Справа № 806/5655/13-а
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/16445/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючий суддя судді за участю
секретаря представників сторін: від
позивача: від відповідача-1: від
відповідача-2:Муравйов О. В. Вербицька
О. В. Маринчак Н. Є. Титенко М. П. Стасюк
Н. В., Підлісний В. О. Благодарська О. О.
Благодарська О. О.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуЛугинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області та Головного
управління Міндоходів у Житомирські
області й областіна постанову
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 26.02.2014 рокуу
справі№ 806/5655/13-аза позовомВідкритого
акціонерного товариства «Озернянський
комбінат залізобетонних
гідротехнічних конструкцій»до
Лугинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області, Головного управління
Міндоходів у Житомирській
областіпровизнання протиправними та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 12.11.2013 року
у справі № 806/5655/13-а відмовлено в
задоволенні позову.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 26.02.2014 року
апеляційну ВАТ «Озерянський комбінат
залізобетонних гідротехнічних
конструкцій» задоволено частково.
Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 12.11.2013 року
у справі № 806/5655/13-а скасовано та
прийнято нову постанову. Позов
задоволено частково. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Лугинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області №
000122200 та № 000112200 від 01.03.2013 року.
Провадження у справі в частині
визнання протиправним та скасування
рішення Головного управління
Міндоходів України у Житомирській
області № 24/П-С/10-205 від 16.05.2013 року
закрито.

Не погоджуючись із постановою
апеляційного суду, відповідачі
звернулися до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просять її
скасувати в частині задоволення
позовних вимог, залишити в силі
постанову суду першої інстанції. Свої
вимоги заявник обґрунтовує порушенням
судом норм матеріального та
процесуального права, зокрема, пп. 14.1.191
п. 14.1 ст. 14, п. 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85, п. 153.7 ст.
153, п. 189.5 ст. 189, пп. 196.1.2 п. 196.1 ст. 196
Податкового кодексу України, ст. ст. 86.
138 Кодексу адміністративного
судочинства України.

В запереченнях на касаційну скаргу
позивач з вимогами та доводами
відповідачів не погоджується, просить
залишити в силі оскаржувану постанову.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної відповідачем-1 позапланової
виїзної перевірки ВАТ «Озерянський
комбінат залізобетонних
гідротехнічних конструкцій» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2009 року по
30.09.2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2009 по
30.09.2012 року складено акт № 08/22-16/01033444 від
14.02.2013 року, яким зафіксовано порушення
п. п.49.1, 49.2 ст. 49, пп. 135.4.1 п. 135.4 ст. 135, п. п.
138.4, 138.5 ст. 138, п. 152.9 ст. 152, п. 153.7 ст. 153
Податкового кодексу України, у зв'язку
з чим занижено податок на прибуток на
суму 1 018 327,00 грн., в тому числі за
півріччя 2012 року на суму 1 091 696,00 грн., за
3 квартали 2012 року на суму 1 018 327,00 грн.;
пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», п. 185.1 ст. 185, п. 187.6 ст. 187, п. 188.1
ст. 188, п. 189.5 ст. 189, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України, у зв'язку
з чим занижено податок на додану
вартість, що підлягає сплаті до бюджету
на суму 1 230 067,00 грн. та завищено
значення рядка 24 Декларації з податку
на додану вартість за вересень 2012 року
в сумі 16 435,00 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 01.03.2013 року №
, яким визначено суму податкового
зобов'язання по податку на прибуток на
загальну суму 1 2729 09,00 грн., в тому числі
основний платіж 1 018 327,00 грн. та штрафні
санкції в сумі 254 582,00 грн.; від 01.03.2013
року № , яким визначено суму
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість на загальну суму 1 537
585,00 грн., в тому числі основний платіж 1
230 067,00 грн. та штрафні санкції в сумі 307
518,00 грн.

