Справа № 809/3352/14
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"16" грудня 2014 р.
Справа № 809/3352/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боршовського Т.І.

за участю секретаря судового засідання
Ферштей А.М.

позивача: ОСОБА_1, представника
позивача: ОСОБА_2

представників відповідача: Селепій М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління соціального
захисту населення Богородчанської
районної державної адміністрації
Івано-Франківської області про
визнання протиправними дій, скасування
наказів, поновлення на роботі та
виплату втраченого заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з адміністративним
позовом до Управління соціального
захисту населення Богородчанської
районної державної адміністрації
Івано-Франківської області, в якому
просить: визнати протиправними дії
начальника Управління соціального
захисту населення Богородчанської
районної державної адміністрації
Івано-Франківської області щодо
ліквідації відділу персоніфікованого
обліку пільгових категорій населення;
скасувати накази начальника
Управління соціального захисту
населення Богородчанської районної
державної адміністрації
Івано-Франківської області від 14.05.2014
року № 48-к «Про попередження
працівників» та від 16.07.2014 року № 13 «Про
структуру управління соціального
захисту населення районної державної
адміністрації»; скасувати пункт 2
наказу начальника Управління
соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області від 18.07.2014 року № 85-к «Про
відпустку та звільнення ОСОБА_1.» зі
змінами, внесеними наказом від 07.08.2014
року № 101-к «Про продовження відпустки
та звільнення ОСОБА_1.»; поновити
позивача на роботі в Управління
соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області з дня звільнення; стягнути з
Управління соціального захисту
населення Богородчанської районної
державної адміністрації
Івано-Франківської області на користь
позивача середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

Адміністративний позов обґрунтований
тим, що наказ відповідача від 14.05.2014
року № 48-к суперечить постанові
Кабінету Міністрів України від 25.03.2014
року № 91 «Про деякі питання діяльності
місцевих державних адміністрацій» та
розпорядженню Богородчанської
районної державної адміністрації від
12.05.2014 року № 70-к «Про попередження
працівників». Також позивач вважає, що
є безпідставною ліквідація відділу
персоніфікованого обліку пільгових
категорій населення згідно наказу
відповідача від 16.07.2014 року № 13,
оскільки при прийнятті вказаного
наказу не було враховано положення
постанов Кабінету Міністрів України
від 04.03.2002 року № 256 «Про затвердження
порядку фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенцій державного бюджету»,
від 12.03.2005 року № 179 «Про упорядкування
структури апарату центральних органів
виконавчої влади, їх територіальних
підрозділів та місцевих державних
адміністрацій», постанови Кабінету
Міністрів України від 25.03.2014 року № 91
«Деякі питання діяльності місцевих
державних адміністрацій»,
розпорядження Івано-Франківської
обласної державної адміністрації від
19.12.2003 року № 1161 «Про збільшення
граничної чисельності працівників
органів праці та соціального захисту
населення», наказів Міністерства праці
та соціального захисту та соціальної
політики України від 23.05.2005 року № 183 та
від 06.11.2008 року № 508, якими затверджено
типову структуру управлінь праці та
соціального захисту населення
державних адміністрацій та норми часу
та чисельності працівників відділів
таких управлінь, та згідно яких в
структурі Управління соціального
захисту населення Богородчанської
районної державної адміністрації
Івано-Франківської області повинен
функціонувати саме відділ
персоніфікованого обліку пільгових
категорій населення, чисельністю не
менше 5 штатних одиниць. Щодо позовних
вимог в частини оскарження наказів про
звільнення з займаної посади, то
позивач вважає, що відповідачем не
дотримано процедури та встановлених
обмежень на звільнення з роботи,
передбачених ст. 49-2 Кодексу законів про
працю України (надалі - КЗпП України),
оскільки при зміні структури
Управління соціального захисту
населення Богородчанської районної
державної адміністрації
Івано-Франківської області згідно
наказу від 16.07.2014 року № 13 було введено
в штат нові посади, однак ОСОБА_1 не було
запропоновано жодної з посад. Також
позивач вважає, що відповідачем не було
враховано вимог ст. 42 КЗпП України щодо
переважного права залишення на роботі,
виходячи з її кваліфікації, освіти,
стажу роботи, перебування на утриманні
двох неповнолітніх дітей. Окрім цього,
позивач посилається на порушення
відповідачем під час її звільнення ст.
47 КЗпП України при видачі трудової
книжки та проведенні розрахунку.

Позивач в судовому засіданні
підтримала свій позов в повному обсязі.

