Справа № 2а-1970/3559/12
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2014-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2014 року м. Київ
К/800/37368/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Моторного О.А.

Суддів
Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Козівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області

на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 02.06.2014

у справі № 2а-1970/3559/12

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Козівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області

про скасування податкової вимоги та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 25.10.2012 в
задоволені адміністративного позову
відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 02.06.2014
скасовано постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від
25.10.2012 та прийнято нову, якою позов
задоволено: скасовано податкову вимогу
від 18.05.2012 №2 в частині 511999,20 грн.
штрафних санкцій за порушення
законодавства про застосування
реєстраторів розрахункових операцій,
нарахованих згідно рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій № від 06.07.2009; зобов'язано
відповідача виключити з особового
рахунку позивача 511999,20 грн. фінансових
санкцій, нарахованих згідно рішення
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій № від 06.07.2009.

В касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 02.06.2014,
залишивши в силі рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що податковим органом, на
підставі направлень № 39ш53/23-3 та № 3954/23-3
від 12.06.2009, було проведено планову
перевірку АЗС, що знаходиться в м.
Зборові по вулиці Б.Хмельницького,60, та
належить позивачу.

За результатами перевірки,
відповідачем складено акт від 16.06.2009, в
якому встановлено порушення
позивачем вимог п.12 ст.3 та ст. 6 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій
у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» зі змінами та
доповненнями.

На підставі акта перевірки,
відповідачем прийнято рішення від
06.07.2009 № про застосування
штрафних (фінансових) санкцій в сумі
511999,20 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач оскаржив його в судовому
порядку. Постановою Тернопільського
окружного адміністративного суду від
06.10.2009 рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій №
від 06.07.2009 скасовано. Постановою
Львівського апеляційного
адміністративного суду 05.04.2012 по справі
№88167/09/9104 постанову місцевого
адміністративного суду скасовано та
прийнято нову про відмову у
задоволенні позову.

Відповідачем 18.05.2012 сформовано
податкову вимогу № 2, у відповідності
до якої, станом на 18.05.2012, сума
податкового боргу позивача становить
515423,86 грн. Податкова вимога №2 від 18.05.2012
сформована відповідно до ст. 59
Податкового кодексу України.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції прийшов до
висновку, що податковий орган діяв в
межах та у спосіб, передбачений нормами
чинного законодавства, оскільки, закон
має зворотну дію в часі, тобто, вчинене
позивачем діяння підлягає під дію
Податкового кодексу України, зокрема
ст. 59.

Однак, колегія суддів, переглядаючи
оскаржувані рішення судів попередніх
інстанцій в касаційному порядку,
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції про задоволення
позовних вимог, враховуючи наступне.

Згідно з пп. 14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України,
податковим боргом є сума узгодженого
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності), але
не сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Підпунктом 14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України
визначено, що грошове зобов'язання
платника податків це сума коштів, яку
платник податків повинен сплатити до
відповідного бюджету як податкове
зобов'язання та/або штрафну (фінансову)
санкцію, що справляється з платника
податків у зв'язку з порушенням ним
вимог податкового та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи,
а також санкції за порушення
законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до підпункту а пункту 3.1
Порядку направлення органами
державної податкової служби
податкових вимог платникам податків,
затвердженого Наказом Державної
податкової адміністрації України № 1037
від 24.12.2010 року, податкові вимоги
формуються автоматично на підставі
даних облікової інформаційної системи
органів державної податкової служби.

Згідно Рішення Конституційного Суду
України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99,
частину першу статті 58 Конституції
України щодо дії нормативно-правового
акта в часі треба розуміти так, що вона
починається з моменту набрання цим
актом чинності і припиняється з
втратою ним чинності, тобто до події,
факту застосовується той закон або
інший нормативно-правовий акт, під час
дії якого вони настали або мали місце.
Водночас неприпустимість зворотної
дії нормативно-правового акта полягає
в тому, що запроваджені ним нові норми
не можуть застосовуватися до
правовідносин, які існували до
набрання ним чинності.

Як було зазначено вище, податкова
вимога №2 від 18.05.2012 сформована
відповідно до ст. 59 Податкового кодексу
України, а даний Кодекс набрав чинності
з 01.01.2011, тобто, після прийняття рішення
про застосування штрафних санкцій
№ від 06.07.2009.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов вірного висновку, що зміст
суб'єктивного права Козівської МДПІ
Тернопільської області про стягнення
фінансових санкцій, згідно з рішенням
№ від 06.07.2009, повинен визначатися
із застосуванням законодавства, яке
діяло на момент його виникнення, а
приписи Податкового кодексу України не
можуть змінити правовий статус
зазначених санкцій, який було
встановлено попередніми
нормативно-правовими актами та
поширити на них процедури стягнення, в
тому числі, в частині строків та
способу стягнення.

Доводи, наведені скаржником в
касаційній скарзі, колегією суддів
відхиляються, оскільки вони не
спростовують обставин, що на підставі
належних та допустимих доказів
встановлені судом апеляційної
інстанції.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку, що судом апеляційної
інстанції належним чином з'ясовані
обставини справи та дано їм відповідну
правову оцінку. Порушень норм
матеріального чи процесуального права,
які могли призвести до зміни чи
скасування рішення апеляційного суду,
не встановлено.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Козівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Тернопільській області - відхилити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 02.06.2014
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А.
МоторнийСудді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль