Справа № 807/2002/14
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року Справа №
876/8939/14Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання
Лемцьо І.В.,

Позивача 1,представника позивача 2
Панової Н.В.

представника відповідача
Костака В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу начальника управління
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Закарпатській
області Панової Наталії Володимирівни,
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Закарпатській області на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 18 серпня 2014
року у справі за позовом начальника
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Закарпатській області Панової Наталії
Володимирівни, управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Закарпатській
області до прокуратури Закарпатської
області про визнання протиправними
дій,

в с т а н о в и в:

Начальник управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Закарпатській
області Панова Наталія Володимирівна,
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Закарпатській області 10.06.2014 року
звернулися в суд з адміністративним
позовом до прокуратури Закарпатської
області в якому просили:

визнати протиправними дії щодо
складення та внесення на ім'я голови
Державної виконавчої служби України
Подання від 19.03.2014 року №05/2/3-63 вих. 2014
про усунення порушень законодавства
про виконавче провадження в діяльності
органів державної виконавчої служби
Закарпатської області;

визнати протиправними дії щодо
включення до Подання від 19.03.2014 року
№05/2/3-63 вих. 2014 висновків про те, що:

Начальник управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Закарпатській
області Панова Н.В., незважаючи на те, що
очолює вказану службу із 2008 року,
кардинально вплинути на ситуацію щодо
недопущення випадків скоєння
корупційних правопорушень з боку
підпорядкованих працівників не
спромоглась, а навпаки належної уваги
профілактиці цих негативних проявів
серед співробітників ДВС не приділяла,
що і спричинило зростання кількості
випадків вчинення корупційних діянь та
злочинів її підлеглими;

Робота щодо попередження профілактики
корупційних правопорушень і
додержання вимог Закону України "Про
засади запобігання та протидії
корупції" в органах державної
виконавчої служби не ведеться, заходи,
які вживались управлінням, були
формальними та неефективними;

Управління ДВС неналежно відноситься
до реалізації конфіскованого на
користь держави майна у справах про
порушення митних правил;

Систематичне безпідставне ухилення
державних виконавців від виконання
покладених на них обов'язків,
незадовільний стан роботи з виконання
судових рішень на користь держави перш
за все свідчить про відсутність
дієвого контролю з боку начальника
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Закарпатській області Панової Н.В. за
виконанням вимог закону підлеглими
працівниками, вжиття ними всіх
передбачених законом заходів з метою
своєчасного та повного виконання
судових рішень.

зобов'язати прокурора Закарпатської
області скасувати та відкликати
Подання від 19.03.2014 року №05/2/3-63 вих. 2014 з
Державної виконавчої служби України.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 18 серпня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції начальник управління
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Закарпатській
області Панова Наталія Володимирівна,
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Закарпатській області оскаржили його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просять рішення суду першої
інстанції скасувати і прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.

Апелянти зазначають, що Подання від
19.03.2014 року № 05/2/3-63 вих. 2014 (далі -
Подання) голові Державної виконавчої
служби України про усунення порушень
законодавства про виконавче
провадження в діяльності органів
державної виконавчої служби
Закарпатської області внесено
відповідачем з порушенням Закону
України «Про прокуратуру», не в порядку
та у спосіб, що передбачені ним, а також
з перевищенням наданих повноважень, що
має наслідком порушення прав та
законних інтересів посадових та
службових осіб позивача з боку
прокуратури Закарпатської області.

Крім того, наголошують, що ними
оскаржено саме дії відповідача при
винесенні акту прокурорського
реагування.

При апеляційному розгляді начальник
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Закарпатській області Панова Н. В.
вимоги апеляційної скарги підтримала з
зазначених в ній підстав.

Прокурор Костак В.В. вимоги апеляційної
скарги заперечив, вважаючи ухвалене
рішення законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, дослідивши наявні в справі
матеріали та доводи апеляційної скарги
у їх сукупності, на основі наявних у
справі доказів, колегія суддів
приходить до переконання, що подану
апеляційну скаргу слід задовольнити
частково.

Судом першої інстанції встановлено,
що прокуратурою Закарпатської області
відповідно до постанови №3 від 03.03.2014р.
проводилася перевірка в порядку
нагляду за додержання і застосуванням
законів. Копію постанови було надано
начальнику Управління ДВС Головного
Управління юстиції в Закарпатській
області. Вказана постанова не була
оскаржена до прокурора вищого рівня чи
до суду в порядку адміністративного
судочинства у встановлений законом
строк.

