Справа № 820/9948/13-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року
м.Київ
К/800/6523/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін
О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Кравцов О.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2013 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16 січня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Укргазвидобування» до Реєстраційної
служби Харківського міського
управління юстиції Харківської
області про скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Укргазвидобування»
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Реєстраційної служби
Харківського міського управління
юстиції Харківської області, в якому
просило визнати протиправним та
скасувати рішення державного
реєстратора реєстраційної служби
Харківського міського управління
юстиції Харківської області
Шеховцової М.Є. про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень від 09
квітня 2013 року №1512456 та зобов'язати
відповідача вчинити дії з державної
реєстрації та видати свідоцтво про
право Приватної власності Публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» на нежитлові
приміщення - колясочну кімнату,
розміщену за адресою: м.Харків,
проспект Гагаріна, буд.170, корпус 1, 3-ій
під'їзд, 1 поверх, і надати витяг з
державного реєстру прав.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав про неправомірність рішення
відповідача про відмову у проведенні
державної реєстрації прав на нерухоме
майно, оскільки заява №483110 та додані до
неї документи подані до реєстраційної
служби з дотриманням порядку та вимог
встановлених Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав та їх
обтяжень».

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2013 року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16 січня 2014
року, у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

При винесенні рішень суди першої та
апеляційної інстанцій виходили із
правомірності дій відповідача при
розгляді поданої представником
позивача заяви про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень та обґрунтованості
відмови в державній реєстрації прав.

Не погоджуючись з ухваленими у справі
рішеннями, Публічне акціонерне
товариство «Укргазвидобування»
звернулось до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
судові рішення скасувати, прийняти
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Реєстраційна служба Харківського
міського управління юстиції
Харківської області у поданих
запереченнях просить у задоволенні
касаційної скарги відмовити, судові
рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 18 березня 2013 року
позивачем Публічним акціонерним
товариством «Укргазвидобування» через
представника Ворону Л.А. подано до
реєстраційної служби Харківського
міського управління юстиції
Харківської області заяву про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень за
реєстраційним номером 483110 для
проведення державної реєстрації права
приватної власності на нежитлові
приміщення - колясочну кімнату,
розміщену за адресою: м.Харків,
проспект Гагаріна, буд.170, корпус 1, 3-ій
під'їзд, 1 поверх.

Державним реєстратором під час
розгляду вказаної заяви встановлено
відсутність у повному обсязі
документів необхідних для проведення
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, визначених Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 червня 2011 року №703, а саме: до
заяви подано дублікат договору № Н4-463
купівлі-продажу, зареєстрований 11
червня 1996 року на ХТБ. Відповідно до п.1
вказаного договору, покупець, у якого
виникає право власності на нерухоме
майно - колясочну кімнату загальною
площею 15,0 кв.м, є Агрофірма «Восток» ДП
«Харківтрансгаз», а заява №483110 була
подана ПАТ «Укргазвидобування». У
зв'язку з чим Державний реєстратор
просив заявника надати документ, що
підтверджує перехід прав на колясочну
кімнату за вказаною вище адресою від
Агрофірми «Восток» ДП
«Харківтрансгаз» до ПАТ
«Укргазвидобування» та визначиться з
формою власності ПАТ
«Укргазвидобування». Також, з
посиланням на неможливість
встановлення з доданих до заяви
документів загальної площі приміщення,
держаний реєстратор просив позивача
надати технічний паспорт на теперішній
час.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
п.13 Порядку ведення Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26 жовтня 2011 року
№1141, державний реєстратор рішенням від
02 квітня 2013 року №132669 зупинив розгляд
заяви про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень для усунення в п'ятиденний
строк обставин, що зумовили зупинення
розгляду заяви.

Рішенням від 09 квітня 2013 року №1512456
відповідач відмовив у державній
реєстрації права власності у зв'язку з
не усуненням у п'ятиденний строк
обставин, що були підставою для
прийняття рішення про зупинення
розгляду заяви.

Як встановлено ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (далі
також Закон № 1952-IV) державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно -
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно;
нерухоме майно - земельні ділянки, а
також об'єкти, розташовані на земельній
ділянці, переміщення яких неможливе
без їх знецінення та зміни призначення.

Згідно ч.1 ст.4 Закону № 1952-IV
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування.

Статтею 8 Закону № 1952-IV встановлені
повноваження органу державної
реєстрації прав, відповідно до якої
орган державної реєстрації прав:
проводить державну реєстрацію прав та
їх обтяжень або відмовляє у їх
реєстрації; забезпечує ведення
Державного реєстру прав; надає
інформацію про зареєстровані права та
їх обтяження в порядку, встановленому
цим Законом; забезпечує облік
безхазяйного нерухомого майна;
здійснює інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
нормативно-правовими актами.

Згідно п.1 ч.2 ст.9 Закону № 1952-IV
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно, зокрема:
відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом);
відповідність повноважень особи, яка
подає документи на державну
реєстрацію, та сторін (сторони)
правочину, згідно з яким відбувається
державна реєстрація виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав;
відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах;
відповідність даних про наявність (або
відсутність) інформації та/або
відповідних документів, що свідчать
про накладення (зняття) заборони
(арешту) або інших обтяжень, що
перешкоджають державній реєстрації
прав, у тому числі відсутність
встановлених законом заборон на
відчуження нерухомого майна; наявність
факту виконання умов правочину, з якими
закон та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав.

Відповідно до ст.15 Закону № 1952-IV
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; внесення записів до
Державного реєстру прав; видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених ст.18 цього закону; надання
витягів з Державного реєстру прав про
зареєстровані права та/або їх
обтяження.

У ст.22 Закону № 1952-IV встановлено, що у
разі якщо документи для державної
реєстрації прав та їх обтяжень подано
не в повному обсязі, передбаченому
нормативно-правовими актами, державний
реєстратор у строк, встановлений
частинами п'ятою, сьомою і восьмою
статті 15 цього Закону для розгляду
заявлених прав, приймає рішення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень і
письмово повідомляє про це заявника.

У разі невиконання зазначених вимог
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень.

Статтею 24 Закону № 1952-IV визначені
підстави відмови в державній
реєстрації прав та обтяжень. Відмова в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень з підстав, не передбачених цим
Законом, заборонена (ч.4 ст.24 Закону).

Відповідно до п.5-4 ч.1 ст. 24 Закону № 1952-IV
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо після завершення п'ятиденного
строку з дня отримання заявником
письмового повідомлення про зупинення
розгляду заяви про державну реєстрацію
права не усунено обставин, що були
підставою для прийняття такого
рішення.

Враховуючи невиконання позивачем
вимог державного реєстратора щодо
надання витребуваних документів,
необхідних для проведення державної
реєстрації, відповідачем обґрунтовано
та правомірно прийнято рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає правильним висновки судів
попередніх інстанцій про відмову у
задоволенні позовних вимог з підстав
їх необґрунтованості, оскільки
відповідач при вчиненні оскаржуваних
дій та відмові у державній реєстрації
діяв на підставі, в порядку та в межах
повноважень, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Доводи касаційної скарги встановлених
обставин справи та висновків судів
першої та апеляційної інстанції не
спростовують та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.220-1 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» відхилити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2013 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
ухвалення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строки та в порядку, передбачених
статтями 237 - 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді