Справа № 2а-0770/1709/11
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року м. Київ
К/800/55420/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Мороз В.Ф.

Логвиненко А.О.

Донець О.Є.

здійснивши попередній розгляд
касаційної скарги Державної
фінансової інспекції у Закарпатській
області на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 29
лютого 2012 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 17 жовтня 2013 року у справі за позовом
Державної фінансової інспекції у
Закарпатській області (надалі також -
інспекція) до управління праці та
соціального захисту населення
Виноградівської районної державної
адміністрації Закарпатської області
(надалі також - управління) про
зобов'язання виконати вимогу,

в с т а н о в и л а:

Державна фінансова інспекція у
Закарпатській області звернулась із
адміністративним позовом про
зобов'язання виконати вимогу від 16.11.2010
року за № 05/884 в частині відшкодування
коштів у сумі 431898,33 грн.

Позов мотивовано тим, що проведеною
інспекцією ревізією коштів виявлені
порушення, про що складено акт. З метою
забезпечення усунення виявлених
порушень, попередження їх виникнення в
подальшому прийнято вимогу про
усунення фінансових порушень,
виявлених ревізією від 30.09.2010 року,
вимога до управління та вказаною
вимогою зобов'язано відповідача
усунути порушення, виявлені проведеною
ревізією. Доказів виконання вимоги не
надходило.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 29 лютого 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17 жовтня 2013
року, в позові відмовлено.

Рішення мотивовані тим, що КРВ у
Виноградівському районі не дотримано
вимог діючого законодавства щодо
прийняття вимоги за спеціальною формою
та не дотримано положень щодо
механізму повернення таких, що
передбачено Порядком повернення
бюджетних коштів, отриманих як
субвенція, до відповідного бюджету в
разі їх нецільового використання
(затвердженою Постановою КМ України
від 11 квітня 2002 року за № 495).

В касаційній скарзі, що надійшла до
Вищого адміністративного суду України
ДФІ, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій та прийняти нову
постанову, якою позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України,
перевіривши матеріали справи та
переглядаючи матеріали справи в межах
доводів касаційної скарги, судова
колегія вважає, що вона задоволенню не
підлягає з наступних підстав.
Судами попередніх інстанцій
встановлено, що інспекцією проведено
ревізію коштів субвенції з державного
бюджету місцевим бюджетам на надання
пільг та житлових субсидій населенню
на оплату електроенергії, природного
газу, послуг тепло - водопостачання,
квартирної плати, вивезення побутового
сміття та рідких нечистот в управлінні
праці та соціального захисту населення
Виноградівської районної державної
адміністрації за період 2008-2009 рр. та
завершений звітний період 2010 року, про
що складено акт від 30.09.2010 року № 05-16/15.

Проведеною звіркою інформації,
отриманої від управління
промисловості та розвитку
інфраструктури Закарпатської ОДА (щодо
укладених договорів на перевезення
пасажирів та виданих дозволів на
здійснення маршрутів), з інформацією
щодо здійснення перевезень пільгових
категорій громадян включеною ВАТ
"Виноградівське АТП 12144" в розрахунки на
відшкодування, подані в управління
праці та соціального захисту населення
Виноградівської районної державної
адміністрації, було встановлено, що в
періоді з 01.01.2008 року по 30.06.2010 року ВАТ
"Виноградівське АТП- 12144" в розрахунки
щодо вартості послуг з перевезень
громадян пільгових категорій надані в
управління праці та соціального
захисту населення Виноградівської
районної державної адміністрації було
включено витрати по дев'яти маршрутах,
по яких замовником перевезень
(Закарпатською ОДА) фактично не було
укладено договорів та надано дозволів,
що, з твердженням Інспекції, призвело
до безпідставної виплати 413791,33 грн., які
вищевказаним перевізником були
отримані в повному обсязі, а саме (за 2008
рік - 405766,09 грн., 2009 рік - 6366,36 грн., 2010 рік -
1658,88 грн.).

Також було встановлено
невідповідність фактично виконаних
рейсів їх кількості, зазначеній у
звітах, що призвело до матеріальної
шкоди на суму 21 482,63 грн.