В подальшому, на підставі зібраної
інформації щодо порушень чинного
законодавства, керуючись ст. 23 Закону
України «Про прокуратуру» 19.03.2014 року
Прокурором Закарпатської області було
внесено подання на голову Державної
виконавчої служби України за № 05/2/3-63
вих. 2014 «Про усунення порушень
законодавства про виконавче
провадження в діяльності органів
державної виконавчої служби
Закарпатської області» (а.с.14-20), яким
прокурором вимагалося:

Розглянути подання та вжити
невідкладних організаційних і
практичних заходів щодо усунення
наведених у ньому порушень чинного
законодавства, а також причин умов, що
їм сприяють.

В установленому законодавством
порядку вирішити питання про
відповідальність начальника
управління ДВС Головного управління
юстиції у Закарпатській області
Панової Н.В. та інших працівників ДВС, з
вини яких допущені викладені у поданні
порушення чинного законодавства.

Невідкладно розглянути і не пізніше
ніж у місячний термін вжиті заходи до
усунення порушень, причин та умов їх
виникнення.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що вказані дії прокуратури
повністю відповідають вимогам Закону
України «Про прокуратуру», оскільки
внесення подання це право прокуратури,
яке не може бути обмежене конкретними
особами.

Подання прокурора, як акт
прокурорського реагування на виявлені
ним порушення, не є рішенням суб'єкта
владних повноважень, який має
обов'язкову силу для виконання, і не
спричиняє виникнення наслідків для
суб'єктів публічно-правових відносин
інакших, ніж обов'язок відповідного
органу щодо його розгляду. Таким чином,
подання прокурора не може бути
предметом адміністративного спору,
оскарженню може підлягати лише рішення
суб'єкта владних повноважень, прийняте
за наслідками розгляду відповідного
подання.

Подання прокуратури також не потягло
для позивачів ніяких правових
наслідків, тому останні не наділені
повноваженнями щодо оцінки та
оспорювання подання прокурора
Закарпатської області внесеного на
ім'я Голови Державної виконавчої
служби України від 19.03.2014 року за №
05/2/3-63 вих. 2014 .

Не заперечуючи право прокурора на
внесення подання на порушення чинного
законодавства, колегія суддів вважає,
що судом першої інстанції не звернуто
увагу на те, що позивачами, зокрема,
оскаржуються дії останнього щодо
складення внесення подання на підставі
перевірки, яка проведена з порушенням
встановленого законом порядку з
перевищенням наданих повноважень, що
потягло порушення прав та законних
інтересів посадових та службових осіб
позивача.

За правилом ст. 17 Закону України від
23.02.2006 p. № 3477-1V «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» суди застосовують
при розгляді справ Конвенцію про
захист прав людини і основоположних
свобод і протоколи до неї, та практику
Європейського суду з прав людини як
джерело права.

Зокрема, у п.4-5 Розділу 1 Огляду практики
Європейського суду з прав людини «Роль
прокуратури поза межами кримінального
права у практиці Європейського суду з
прав людини», що підготовлена
Науково-дослідним відділом
Європейського суду з прав людини у
березні 2011 p., зазначено:

«Той факт, що рішення прокурора може
бути оскаржене вищестоящому прокурору,
жодним чином не компенсує
недостатність правових гарантій,
оскільки вищестоящі посадові особи е
частиною тієї ж централізованої
системи, і вони також не відповідають
цим вимогам. На думку Суду, «сам по собі
той факт, що дії прокурорів спрямовані
на охорону державних інтересів, не
можна витлумачувати як надання їм
правового статусу незалежних і
неупереджених учасників процесу» (
справа «ТОВ «Злінсат» проти Болгарії»
(Zlinsat, spol. s r.o., v. Bulgaria,), №57785 / 00, § 78,15.06.2006
p).

З метою забезпечення дотримання
положень ст. 6 Конвенції рішення
прокурора підлягає перегляду з боку
судового органу, оскільки суд володіє
всією повнотою юрисдикції, що не було
дотримано при розгляді справи «ТОВ
«Злінсат» проти Болгарії»...., справи
«Васілеску проти Румунії» (Vasilescu v.
Romania)....»

Наявність засобу судового захисту
повинна бути безсумнівною,
неможливість його використання
означає недостатній рівень
доступності та ефективності, які є
обов'язковими відповідно до пункту 1
ст.і 6 Конвенції (див. Рішення у справі
«І.Д. проти Болгарії» (ID v. Bulgaria), № 43578/98,
§ 54, 28.04.2005 р та «Капітал Банк АД проти
Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria), № 49429/99, § 106,
24.11.2005 p).

