з чим метод 1 для
визначення митної вартості не може
бути застосований.

Вказаним рішенням відповідач для
визначення митної вартості товарів
позивача застосував метод 6-резервний,
враховуючи інформацію щодо товарів,
митне оформлення яких вже здійснено,
зокрема МД № 110080000/2013/115376 від 20.06.2013
року.

На підставі рішення про коригування
митної вартості товарів № 400000004/2013/100022/2
від 10.07.2013 року відповідач видав картку
відмови у прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 400050000/2013/00107
від 10.07.2013 року, якою відмовив у митному
оформленні (випуску) товарів.

Як встановлено, єдиною підставою для
отримання додаткових документів від
позивача для визначення митної
вартості товарів була відсутність
договору про вартість страхування.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті
53 Митного кодексу України такий
документ подається декларантом для
підтвердження заявленої митної
вартості тільки у разі якщо таке
страхування здійснювалось.

Позивач не укладав договір
страхування, тому не міг подати такий
документ для підтвердження заявленої
митної вартості.

Разом з тим документи які вимагав
відповідач від позивача для
підтвердження заявленої митної
вартості і які отриманні відповідачем
згідно супровідного листа позивача №
119 від 10.07.2013 року входять в перелік
документів, які підтверджують митну
вартість товарів, визначених частиною 3
статті 53 Митного кодексу України і
можуть бути витребувані у позивача
тільки за умов встановлених частиною 3
статті 53 Митного кодексу України.

Проте, відповідачем не доведено, що
документи подані позивачем для
визначення митної вартості товару
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Також, відповідач не довів, що позивач
поніс додаткові витрати на оплату
вартості упаковки або вартості
пакувальних матеріалів та робіт
пов'язаних з пакуванням, витрат на
навантаження та обробку оцінюваних
товарів, пов'язані із транспортуванням
до місця ввезення на митну територію
України, крім декларації митної
вартості товарів № 400050000/2013/0010324 від
09.07.2013 року на суму 372128,56 грн., контракт
№ 1 від 12.11.2008 року, укладений позивачем
із ТОВ "Промекспорт", рахунок-фактуру №
13 від 05.07.2013 року на суму 35646,81 євро,
специфікацію № 13 від 05.07.2013 року на суму
35646,81 євро, накладну № 13 від 05.07.2013 року
на суму 35646,81 євро, CMR № 694336 на суму 35646,81
євро.

При цьому, як було встановлено судами
попередніх інстанцій, позивачем надані
митному органу транспортні (перевізні)
документи, оскільки за умовами
поставки витрати на транспортування не
включені у вартість товару, а також
документи, що містять відомості про
вартість перевезення оцінюваних
товарів.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідач не обґрунтував
неможливість застосування попередніх
методів, а тому підстав для
застосування резервного методу немає.

Також, відповідач при прийнятті
рішення № 400000004/2013/100022/2 від 10 липня 2013
року про коригування митної вартості
товарів не взяв до уваги, що
Хмельницькою митницею за цим же
зовнішньоекономічним контрактом № 1
від 12.11.2008 року розмитнений аналогічний
товар по митній вартості яка була
заявлена позивачем.

При цьому, суди попередніх інстанцій
також дійшли висновку, що у зв'язку з
тим, що рішення відповідача №
400000004/2013/100022/2 від 10.07.2013 року про
коригування митної вартості товарів є
протиправним, сплачені позивачем митні
платежі в розмірі 7652,94 грн., підлягають
поверненню позивачу.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком судів першої та апеляційної
інстанції з огляду на таке.

Аналіз положень статей 57, 58 цього
Кодексу дає колегії суддів підстави
для висновку, що питання контролю
правильності обчислення декларантом
митної вартості в разі виникнення
обґрунтованого сумніву, відносяться до
виключної компетенції митних органів.
Тому суди, встановивши протиправність
рішень митного органу про визначення
митної вартості товару за тим чи іншим
методом, не вправі підміняти митний
орган, стягуючи з державного бюджету
надмірно сплачену з такої вартості
суму ПДВ або ввізного мита, фактично
визначаючи при цьому інший метод
обчислення митної вартості.

Таким чином, суди першої та апеляційної
інстанції, постановляючи у цій справі
рішення щодо стягнення з державного
бюджету на користь позивача суми
надмірно сплаченого ввізного мита,
фактично визначив митну вартість
ввезеного ним товару за першим методом,
чим підмінив митний орган.

Отже, рішення судів попередніх
інстанцій у частині стягнення з
Хмельницької митниці Міндоходів на
користь ТОВ «Імпресс-М» зайво
сплачених митних платежів на суму 7652,94
грн. належить скасувати та ухвалити
нове рішення у цій частині про відмову
у позові.

Відповідно до ст. 229 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції має
право скасувати судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове рішення, якщо обставини
справи встановлені повно і правильно,
але суди першої та апеляційної
інстанцій порушили норми
матеріального чи процесуального права,
що призвело до ухвалення незаконного
судового рішення.

Доводи касаційної скарги дають
підстави для висновку, що при розгляді
справи судами допущено неправильне
застосування норм матеріального права
при прийнятті рішення щодо стягнення з
Державного бюджету України коштів, що є
підставою для ухвалення нового рішення
у справі у цій частині.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Хмельницької митниці
Міндоходів задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 29.08.2013 року
та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 01.10.2013 року
скасувати у частині стягнення з
Хмельницької митниці Міндоходів на
користь ТОВ «Імпресс-М» зайво
сплачених митних платежів на суму 7652,94
грн., ухвалити нове рішення у цій
частині.

Відмовити у позові ТОВ "Імпресс-М" до
Хмельницької митниці Міндоходів у
частині стягнення з Хмельницької
митниці Міндоходів на користь ТОВ
«Імпресс-М» зайво сплачених митних
платежів на суму 7652,94 грн.

В решті постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від
29.08.2013 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 01.10.2013 року у цій справі залишити
без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Судді: