Справа № 401/1839/14-а (2-а/401/75/14)
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року м.
Київ К/800/56100/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді
Шведа Е.Ю.,

суддів
Горбатюка С.А.,

Мороз
Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за

касаційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 22 квітня 2014 року

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 19 червня 2014 року

у справі № 401/1839/14-а (2-а/401/75/14)

за позовом ОСОБА_2

до Світловодської міської ради
Кіровоградської області

про визнання нечинними та скасування
рішень,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Світловодської міської ради
Кіровоградської області, в якому
просив визнати нечинними та скасувати
рішення Світловодської міської ради:
«Про надання дозволу УЖКГ
міськвиконкому на передачу в
безоплатне тимчасове користування
обладнання когенераційної установки,
що знаходиться на котельні № 3 СП ТОВ
«Світловодськпобут» № 1273 від 23 червня
2009 року; «Про надання дозволу УЖКГ
міськвиконкому на продовження терміну
дії договору тимчасового користування
обладнання когенераційної установки»
№ 1776 від 26 жовтня 2010 року, № 340 від 25
жовтня 2011 року, № 654 від 27 листопада 2012
року; «Про надання дозволу УЖКГ
міськвиконкому на продовження терміну
дії договору тимчасового користування
обладнання когенераційної установки»
та «Про надання дозволу Світловодській
ЦРЛ на передачу в безоплатне
користування міні котельні пологового
будинку по вул. Леніна, 110 СП ТОВ
Світловодськпобут» № 563 від 15 лютого 2007
року.

Ухвалою Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 22 квітня 2014 року, залишеною
без змін ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 19 червня 2014 року, відмовлено у
відкритті провадження у справі.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права, просить судові
рішення першої та апеляційної
інстанції скасувати, справу направити
для продовження розгляду до суду
першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
правової оцінки обставин справи, суд
дійшов висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Відмовляючи у відкритті провадження у
справі, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що заявлені позивачем вимоги не
підлягають розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Вищий адміністративний суд України не
погоджується з такими висновками
судів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа
адміністративної юрисдикції (далі -
адміністративна справа) - переданий на
вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Ч. 1 ст. 17 КАС України передбачено, що
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Зі змісту наведених норм вбачається, що
при визначенні юрисдикції справи
необхідно виходити з характеру спірних
правовідносин, прав та інтересів, за
захистом яких звернувся позивач,
суб'єктного складу сторін, предмету
спірних правовідносин.

При цьому, спір набуває ознак
публічно-правового за умов не лише
наявності серед суб'єктів спору
публічного органу чи посадової особи, а
й здійснення ним (ними) у цих відносинах
владних управлінських функцій.

Владну управлінську функцію необхідно
розуміти як діяльність усіх суб'єктів
владних повноважень з виконання
покладених на них Конституцією чи
законами України завдань.

Предметом розгляду даної справи є
оскарження рішень міської ради щодо
надання дозволу Світловодській ЦРЛ на
передачу в безоплатне користування
майна та надання дозволу УЖКГ
міськвиконкому на продовження терміну
дії договору тимчасового користування
майном.

В своєму Рішенні від 01 квітня 2010 року №
10-рп/2010 Конституційний Суд України
вирішив, що положення частини першої
статті 143 Конституції України, згідно з
якими територіальні громади села,
селища, міста безпосередньо або через
утворені ними органи місцевого
самоврядування "вирішують інші питання
місцевого значення, віднесені законом
до їхньої компетенції", слід розуміти
так, що при вирішенні цих питань органи
місцевого самоврядування діють як
суб'єкти владних повноважень.

П. 31 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
визначено, що виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради вирішуються питання
прийняття рішень про передачу іншим
органам окремих повноважень щодо
управління майном, яке належить до
комунальної власності відповідної
територіальної громади, визначення меж
цих повноважень та умов їх здійснення.

Відповідно до змісту п. 12 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України «Про окремі питання юрисдикції
адміністративних судів» від 20 травня
2013 року № 8 управління та розпорядження
державним і комунальним майном є
організаційно-правовою діяльністю
суб'єктів владних повноважень - органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, які здійснюють її
шляхом прийняття актів з дотриманням
встановленої процедури.

Отже, даний спір є публічно-правовим та
виник в результаті реалізації органом
місцевого самоврядування владних
управлінський функцій у сфері
управління та розпорядження
комунальним майном, тому повинен
вирішуватись за правилами
адміністративного судочинства. Суд
касаційної інстанції вважає висновок
судів щодо непідвідомчості даного
спору адміністративному суду
помилковим.

За таких обставин, суд першої інстанції
помилково відмовив у відкритті
провадження у даній справі з підстав
неналежності розглядати справу в
порядку адміністративного
судочинства, суд апеляційної інстанції
не звернув увагу на допущені судом
першої інстанції порушення.

Натомість, судам під час розгляду
справи, слід звернути увагу на
дотримання позивачем вимог щодо строку
звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 КАС України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи для продовження розгляду є
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
постановлення незаконної ухвали, яка
перешкоджає подальшому провадженню у
справі.

За таких обставин, касаційна скарга
підлягає задоволенню, рішення судів -
скасуванню з направленням справи до
суду першої інстанції для продовження
її розгляду.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Світловодського міськрайонного
суду Кіровоградської області від 22
квітня 2014 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 19 червня 2014
року скасувати, справу направити для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили у порядку
та строки, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України та не підлягає оскарженню.

Судді