Управління соціального захисту
населення Богородчанської районної
державної адміністрації
Івано-Франківської області в
письмовому запереченні просить
відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на те, що накази від 14.05.2014
року № 48-к, від 16.07.2014 року № 13 прийняті
на виконання розпоряджень
Богородчанської районної державної
адміністрації від 12.05.2014 року № 70-к, від
19.05.2014 року № 142, які згідно Закону
України «Про місцеві державні
адміністрації», Положення про
Управління соціального захисту
населення Богородчанської районної
державної адміністрації є обов'язковим
для виконання, зокрема, й Управлінням
соціального захисту населення, яке є
структурним підрозділом
Богородчанської районної державної
адміністрації. Також відповідач
зазначає про дотримання ним вимог
постанови Кабінету Міністрів України
від 25.03.2014 року № 91, оскільки вказана
постанова не містить жодних обмежень
щодо скорочення чисельності
працівників державних адміністрації.
Окрім цього, відповідач вказує на те, що
ОСОБА_1 була звільнена з дотриманням
вимог ст. 42 КЗпП України, оскільки при
визначенні працівників, що мають
переважне право на залишення на роботі,
за критеріями кваліфікації та
продуктивності праці, було враховано,
що до позивача двічі застосовано
дисциплінарні стягнення. Також
відповідач вказав на те, що наказами
про звільнення позивача з роботи не
порушено її прав на відпустку, оскільки
Управлінням повністю компенсовано в
грошовому виразі невикористану
частину відпустки.

Представники відповідача в судових
засіданнях підтримали повністю
вказані заперечення проти
адміністративного позову та просили в
його задоволенні відмовити повністю.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства (надалі
- КАС) України в судовому засіданні 16
грудня 2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення позивача, її представника,
представників відповідача, дослідивши
зібрані в матеріалах справи докази в їх
взаємному зв'язку та сукупності, судом
встановлено таке.

ОСОБА_1 з 14.12.1999 року перебувала на
державній службі в Управлінню
соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області, що підтверджується записами в
її трудовій книжці, матеріалами
особової справи, заведеної в даному
державному органі, присягою державного
службовця.

Як видно з інформації, що міститься в
особові картці позивача, наказу
відповідача № 52-к від 02.09.2011 року,
ОСОБА_1 з 02.09.2011 року працювала на посаді
начальника Відділу персоніфікованого
обліку пільгових категорій населення.

Вказані обставини визнаються
сторонами й не заперечуються.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
публічна служба - діяльність на
державних політичних посадах,
професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що 14.05.2014 року
відповідачем прийнято наказ за № 48-к
«Про попередження працівників», яким
попереджено працівників Управління
соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації про їх наступне
звільнення із заманих посад через два
місяці від дня попередження згідно п. 1
ст. 40 КЗпП України у зв'язку з
скороченням чисельності (п. 1) та
вирішено подати до районного центру
зайнятості сприски працівників,
попереджених про їх заплановане
вивільнення (п. 2).

Підставами прийняття наказу вказано
необхідність впорядкування структури
районної державної адміністрації,
забезпечення скорочення чисельності
управлінського персоналу та витрат на
його утримання, підвищення
ефективності державного управління в
районі на виконання доручення Кабінету
Міністрів України щодо скорочення
чисельності працівників відповідно до
ст. 5 Закону України «Про місцеві
державні адміністрації», на виконання
постанов Кабінету Міністрів України
від 01.03.2014 року № 65 «Про економію
державних коштів та недопущення втрат
бюджету», від 12.03.2005 року № 179 «Про
упорядкування структури апарату
центральних органів виконавчої влади,
їх територіальних підрозділів та
місцевих державних адміністрацій»,
розпорядження Богородчанської
районної державної адміністрації від
12.05.2014 року № 70-к «Про попередження
працівників».

Окрім цього, як видно з додатку до
наказу від 14.05.2012 року № 48-к, 14.05.2014 року
попереджено під розписку працівників
Управління соціального захисту
населення Богородчанської районної
державної адміністрації про їх
наступне звільнення, в тому числі й
ОСОБА_1

16.07.2014 року начальником Управління
соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації прийнято наказ за № 13
«Про структуру управління соціального
захисту населення районної державної
адміністрації», яким внесено зміни в
структуру вказаного Управління, а саме:

п. 1: ліквідовано відділ
персоніфікованого обліку пільгових
категорій населення (5од.); скорочено
посаду начальника відділу
персоніфікованого обліку пільгових
категорій населення; створено сектор
обслуговування ветеранів війни та
праці і потерпілих внаслідок аварії на
ЧАЕС (2од.) та сектор надання пільг та
ведення ЄДАРП (2од.);

п. 2: перейменовано відділ контролю за
правильністю призначення та виплати
пенсій та обслуговування інвалідів
війни та праці у відділ контролю за
правильністю призначення та виплатою
пенсій і обслуговування інвалідів;

п. 3: затверджено структуру управління
соціального захисту населення
районної державної адміністрації;

п. 4: зобов'язано відділ бухгалтерського
обліку внести зміни до штатного
розпису управління соціального
захисту населення
райдержадміністрації;

п. 5: подати структуру управління та
зміни до штатного розпису управління
соціального захисту населення на
погодження та затвердження голові
районної державної адміністрації;

п. 6: доручено завідувачам
новостворених секторів розробити
положення про них та посадові
інструкції працівників цих секторів та
подати їх на затвердження в
установленому порядку;

п. 7: провести звільнення начальника
відділу персоніфікованого обліку
пільгових категорій населення в
зв'язку зі скороченням посади через два
місяці від дня його попередження
згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України;

п. 8: зобов'язано головного спеціаліста
з питань кадрової роботи та державної
служби Петренко М.М. документально
оформити кадрові переміщення
працівників управління відповідно до
змін штатного розпису.

Згідно преамбули вказаного наказу,
підставами для його прийняття були
постанови Кабінету Міністрів України
від 25.03.2014 року № 91 «Про деякі питання
діяльності місцевих державних
адміністрацій», від 12.03.2005 року № 179
«Про упорядкування структури апарату
центральних органів виконавчої влади,
їх територіальних підрозділів та
місцевих державних адміністрацій», від
18.04.2012 року № 606 «Про затвердження
рекомендаційних переліків структурних
підрозділів обласної Київської та
Севастопольської міської, районної,
районної у містах Київської та
Севастопольської державних
адміністрацій», від 01.03.2014 року № 65 «Про
економію державних коштів та
недопущення втрат бюджету»,
розпорядження Богородчанської
районної державної адміністрації від
12.05.2014 року № 70-к «Про попередження
працівників», від 19.05.2014 року № 142 «Про
структуру районної державної
адміністрації», Положення про
Управління соціального захисту
населення Богородчанської районної
державної адміністрації
Івано-Франківської області,
затверджене розпорядженням
Богородчанської районної державної
адміністрації від 20.05.2013 року № 167.

Оцінивши накази Управління
соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області від 14.05.2014 року № 48-к «Про
попередження працівників» та від 16.07.2014
року № 13 «Про структуру управління
соціального захисту населення
районної державної адміністрації» на
предмет їх відповідності критеріям
правомірності таких рішень,
встановленим ч. 2 ст. 19 Конституції
України, ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд дійшов висновку про те, що
в позові ОСОБА_1 про їх скасування
належить відмовити з огляду на таке.

Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 5
Закону України "Про місцеві державні
адміністрації" склад місцевих
державних адміністрацій формують
голови місцевих державних
адміністрацій. У межах бюджетних
асигнувань, виділених на утримання
відповідних місцевих державних
адміністрацій, а також з урахуванням
вимог статті 18 Закону України "Про
засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності", їх голови визначають
структуру місцевих державних
адміністрацій.

Згідно частини 1 ст. 18 Закону України
"Про засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності" центральні органи
виконавчої влади та їх територіальні
органи, за винятком центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну регуляторну політику (далі -
уповноважений орган), та місцеві органи
виконавчої влади з метою реалізації
покладених на них цим Законом
повноважень у здійсненні державної
регуляторної політики створюють у
своєму складі в межах граничної
чисельності структурні підрозділи з
питань реалізації державної
регуляторної політики або покладають
реалізацію цих повноважень на один з
існуючих структурних підрозділів чи
окремих посадових осіб відповідних
органів.

Частиною 2 ст. 6 Закону України "Про
місцеві державні адміністрації"
передбачено, що розпорядження голів
місцевих державних адміністрацій,
прийняті в межах їх компетенції, є
обов'язковими для виконання на
відповідній території всіма органами,
підприємствами, установами та
організаціями, посадовими особами та
громадянами.