Висновок ревізії полягає в тому, що
управління за 2008-2009 та шість місяців 2010
року порушило вимоги ст.ст.7, 29, 31, 37
Закону України "Про автомобільний
транспорт" від 05.04.2001 року за № 2344-ІІІ, в
частині здійснення пільгових
перевезень пасажирів, автомобільними
перевізниками на автобусних маршрутах
загального користування відповідно до
законодавства та одержаної ліцензії за
договором про організацію перевезень
пасажирів на автобусному маршруті
загального користування укладеним із
органами виконавчої влади, у якому
встановлюються: перелік маршрутів
загального користування, які буде
обслуговувати автомобільний
перевізник, умови організації
перевезень, показники якості
транспортного обслуговування
населення, термін роботи
автомобільного перевізника.

Листом інспекції від 16.11.2010 року за №
05/884 до управління направлено вимогу
про усунення порушень, виявлених
ревізією, та зобов'язано провести
претензійно-позовну роботу і повернути
кошти в сумі 431898,33 грн. Відобразити
дебіторську заборгованість у цій сумі.

За змістом п. 1, 7, 10 ст. 10 Закону України
«Про державну контрольно-ревізійну
службу в Україні" № 2939-XII
контрольно-ревізійним управлінням в
областях надається право перевіряти у
підконтрольних установах грошові та
бухгалтерські документи, звіти,
кошториси й інші документи, що
підтверджують надходження і
витрачання коштів та матеріальних
цінностей, проводити перевірки
фактичної наявності цінностей
(грошових сум, цінних паперів, сировини,
матеріалів, готової продукції,
устаткування тощо); пред'являти
керівникам та іншим службовим особам
підконтрольних установ, що
ревізуються, вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства з
питань збереження і використання
державної власності та фінансів;
звертатися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства з питань збереження і
використання активів.

Відповідно до п.п. 3.1.12 п. 3.1 Положення
про Контрольно-ревізійні управління в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві і Севастополі,
затвердженого наказом Головного
контрольно-ревізійного управління
України від 9 січня 2001 року № 111
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 18 січня 2001 року за № 37/5228;
чинного на час виникнення спірних
відносин), управління, відповідно до
покладених на нього завдань, а також
через підпорядковані йому
контрольно-ревізійні підрозділи, має
право, зокрема, звертатись до суду в
інтересах держави, якщо підконтрольною
установою не забезпечено виконання
вимог щодо усунення виявлених ревізією
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Наведене дає підстави вважати, що
органу державного фінансового
контролю надано можливість
здійснювати контроль за використанням
коштів державного і місцевого бюджету
та у разі виявлення порушень
законодавства пред'являти обов'язкові
до виконання вимоги щодо усунення
таких правопорушень. При виявленні
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, орган державного фінансового
контролю має право визначати їх розмір
та звернутися до суду в інтересах
держави, якщо підконтрольною установою
не забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

У зв'язку з цим, Верховний Суд України у
постанові від 15 квітня 2014 року у справі
21-63а14 дійшов висновку, що виявлені
збитки, завдані державі чи об'єкту
контролю не можуть бути примусово
відшкодовані шляхом вимоги, хоча про
їх наявність може бути зазначено у
вимозі. Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення органу державного
фінансового контролю до суду з
відповідним позовом. При цьому
зважаючи на те, що збитки
відшкодовуються у судовому порядку за
позовом органу державного фінансового
контролю, правильність обчислення їх
розміру перевіряє суд, який розглядає
цей позов.

Таким чином оскільки примусове
відшкодування шкоди відбувається
судом за відповідним позовом про її
стягнення, спонукання підконтрольну
установу в судовому порядку до
виконання вимоги інспекції у тому
числі з зобов'язанням до використання
права на судовий захист, є
необґрунтованим.

За цих обставин відмова у задоволенні
такого позову є правомірною.

Відповідно до ч.3 ст. 220-1 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції у Закарпатській області
залишити без задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 29 лютого 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 17 жовтня 2013 року - без змін.

Рішення набирає законної сили через 5
днів після направлення його копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає крім, як в
строки, з підстав та в порядку,
передбаченому главою 3 розділу IV КАС
України.

Судді:
В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є Донець