За наслідками адміністративного
оскарження рішенням Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 16.5.2013 року № 24/П-С/10-205
скарги ВАТ «Озерянський комбінат
залізобетонних гідротехнічних
конструкцій» залишено без задоволення,
а податкові повідомлення-рішення від
01.03.2013 року № 000112200 та № 000112200 без змін.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову в частині визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
01.03.2013 року № щодо донарахування 1
272 909,00 грн. податку на прибуток та в
частині визнання неправомірним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 01.03.2013 року №
щодо донарахування 1 537 585,00 грн. по
податку на додану вартість виходив з
того, що в червні 2012 року позивачем
повернуто об'єкти фінансового лізингу,
однак дана операція не була
відображена в податковому обліку, а
саме в декларації з податку на прибуток
за перше півріччя 2012 року та в
декларації з податку на додану
вартість за червень 2012 року.

Суд апеляційної інстанції дійшов
висновку про задоволення позову,
оскільки сума грошових зобов'язань між
ВАТ «Озерянський комбінат
залізобетонних гідротехнічних
конструкцій» та ТОВ «УКІО БАНК ЛІЗИН»
на час перевірки не була визначена, а
тому неможливо визначити розмір
зобов'язань цих сторін щодо сплати
податків внаслідок операцій щодо
надання техніки у фінансовий лізинг та
її вилучення виконавчою службою.

Колегія суддів вважає такий висновок
передчасним, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд вживає передбачені
законом заходи, необхідні для
з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

У справах щодо оскарження рішень
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють,
серед іншого, чи вчинені вони
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (п. 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно із п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 163 Кодексу
адміністративного судочинства України
мотивувальна частина постанови
повинна містити встановлені судом
обставин із посиланням на докази, а
також мотивів неврахування окремих
доказів; мотивів, з яких суд виходив при
прийнятті постанови, і положення
закону, яким він керувався.

Під час прийняття постанови суд
вирішує, зокрема, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються; чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження (ст. 161 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Аналогічні вимоги визначені
положеннями статті 207 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У відповідності до абз. 1 п. 153.7 ст. 153
Податкового кодексу України передача
майна в оперативний лізинг (оренду) не
змінює податкових зобов'язань
орендодавця та орендаря. При цьому
орендодавець збільшує суму доходів, а
орендар збільшує суму витрат на суму
нарахованого лізингового платежу за
наслідками податкового періоду, в
якому здійснюється таке нарахування.

Абзацом 4 пункту 153.7 статті 153
Податкового кодексу України
передбачено, що у разі якщо в майбутніх
податкових періодах орендар повертає
об'єкт фінансового лізингу орендодавцю
без придбання такого об'єкта у
власність, така передача прирівнюється
для цілей оподаткування до зворотного
продажу орендарем такого об'єкта
орендодавцю за ціною, яка визначається
на рівні суми лізингових платежів у
частині компенсації вартості об'єкта
фінансового лізингу, що є несплаченими
за такий об'єкт лізингу на дату такого
повернення.

Вирішуючи спір щодо правомірності
нарахування податку на прибуток по
операціям з повернення об'єктів
фінансового лізингу судами необхідно
було дослідити питання які суми
лізингових платежів були нараховані
позивачем по спірним договорам в
рахунок суми, що відшкодовує частину
вартості предмета лізингу та
винагороду лізингодавцю за отримане у
лізинг майно, чи були вони сплачені
товариством і в якому розмірі, чи після
повернення об'єктів лізингу платником
відносились несплачені суми до складу
доходів.

Проте, судами першої та апеляційної
інстанцій не з'ясовані вказані
обставини.

Суд першої інстанції обмежився
доводами про те, що повернення об'єкта
фінансового лізингу (вилучення з метою
повернення) для лізингоотримувача є
об'єктом оподаткування. При цьому, суд
першої інстанції погодився з
визначеними відповідачем-1 грошовими
зобов'язаннями без встановлення
вказаних обставин, що виключає
можливість перевірки правильності
нарахованих податковим органом сум.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
апеляційної інстанції вказав, що
відповідачем-1 за результатами
перевірки не було самостійно визначено
суму грошового зобов'язання за
договорами фінансового лізингу, а лише
взято дані бухгалтерського обліку
платника, які визначено товариством
невірно, що підтверджуються,
аудиторським висновком.