Відповідно до "Положення про
Управління соціального захисту
населення Богородчанської районної
державної адміністрації",
затвердженого розпорядженням голови
райдержадміністрації від 30.05.2013 року №
167, Управління соціального захисту
населення Богородчанської районної
державної адміністрації є юридичною
особою публічного права (п. 14),
створеною головою районної державної
адміністрації, входить до її складу і в
межах відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці забезпечує виконання
покладених на цей підрозділ завдань (п.
1). Управління підпорядковане голові
районної державної адміністрації, а
також підзвітне і підконтрольне
Департаменту соціальної політики
обласної державної адміністрації (п. 2).
Управління очолює начальник, який
згідно п. 9 Положення: здійснює
керівництво Управлінням, несе
персональну відповідальність за
організацію та результати ти його
діяльності, сприяє створенню належних
умов праці в управлінні; вживає заходів
до удосконалення організації та
підвищення ефективності роботи
управління; подає на затвердження
голови районної державної
адміністрації проекти кошторису та
штатного розпису управління в межах
визначеної граничної чисельності та
фонду оплати праці його працівників;
здійснює добір кадрів та здійснює інші
повноваження, визначенні п. 9 цього
Положення, та законами України.
Начальник Управління видає в межах
своїх повноважень накази, організовує
контроль за їх виконанням.

Посадовою інструкцією начальника
Управління соціального захисту
населення Богородчанської районної
державної адміністрації Луніва
Володимира Васильовича, затвердженою
заступником голови Богородчанської
районної державної адміністрації
03.06.2013 року, передбачено, що начальник
управління підпорядковується голові
районної державної адміністрації,
профільному заступнику голови
районної державної адміністрації та
директору департаменту соціальної
політики обласної державної
адміністрації. При цьому, на виконання
завдань Управління, начальник
наділений повноваженнями
затверджувати структуру, положення про
структурні підрозділи та посадові
інструкції працівників управління.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів
України від 12.03.2005 року № 179 «Про
упорядкування структури апарату
центральних органів виконавчої влади,
їх територіальних підрозділів та
місцевих державних адміністрацій»
передбачено, що у складі апарату
районних державних адміністрацій, їх
самостійних управлінь, відділів та
інших структурних підрозділів,
територіальних підрозділів
центральних органів виконавчої влади в
районах та містах обласного значення
можуть утворюватися (якщо інше не
передбачено актами, що мають вищу
юридичну силу) відділи з чисельністю
працівників не менш як 3 одиниці та
сектори з чисельністю працівників не
менш як 2 одиниці.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 25.03.2014 року № 91 «Деякі питання
діяльності місцевих державних
адміністрацій» встановлено граничну
чисельність працівників обласних,
Київської та Севастопольської міських,
районних, районних у містах Києві та
Севастополі державних адміністрацій
згідно з додатком. Зокрема, у вказаному
додатку до постанови уряду встановлено
граничну чисельність працівників
районних державних адміністрації
Івано-Франківської області в кількості
1891 одиниць.

Розпорядженням Івано-Франківської
обласної державної адміністрації від
10.04.2014 року № 133-к «Про структуру
обласної державної адміністрації»
затверджено граничну чисельність
районних державних адміністрацій
Івано-Франківської області згідно з
додатком № 3, та зобов'язано голів
районних державних адміністрацій
вжити заходів з оптимізації і
впорядкування структури районних
державних адміністрацій, забезпечити
скорочення чисельності й
управлінського апарату та витрат на
його утримання на 10 відсотків (п. 11).
Згідно з додатком № 3 до вказаного
Розпорядження, для Богородчанського
районної державної адміністрації
встановлено граничну чисельність
працівників в кількості 129 одиниць.

Розпорядженням голови Богородчанської
районної державної адміністрації від
12.05.2014 року № 70-к зобов'язано
керівництво структурних підрозділів
райдержадміністрації попередити у
встановленому порядку персонально
працівників підпорядкованих
підрозділів про їх наступне звільнення
із займаних посад через два місця від
дня попередження згідно п. 1 ст. 40 КЗпП
України у зв'язку із скороченням
чисельності.

Розпорядженням голови Богородчанської
районної державної адміністрації від
19.05.2014 року № 142 вирішено зменшити
штатну чисельність Управління
соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації на 1 одиницю (з 44 до 43) та
зобов'язано вказане Управління
провести у відповідність до скорочення
посад звільнення працівників через два
місяці від дня їх попередження згідно
п. 1 ст. 40 КЗпП України, внести
відповідні зміни в структуру, штатний
розпис і посадові інструкції
працівників та здійснити
реорганізаційні заходи згідно з чинним
законодавством (п.п. 4.1 п. 4, п.п. 7.1, 7.2 п. 7).

Вказані розпорядження
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації, Богородчанської
районної державної адміністрації в
силу норми ст. 6 Закону України "Про
місцеві державні адміністрації",
Положення про Управління соціального
захисту населення Богородчанської
районної державної адміністрації,
посадової інструкції начальника цього
Управління, є обов'язковими для
виконання Управлінням соціального
захисту населення Богородчанської
районної державної адміністрації та
його начальником. Доказів скасування
вищевказаних розпоряджень, визнання їх
нечинними позивачем суду відповідно до
ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного
судочинства України не подано.

За таких обставин, є безпідставними
доводи позивача про порушення
відповідачем постанов Кабінету
Міністрів України від 12.03.2005 року № 179,
від 25.03.2014 року № 91, від 01.03.2014 року № 65
при прийнятті оскаржених наказів від
14.05.2014 року № 48-к та від 16.07.2014 року № 13.

Щодо доводів позивача про те, що
відповідачем при прийнятті оскаржених
наказів не враховано наказів
Міністерства праці та соціальної
політики України від 06.11.2008 року № 508
«Норми часу та чисельності працівників
відділів (підрозділів) міських
(районних) управлінь праці та
соціального захисту населення», від
23.05.2005 року № 183 «Про впровадження в
місцевих органах праці та соціальної
захисту населення єдиної технології
прийому громадян, які звертаються за
призначенням усіх видів соціальної
допомоги», то вони не заслуговують на
увагу, оскільки затверджені ними
методичні рекомендації не носять
обов'язкового характеру, а також не
подано доказів їх реєстрації в
Міністерстві юстиції України.

Окрім цього, позивачем відповідно до ч.
1 ст. 71 КАС України не доведено суду, що
оскаржувані накази від 14.05.2014 року № 48-к
та від 16.07.2014 року № 13 прийнятті
відповідачем упереджено по відношенню
до позивача.

Таким чином, враховуючи вищевказані
обставини та норми права, суд дійшов
висновку про те, що накази начальника
Управління соціального захисту
населення Богородчанської районної
державної адміністрації
Івано-Франківської області від 14.05.2014
року № 48-к «Про попередження
працівників» та від 16.07.2014 року № 13 «Про
структуру управління соціального
захисту населення районної державної
адміністрації» прийняті з дотриманням
критеріїв їх правомірності,
передбачених ч. 2 ст. 19 Конституції
України, ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому в задоволенні позову в
частині позовних вимог про їх
скасування належить відмовити.

Щодо решти позовних вимог ОСОБА_1, то
судом встановлено таке.

18.07.2014 року начальником Управління
соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області видано наказ за № 85-к, яким: п. 1 -
надано начальнику відділу
персоніфікованого обліку пільгових
категорій населення ОСОБА_1 додаткову
оплачувану відпустку як матері, яка
працює і має 2 дітей віком до 15 років за
2012 рік, тривалістю 10 календарних днів
без врахування святкових і неробочих
днів, з 19 по 28 липня 2014 року, на підставі
заяви від 17.07.2014 року; п. 2 - у зв'язку з
відсутністю вакантних посад та
неможливістю переведення на іншу
посаду, звільнити начальника відділу
персоніфікованого обліку пільгових
категорій населення ОСОБА_1 з роботи
згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з
скороченням чисельності, з датою
звільнення - останній день відпустки; п.
3 - виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 30
календарних днів невикористаної
щорічної основної відпустки за період
роботи з 02.09.2011 року по 01.09.2012 року, за 10
календарних днів додаткової
оплачуваної відпустки як матері, яка
працює і має 2 дітей до 15 років за 2013 рік,
за 10 календарних днів додаткової
оплачуваної відпустки як матері, яка
працює і має 2 дітей до 15 років за 2014 рік.

Вказаний наказ згідно рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення з описом вкладення 18.07.2014
року відправлено відповідачем та 22.07.2014
року вручено позивачу, що не
заперечувалося в судовому засіданні.

Згідно листка непрацездатності серії
АГМ № 435151, ОСОБА_1 з 17.07.2014 року по 31.07.2014
року була тимчасово непрацездатна.