За таких обставин, дії прокурора щодо
складення та внесення подання
безсумнівно підлягають перегляду в
судовому порядку, оскільки для спорів
щодо визнання неправомірними дій
органів прокуратури України при
реалізації ними своїх функцій у сфері
прокурорського нагляду не встановлено
іншого порядку перегляду, який
забезпечує дотримання правових
гарантій, що повинні діяти у державі і
висловлені Європейським судом.

Так, згідно ст. 20. Закону України «Про
прокуратуру» при здійсненні
прокурорського нагляду за
додержанням і застосуванням законів
прокурор має право:

1) безперешкодно за посвідченням,
що підтверджує займану посаду,
входити у приміщення органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, військових частин і
штабів незалежно від встановленого в
них режиму, підприємств, установ та
організацій незалежно від форм
власності без особливих перепусток, де
такі запроваджено. Отримання від
Центрального депозитарію цінних
паперів, Національного банку України
та депозитарних установ інформації,
що міститься у системі депозитарного
обліку цінних паперів, здійснюється в
порядку та обсязі, встановлених
Законом України «Про депозитарну
систему України» ;

2) витребовувати від органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, військових частин,
державних підприємств, установ та
організацій рішення, розпорядження,
інструкції, накази та інші акти і
документи, одержувати інформацію про
стан законності і заходи щодо її
забезпечення, мати доступ до
відповідних інформаційних баз даних
державних органів;

3) вимагати від керівників та
колегіальних органів проведення
перевірок, ревізій діяльності
підпорядкованих і підконтрольних
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, а також
виділення спеціалістів для проведення
перевірок, відомчих і позавідомчих
експертиз;

4) мати доступ до документів і
матеріалів, необхідних для проведення
перевірки, у тому числі за письмовою
вимогою, і таких, що містять
комерційну таємницю або інформацію з
обмеженим доступом. Письмово вимагати
подання в прокуратуру у визначений ним
розумний строк зазначених
документів та матеріалів, видачі
необхідних довідок, у тому числі
щодо операцій і рахунків юридичних
осіб та інших організацій, для
вирішення питань, пов'язаних з
перевіркою. Отримання від банків
інформації, яка містить банківську
таємницю, здійснюється у порядку та
обсязі,

встановлених Законом України "Про
банки і банківську діяльність";

5) отримувати від посадових та
службових осіб і громадян усні або
письмові пояснення, в тому числі
шляхом виклику відповідної особи до
органу прокуратури.

Дії, передбачені пунктами 3, 4 та 5
частини першої цієї статті, можуть
бути вчинені виключно під час
проведення перевірки в порядку,
передбаченому статтею 21 цього Закону.

При виявленні порушень закону
прокурор у межах своєї компетенції
має право:

1) вносити подання;

2) у встановленому законом порядку
ініціювати притягнення особи до
дисциплінарної, адміністративної
відповідальності, складати протокол
про адміністративне правопорушення та
починати досудове розслідування;

3) звертатися до суду в передбачених
законом випадках.

Відповідно до ч.3 ст. 21 названого Закону
для здійснення перевірки прокурор
приймає постанову, в якій зазначає
підстави, що свідчать про можливі
порушення законності, та обґрунтовує
необхідність вчинення дій,
передбачених пунктами 3, 4 та 5 частини
першої статті 20 цього Закону. Не
допускається проведення перевірки
без надання копії зазначеної
постанови представнику підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, підпорядкованості чи
приналежності, фізичній особі-
підприємцю.

Постанова прокурора може бути
оскаржена цими особами до прокурора
вищого рівня

або суду в порядку адміністративного
судочинства протягом десяти днів з дня
одержання копії постанови.

Отже, для проведення даної перевірки
прокурору необхідно прийняти
відповідну постанову, яка є
обов»язковою.

Також , на думку колегії суддів, не
оскарження постанови прокурора про
проведення перевірки позивачами не
може підтверджувати правомірність
останньої.

Як видно з постанови прокурора №3 від
03.03.2014р. «Про проведення перевірки в
порядку нагляду за додержанням і
застосуванням законів» останнім
вирішено «провести перевірку в порядку
нагляду за додержанням і застосуванням
законів про адміністративні
правопорушення в Управлінні ДВС
Головного управління юстиції в
Закарпатській області».( а.с.71-72)

З Подання від 19.03.2014 року №05/2/3-63 вих. 2014
видно, що за результатами вказаної
вище перевірки прокурор вимагає «в
установленому законом порядку
вирішити питання про відповідальність
начальника управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Закарпатській
області Панової Наталії Володимирівни
та інших працівників державної
виконавчої служби, з вини яких допущені
вищевикладені порушення
законодавства».( а.с.14-20).

Підставою для такої вимоги стали,
зокрема, висновки відповідача: що
Панова Н.В., незважаючи на те, що очолює
вказану службу із 2008 року, кардинально
вплинути на ситуацію щодо недопущення
випадків скоєння корупційних
правопорушень з боку підпорядкованих
працівників не спромоглась, а навпаки
належної уваги профілактиці цих
негативних проявів серед
співробітників ДВС не приділяла, що і
спричинило зростання кількості
випадків вчинення корупційних діянь та
злочинів її підлеглими.

Робота щодо попередження профілактики
корупційних правопорушень і
додержання вимог Закону України «Про
засади запобігання та протидії
корупції» в органах державної
виконавчої служби не ведеться, заходи,
які вживались управлінням, були
формальними та неефективними.
Управління ДВС неналежно відноситься
до реалізації конфіскованого на
користь держави майна у справах про
порушення митних правил.

Систематичне безпідставне ухилення
державних виконавців від виконання
покладених на них обов'язків,
незадовільний стан роботи з виконання
судових рішень на користь держави перш
за все свідчить про відсутність
дієвого контролю з боку начальника
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Закарпатській області Панової Н.В. за
виконанням вимог закону підлеглими
працівниками, вжиття ними всіх
передбачених законом заходів з метою
своєчасного та повного виконання
судових рішень.

( а.с.14-20)

Отже, підставою для притягнення до
відповідальності позивача, на погляд
прокурора, стало невиконання
корупційного законодавства і
відсутність дієвого контролю з боку
начальника управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Закарпатській
області Панової Н.В. за виконанням
вимог закону підлеглими працівниками.

Проте, як видно з зазначеної вище
постанови №3 від 03.03.2014р. відповідачем
не приймалась мотивована постанова про
проведення перевірки контрольних
повноважень керівниками Управління
ДВС Закарпатської області, ні у сфері
здійснення виконавчого провадження, ні
у сфері запобігання та протидії
корупції, ні у сфері звернень громадян,
про які йдеться у Поданні.

З матеріалів справи також видно, що
перевірка фактів та обставин, що
свідчать про наявність саме таких
порушень щодо здійснення контрольних
повноважень в діяльності начальника
УДВС ГУЮ у Закарпатській області
Панової Н.В., а так само інших керівних
працівників управління, не
проводилась. Також, в управлінні ДВС за
період 2011-2014 pp. не проводилися
перевірки організації роботи щодо
запобігання та профілактики корупції
серед працівників органів ДВС
Закарпатської області та у сфері
звернень громадян, а також жодні
документи для встановлення стану
законності та вжиті заходи начальником
управління ДВС щодо роботи в даному
напрямку органами прокуратури не
витребовувалися.

Крім того, судом першої інстанції не
враховано те, що відповідач
безпідставно покладає на позивача
відповідальність за невжиття заходів з
запобігання корупції, оскільки
повноваження посадових осіб
Управління ДВС щодо виявлення та
реагування на факти корупційних
правопорушень визначені у ч.7 ст.5
Закону України «Про засади запобігання
та протидії корупції» і обмежуються
виключно вжиттям заходів щодо
припинення такого правопорушення у
межах повноважень та негайного
письмового повідомлення про його
вчинення спеціально уповноваженого
суб'єкта у сфері протидії корупції.

З матеріалів справи видно, що жоден з
зазначених у Поданні фактів
корупційних правопорушень, вчинених
державними виконавцями, не був
виявлений безпосередньо органами
прокуратури, а всі кримінальні
провадження були розпочати в
результаті вжиття
оперативно-розшукових заходів,
застосовувати які начальник
Управління ДВС не уповноважений,
відтак висновки щодо порушення ним
корупційного законодавства
ґрунтуються на припущеннях
відповідача .

Не переконливими є також висновки
відповідача та суду першої інстанції
про неефективність роботи органів ДВС
та безвідповідального розпорядження
конфіскованим майном під час
реалізації переданого митними
органами до відділів ДВС майна, так як
органи ДВС Закарпатської області не
здійснюють реалізацію
конфіскованого майна, а лише укладають
відповідні договори з
спеціалізованими торгівельними
організаціями, які отримали право
здійснювати реалізацію на конкурсній
основі.

Колегія суддів також погоджується з
доводами апелянтів , що прокуратура не
підміняє органи відомчого управління
та контролю і не втручається у
господарську діяльність, якщо така
діяльність не суперечить чинному
законодавству.

Відповідно до Положення про Державну
виконавчу службу, затвердженого Указом
Президента України від 6 квітня 2011 року
№ 385/2011відомчий контроль за
контрольними повноваженнями
керівників органів ДВС» прямо
покладені на Державну виконавчу службу
України.

Порядок здійснення контролю за
законністю виконавчого провадження та
виключний перелік осіб і державних
органів, які мають право проводити
перевірку виконавчого провадження та
витребовувати їх із відповідного
органу ДВС, закріплено у статтях 83, 84, 85,
86 Закону України «Про виконавче
провадження, а ч. 7 ст. 83 зазначеного
Закону також забороняє втручання інших
державних або недержавних органів та
їх посадових осіб у виконавче
провадження, крім випадків,
передбачених цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 5 Закону України «Про
прокуратуру», на прокуратуру не може
покладатися виконання функцій, не
передбачених Конституцією України і
цим Законом.

Крім того, виходячи з вимог п. 4 ст. 121
Конституції України на прокуратуру
України покладається нагляд за
додержанням законів при виконанні
судових рішень у кримінальних справах,
а також при застосуванні інших заходів
примусового характеру, пов'язаних з
обмеженням особистої свободи громадян.

Наведене дає підстави вважати, що
чинним законодавством до повноважень
прокуратури України не віднесено
нагляд за законністю всіх виконавчих
проваджень у цивільних, господарських
та адміністративних справах. Такий
нагляд поширюється лише на виконання
судових рішень у кримінальних справах,
які пов'язані із обмеженням особистої
свободи громадян.

Такі висновки повністю відповідають
викладеній в постановах Верховного
Суду України від 21 лютого 2011 р. № 21-10а11,
від 19 вересня 2011 року( справа за позовом
заступника прокурора Богунського
району м.Житомира до Богунського ВДВС
про зобов»язання вчинити дії) правовій
позиції Верховного Суду України з
даних правовідносин, якою зазначено, що
у Законі № 606-XIV поняття «виконавче
провадження» розуміється як
завершальна стадія судового
провадження (стаття 1). Наведене
узгоджується із практикою
Європейського суду з прав людини щодо
застосування статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, яка гарантує право на
справедливий суд.

Так, у справі «Горнсбі проти Греції" (Case
of Hornsby v. Greece) названий суд у своєму
рішенні від 19 березня 1997 року зазначив,
що для цілей статті 6 Конвенції
виконання рішення, ухваленого
будь-яким судом, має розцінюватися як
складова частина «судового розгляду».

При цьому, як зазначено Верховним Судом
України, Закон № 1789-ХІІ, як і інші
джерела національного законодавства
України, не наділяє прокуратуру
повноваженнями щодо нагляду за
додержанням і застосуванням законів у
ході судового провадження.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, при складенні та внесенні
на ім'я голови Державної виконавчої
служби України Подання від 19.03.2014 року
№05/2/3-63 вих. 2014 про усунення порушень
законодавства про виконавче
провадження в діяльності органів
державної виконавчої служби
Закарпатської області прокуратура
Закарпатської області діяла не на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З відповіді Державної виконавчої
служби України від 07.10.2014 року №
14-0-25-198/7 прокурору області на Подання
видно, що першою була проведена
комплексна перевірка структурних
підрозділів ДВС і за показниками
роботи за 1 півріччя 2014 року позивачу
оголошено догану.( вказаний період не
був предметом перевірки)

Вказаною вище відповіддю Державної
виконавчої служби України прокурор
при апеляційному перегляді
незадоволений , але з відповідним
позовом до суду не звертався, відтак
висновок суду першої інстанції, що
оскаржене Подання не порушило права і
законні інтереси позивачів є
помилковим.

Виходячи з того, що Законом України
«Про прокуратуру» відкликання подання
не передбачено, а висновки, викладені в
Поданні враховані судом при ухваленні
даного рішення, в задоволенні решти
позовних вимог слід відмовити.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку про
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи, доводи апеляційної скарги
висновки суду частково спростовують, а
тому така підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.3, 202, 205
ч.2, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу начальника
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Закарпатській області Панової Наталії
Володимирівни, управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Закарпатській
області задовольнити частково.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 18 серпня 2014
року у справі №807/2002/14 скасувати і
прийняти нову постанову, якою позов
начальника управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Закарпатській
області Панової Наталії Володимирівни,
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Закарпатській області задовольнити
частково.

Визнати протиправними дії прокурора
Закарпатської області щодо складення
та внесення на ім'я голови Державної
виконавчої служби України Подання від
19.03.2014 року №05/2/3-63 вих. 2014 про усунення
порушень законодавства про виконавче
провадження в діяльності органів
державної виконавчої служби
Закарпатської області.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення.

На постанову може бути подано
касаційну скаргу безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили, а в разі складання
постанови в повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України - з дня
складання постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Судді
В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Постанова у повному обсязі складена
23.12.2014 року.