Посилання апеляційного суду на
аудиторський висновок суб'єкта
аудиторської діяльності ПАФ «Основа»
від 28.03.2013 року № 17/13 є неправомірним,
оскільки відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Перелік засобів (джерел
доказів) доказування є вичерпним.
Проте, до цього переліку не входить
висновок аудитора.

Також підлягають відхиленню доводи
позивача, з якими погодився суд
апеляційної інстанції, щодо
відсутності узгодженості між
платником та ТОВ «УКІО БАНК ЛІЗИНГ» з
питання розподілу сплачених
товариством коштів в рахунок
винагороди, погашення вартості внесків
чи нарахованих штрафних санкції,
оскільки відносини між банком та
лізингоодержувачем щодо розрахунків є
господарськими, і податковий орган не
може в них втручатися, а тому в даному
випадку позивач повинен довести
правомірність відображення в
бухгалтерському обліку платежів по
договорам лізингу.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що у відповідності до ч. 2 ст. 227
Кодексу адміністративного судочинства
України судові рішення у справі в
частині оскарження податкового
повідомлення-рішення від 01.03.2013 року №
підлягають скасуванню як такі, що
прийняті з порушенням норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, а справа в цій
частині - направленню на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої
інстанції слід врахувати викладене,
застосувати при оцінці доводів сторін
норми матеріального права, які повинні
бути застосовані, і вирішити спір
згідно із законодавством.

В акті перевірки податковим органом
вказано, що позивачем не відображено
операцію повернення об'єктів
фінансового лізингу в податковому
обліку та не відображено податкові
зобов'язання, які виникли в результаті
повернення майна лізингодавцю ТОВ
«УКІО БАНК ЛІЗИНГ», не включено дані
зобов'язання до декларації з податку на
додану вартість за червень 2012 року.

Відповідно до пп. «а» пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України (в
редакції, що діяла на час виникнення
спірних правовідносин) постачанням
товарів також вважаються фактична
передача матеріальних активів іншій
особі на підставі договору про
фінансовий лізинг (повернення
матеріальних активів згідно з
договором про фінансовий лізинг) чи
іншої домовленості, відповідно до якої
оплата відстрочена, але право
власності на матеріальні активи
передається не пізніше дати здійснення
останнього платежу.

Згідно із пп. «а» п. 185.1 ст. 185
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Пунктом 187.6 статті 187 Податкового
кодексу України визначено, що датою
виникнення податкових зобов'язань
орендодавця (лізингодавця) для
операцій фінансової оренди (лізингу) є
дата фактичної передачі об'єкта
фінансової оренди (лізингу) у
користування орендарю
(лізингоотримувачу).

Положеннями п. 188.1 ст. 188 Податкового
кодексу України встановлено, що у разі
постачання товарів за договорами
фінансового лізингу базою для
оподаткування є договірна (контрактна)
вартість, але не нижче ціни придбання
об'єкта лізингу.

Абзацом 3 пункту 189.5 статті 189
Податкового кодексу України визначено,
що ціна продажу визначається
відповідно до пункту 188.1 статті 188 цього
Кодексу, а ціна придбання визначається
на рівні суми лізингових платежів у
частині компенсації вартості об'єкта
фінансового лізингу, що несплачені за
такий об'єкт лізингу на дату такого
повернення.

ВАТ «Озерянський КЗГК» укладено
договори фінансового лізингу на 36
місяців з ТОВ «УКІО БАНК ЛІЗИНГ».

Судом першої інстанції встановлено, що
20.06.2012 року старшим державним
виконавцем Островським В. А. відділу
Державної виконавчої служби
Олевського районного управління
юстиції на підставі виконавчих написів
від 13.01.2012 року нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
проведено вилучення техніки, яка була
придбана у фінансовий лізинг
відповідно вищезазначених договорів.

Суд касаційної інстанції вважає
помилковим твердження позивача, з яким
погодився апеляційний
адміністративний суд, що позивач не
повертав техніку лізингодавцю, а тому й
не здійснював зворотну поставку. За
змістом ч. 4 пп. 14.1.191 Податкового
кодексу України не є постачанням
товарів випадки вибуття виробничих
засобів з володіння платника поза його
волею. Примусове виконання договірних
зобов'язань не може кваліфікуватися як
випадки, передбачені ч. 4 пп. 14.1.191
Податкового кодексу України, оскільки
укладення договору відбувалося за
вільним волевиявленням сторін, як це
випливає з положень статті 627
Цивільного кодексу України.

Фактична передача матеріальних
активів іншій особі на підставі
договору про фінансовий лізинг чи
повернення таких активів з точки зору
оподаткування відповідно до пп. «а» ч. 3
пп. 14.1.191 Податкового кодексу України
розцінюється як постачання товарів, в
тому числі якщо зобов'язання по такій
передачі виконується за сторону
договору іншою повноважною особою,
зокрема, в порядку примусового
виконання.

Доводи суду апеляційної інстанцій про
те, що позивач не повертав лізингодавцю
техніку, яка є об'єктами фінансового
лізингу за договорами фінансового
лізингу, а тому не отримував доходу та
не здійснював зворотну поставку
товару, спростовується матеріалами,
зокрема, актом вилучення у боржника
предметів від 20.06.2012 року б/н відповідно
припису нотаріуса № 23 від 13.01.2012 року
вилучено щокову дробарку вартістю 1 829
525,76 грн.; актом вилучення у боржника
предметів від 20.06.2012 року б/н відповідно
припису нотаріуса № 25 від 13.01.2012 року
вилучено конусну дробарку вартістю 1 904
435,59 грн.; актом вилучення у боржника
предметів від 20.06.2012 року б/н відповідно
припису нотаріуса № 27 від 13.01.2012 року
вилучено грохот вартістю 1 112 151,55 грн.;
актом вилучення у боржника предметів
від 20.06.2012 року б/н відповідно припису
нотаріуса № 29 від 13.01.2012 року вилучено
навантажувач фронтальний вартістю 556
153,58 грн.; актом вилучення у боржника
предметів від 20.06.2012 року б/н відповідно
припису нотаріуса № 21 від 13.01.2012 року
вилучено гусеничний екскаватор
вартістю 754 801,46 грн.

Оскільки судом першої інстанції
встановлено, що ВАТ «Озерянський КЗГК»
не відобразило в податковому обліку
поставку товару за наслідками
повернення об'єктів лізингу, що
призвело до занижнення податкових
зобов'язань за червень 2012 року на суму 1
231 302,34 грн., колегія суддів погоджується
з висновками суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
позову в частині скасування
податкового повідомлення-рішення від
01.03.2013 року № .

Отже, прийняте апеляційним судом нове
рішення у справі про задоволення в
позові в цій частині підлягає
скасуванню, а постанова суду першої
інстанції - залишенню в силі у вказаній
частині відповідно до ст. 226 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

За таких обставин касаційна скарга
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Лугинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області та Головного
управління Міндоходів у Житомирські
області задовольнити частково.

Постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 26.02.2014 року
у справі № 806/5655/13-а скасувати в частині
задоволення позовних вимог.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 12.11.2013 року
у справі № 806/5655/13-а скасувати в частині
відмови в позові про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Лугинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 01.03.2013 року № .

В цій частині справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 26.02.2014 року
та постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 12.11.2013 року
у справі № 806/5655/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236-238, 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
О. В. Муравйов

Судді
О. В. Вербицька

Н. Є. Маринчак