Справа № 826/12593/14
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Огурцова О.П. розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Стольник"до
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі ГУ Міндоходів у м.
Києвіпровизнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Стольник" звернулося
до Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Державної податкової інспекції у
Деснянському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
Позивачу було нараховано податкові
зобов'язання за результатами
документальної позапланової невиїзної
перевірки з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
взаємовідносин з підприємствами ТОВ
"Мюрт", ТОВ "Промелектро-75", ТОВ "Маркон
Груп Ко" за період з 01.01.2011 по 31.12.2013.
Позивач, не погоджуючись з такими
висновками податкового органу,
зазначає, що у період, який перевірявся
податковим органом, мав фінансово -
господарські відносини з
контрагентами ТОВ "Мюрт", ТОВ
"Промелектро-75" та ТОВ "Маркон Груп Ко",
які за твердженням позивача мали
реальний характер, та за якими було
поставлено товар використаний ним у
власній господарській діяльності та з
метою отримання прибутку, а документи
бухгалтерського та податкового
обліків за цими операціями були
оформлені у відповідності до вимог
податкового законодавства.
У судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги та
просила суд задовольнити позов у
Відповідач проти позовних вимог
заперечив, у судовому засіданні 17.09.2014
надав суду письмові заперечення, у яких
просив відмовити у задоволенні
адміністративного позову повністю.
Доводи відповідача викладені в
письмових запереченнях та наведені
його представниками підчас судових
засідань аналогічні доводам та
висновкам викладеним в акті перевірки
№ 154/26-52-22-01-11-/36657010 від 24.01.2014.
У судових засіданнях представник
відповідача заперечив проти позовних
вимог та просив суд відмовити у
У відповідності до частини четвертої
статті 122 Кодексу адміністративного
судочинства України суд, заслухавши у
судовому засіданні представника
позивача ухвалив продовжити розгляд
справи у письмовому провадженні.
Підчас судового розгляду справи, суд,
В період з 13.01.2014 по 17.01.2014 Державною
податковою інспекцією у Деснянському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві на
підставі наказу № 14 від 10.01.2014
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка товариства з
обмеженою відповідальністю "Стольник"
з питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з підприємствами ТОВ
"Мюрт", ТОВ "Промелектро-75", ТОВ "Маркон
Груп Ко" за період з 01.01.2011 по 31.12.2013.
За результатами перевірки складено акт
№ 154/26-52-22-01-11-/36657010 від 24.01.2014, яким
встановлено порушення підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
підпункту 14.1.27, пункту 14.1 статті 14,
пункту 138.2 статті 138, пункту 44.1 статті 44,
підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу України в
результаті чого занижено податок на
прибуток на загальну суму 63 164,00 грн.
07.02.2014 на підставі акту №
154/26-52-22-01-11-/36657010 від 24.01.2014 прийняті
податкові повідомлення - рішення №
зобов'язання за платежем податок на
прибуток приватних підприємств на
загальну суму 69 040,25 грн. у тому числі за
штрафними (фінансовими) санкціями
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на прибуток
приватних підприємств на загальну суму
66 417,75 грн. у тому числі за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) на
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Стольник" не
погоджуючись з вказаними податковими
повідомленнями - рішеннями, вважаючи їх
протиправними та такими, що підлягають
скасуванню звернулось з відповідним
позовом до суду.
Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд вважає позов таким, що
підлягає задоволенню з наступних
Згідно з пунктом 4 статті 7 Кодексу
адміністративного судочинства України
принципами адміністративного
судочинства є змагальність сторін,
диспозитивність та офіційне з'ясування
всіх обставин у справі.
Суть офіційного з'ясування всіх
обставин у справі визначена в частинах
четвертій та п'ятій статті 11 цього
Кодексу, якими встановлено, що суд
вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
Принцип офіційного з'ясування всіх
обставин справи зобов'язує суд
встановити обставини справи для
забезпечення прийняття правосудного
рішення, в тому числі незалежно від
посилань чи доводів сторін.

При розгляді справи судом було
перевірено чи мали операції між
позивачем та контрагентами ТОВ "Мюрт",
ТОВ "Промелектро-75" та ТОВ "Маркон Груп
Ко" реальний товарний характер,
можливість здійснення таких операцій з
урахуванням оперативності проведення
операцій та віддаленості контрагентів
один від одного, подальше використання
позивачем отриманих товарів.

При цьому, суд виходив з того, що
наявність у покупця належно оформлених
документів, які відповідно до закону
необхідні для віднесення певних сум до
податкового кредиту, зокрема виданих
продавцями податкових накладних, не є
безумовною підставою для
відшкодування податку на додану
вартість в подальшому, якщо податковий
орган доведе, що відомості в таких
документах не відповідають дійсності,
наприклад, у випадку, коли не
проводилися самі операції. Також, судом
було зобов'язано позивача та
відповідача надати всі наявні докази
на обґрунтування їх правових позицій.

З матеріалів справи та пояснень
представника позивача вбачається, що
позивач, у період, який перевірявся
податковим органом, мав правовідносини
з ТОВ "Маркон Груп Ко" за договором
поставки товару № 010301 від 01.03.2011.

На підтвердження факту отримання
товару за зазначеним договором
позивачем надано суду його копію, копії
видаткових накладних, рахунків -
фактур.

Позивач у перевіряємому періоду мав
фінансово - господарські відносини з
ТОВ "Промелектро-75" за договором на
поставку товару № 01110 від 01.11.2011.

Факт здійснення поставки товару за
зазначеним договором підтверджується
наявними в матеріалах справи копіями
рахунків - фактур та видаткових .

З матеріалів справи та пояснень
представника позивача вбачається, що
позивач, у період, який перевірявся
податковим органом, мав правовідносини
з ТОВ "Мюрт" за договором поставки №
100201 від 10.02.2012 .

На підтвердження факту отримання
товару за зазначеним договором
позивачем надано суду його копію, копії
видаткових накладних, рахунків -
фактур.

Факт здійснення позивачем оплати за
товар отриманий від ТОВ "Маркон Груп Ко"
та ТОВ "Мюрт" підтверджується наявними
в матеріалах справи банківськими
виписками.

В подальшому отриманий позивачем від
контрагентів ТОВ "Мюрт", ТОВ
"Промелектро-75" та ТОВ "Маркон Груп Ко"
товар було використано позивачем у
власній господарській діяльності, а
саме, для ремонту та обслуговування
транспортних засобів, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи довідкою про використання
запасних частин та матеріалів
придбаних у ТОВ "Маркон груп Ко",
копіями актів виконаних робіт,
довіреностей, видатковими накладеними

Також позивачем надано суду копії
договорів оренди транспортних засобів
та договорів оренди та суборенди
нежитлових приміщень.

Відповідачем доказів, які б
спростовували пояснення позивача та
наданні ним докази суду не надано.
Зокрема, відповідачем не надано
доказів того, що ТОВ "Мюрт", ТОВ
"Промелектро-75" та ТОВ "Маркон Груп Ко"
не відобразило у своїй податковій
звітності операції з позивачем, а
також, що ним не було сплачено податок
на додану вартість з вказаних операцій.
Відтак, відповідачем не спростовано
доводів позивача та доказів, наявних у
матеріалах справи, які доводять
реальність господарських операцій між
позивачем та контрагентами ТОВ "Мюрт",
ТОВ "Промелектро-75" та ТОВ "Маркон Груп
Ко".

Посилання відповідача на акт №
1318/2300/37135774 від 08.12.2012 "Про результати
документальної невиїзної позапланової
перевірки ТОВ «Маркон Груп Ко», , з питань дотримання вимор
податкового законодавства при
справлянні податку на додану вартість
за період з грудня 2010 року по серпень 2011
року", акт № 5/2300/36098229 від 20.01.2012 "Про
результати проведення документальної
невиїзної позапланової перевірки ТОВ
"Промелектро-75», (код за ) з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при справлянні податку
на додану вартість за період з серпня
2010 року по грудень 2011 року" та акт
№568/22-225/37913598 від 15.06.2012 "Про
неможливість проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ "МЮРТ" () з
питань дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість щодо відображення правових
відносин з
контрагентами-постачальниками за
період лютий - березень 2012 року", не
приймаються судом до уваги з огляду на
те, що як вбачається з копій зазначених
актів наявних в матеріалах справи при
їх складанні фінансово - господарські
взаємовідносини між позивачем та
контрагентами ТОВ "Мюрт", ТОВ
"Промелектро-75" та ТОВ "Маркон Груп Ко"
не досліджувались.

З огляду на викладене, а також
враховуючи той факт, що інших доказів
та обґрунтувань, крім зазначених, на
підтвердження відсутності у позивача
прав на формування податкового кредиту
та витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування за
фінансово - господарськими відносинами
з контрагентами ТОВ "Мюрт", ТОВ
"Промелектро-75" та ТОВ "Маркон Груп Ко"
за період щодо якого проводилась
перевірка суду не надано та не
зазначено про причини неможливості їх
надання, суд дійшов висновку про те, що
господарські операції між позивачем та
контрагентами ТОВ "Мюрт", ТОВ
"Промелектро-75" та ТОВ "Маркон Груп Ко"
мали реальний товарний характер.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу. Витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку; витрати банківських
установ.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України, встановлено, що
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до статті 185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є операції платників податку з:
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, до
митного режиму магазину безмитної
торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України; з метою оподаткування
цим податком до імпорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг) з-під митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з положеннями глав 35 -
37 Митного кодексу України, для їх
подальшого вільного обігу на території
України; постачання послуг з
міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів залізничним,
автомобільним, морським і річковим та
авіаційним транспортом.

Підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України
встановлено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно із пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Реальність та товарність
господарських операцій між позивачем
та контрагентами ТОВ "Мюрт", ТОВ
"Промелектро-75" та ТОВ "Маркон Груп Ко" в
ході судового розгляду справи судом
було встановлено, у зв'язку з чим суд
дійшов висновку, що у позивача було
право на формування податкового
кредиту та витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування по
операціях з контрагентами ТОВ "Мюрт",
ТОВ "Промелектро-75" та ТОВ "Маркон Груп
Ко".

Крім того, суд вважає за доцільне
зазначити, що відповідно до частини
другої статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав
людини від 22.01.2009 у справі "Булвес" АД
проти Болгарії (заява №3991/03) зазначено,
що у разі якщо національні органи за
відсутності будь-яких вказівок на
безпосередню участь фізичної або
юридичної особи у зловживанні,
пов'язаним зі сплатою ПДВ, який
нараховується у ланцюгу поставок, або
вказівок на обізнаність про таке
порушення, все ж таки застосовують
негативні наслідки для отримувача
оподатковуваної ПДВ поставки, який
повністю виконав свої зобов'язання, за
дії або бездіяльність постачальника,
який перебував поза межами контролю
отримувача і у відношенні якого у нього
не було засобів перевірки та
забезпечення його виконання, то такі
владні органи порушують справедливий
баланс, який має підтримуватися між
вимогами суспільних інтересів та
вимогами захисту права власності.

Відповідно до частин першої та другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням наведеного, керуючись
вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов - задовольнити
повністю.

2.Скасувати податкові повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Деснянському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві № від 07.02.2014
та № від 07.02.2014.

Відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку для її апеляційного оскарження.
У разі апеляційного оскарження
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Апеляційна скарга подається
до адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.П.
Огурцов