Наказом відповідача від 07.08.2014 року №
101-к, в зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю ОСОБА_1 з 17 по 31 липня
2014 року, відповідно до ч. 2 ст. 80 КЗпП
України, продовжено відпустку позивачу
на 15 календарних днів: з 29 липня по 12
серпня 2014 року (п. 1); звільнено ОСОБА_1 з
роботи у зв'язку з скороченням
чисельності та відсутністю вакантних
посад і неможливістю переведення на
іншу роботу, на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП
України, з датою звільнення - останній
день відпустки (п. 2); визнано таким, що
втратив чинність п. 2 наказу Управління
соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації від 18.07.2014 року № 85-к;
виплатити ОСОБА_1 відповідно до ст. 44
КЗпП України у зв'язку з припиненням
трудового договору вихідну допомогу в
розмірі середнього місячного окладу (п.
4).

Вказаний наказ згідно рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення 16.08.2014 року отримано
позивачем.

Згідно акту від 11.08.2014 року, складеного
відповідачем, позивача 11.08.2014 року
повідомлено по телефону про
необхідність з'явитись в Управління
соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації для отримання трудової
книжки. Актом відповідачем від 12.08.2014
року задокументовано факт неявку
позивача для отримання трудової
книжки. Позивач в судовому засіданні
визнала вказані факти.

Як вбачається з розписки в особовій
картці, позивач 15.08.2014 року отримала
трудову книжку, що нею не
заперечувалося. Також позивач не
заперечувала факту проведення
відповідачем повного розрахунку з нею.

З огляду на вищевказані обставини, суд
не погоджується з доводами позивача
про порушення відповідачем під час її
звільнення статтей 47, 116 КЗпП України.

При розгляді обставин щодо законності
звільнення позивача з займаної посади
згідно пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП
України судом враховано такі норми
права, які врегульовують спірні
правовідносин між сторонами.

Статтею 43 Конституції України,
передбачено, що кожен має право на
працю, що включає можливість заробляти
собі на життя працею, яку він вільно
обирає або на яку вільно погоджується.

Законом України «Про державну службу»
від 16.12.1993 року № 3723-XII, регулюються
суспільні відносини, які охоплюють
діяльність держави щодо створення
правових, організаційних, економічних
та соціальних умов реалізації
громадянами України права на державну
службу, що є складовою права громадян
на працю.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону
України «Про державну службу» підстави
припинення державної служби можуть
бути загальними, тобто передбаченими
Кодексом законів про працю України, та
спеціальними, які наведені в цьому
Законі.

В даному випадку до спірних
правовідносин підлягають застосування
норми Кодексу законів про працю
України (надалі - КЗпП України), якими
передбачено загальні підстави
припинення державної служби.

Так, загальні підстави припинення
трудового договору передбачені статті
36 КЗпП України. Згідно з частиною 3
вказаної Статті у разі зміни власника
підприємства, а також у разі його
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, виділення, перетворення) дія
трудового договору працівника
продовжується. Припинення трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу можливе лише
у разі скорочення чисельності або
штату працівників (пункт 1 частини
першої статті 40).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
40 КЗпП України трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
змін в організації виробництва і праці,
в тому числі ліквідації, реорганізації
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників. При
цьому, згідно частини другої цієї
статті, звільнення із зазначених
підстав допускається, якщо неможливо
перевести працівника, за його згодою,
на іншу роботу.

Пленум Верховного Суду України в
пункті 19 постанови «Про практику
розгляду судами трудових спорів» від
06.11.1992 року № 9 з наступними змінами та
доповненнями, роз'яснив, що розглядаючи
трудові спори, пов'язані зі звільненням
за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані
з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали
місце зміни в організації виробництва
і праці, зокрема, ліквідація,
реорганізація або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників, чи додержано власником
або уповноваженим ним органом норм
законодавства, що регулюють
вивільнення працівника, які є докази
щодо змін в організації виробництва і
праці, про те, що працівник відмовився
від переведення на іншу роботу або що
власник або уповноважений ним орган не
мав можливості перевести працівника з
його згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення. При цьому, таке
звільнення допускається у випадку,
коли неможливо перевести працівника,
за його згодою, на іншу роботу. У разі
перетворення одного структурного
підрозділу особи публічного права в
інший або його перепрофілювання
звільнення зі служби може мати місце,
якщо це супроводжується скороченням
чисельності чи штату працівників, а
звільнення у зв'язку з ліквідацією
можливе у разі, коли ліквідується
юридична особа, а не її структурний
підрозділ.

Суд керуючись наведеними нормами
матеріального права, беручи до уваги
роз'яснення Пленуму Верховного Суду
України, оцінивши в сукупності
наступні докази: Структури Управління
соціального захисту населення
Богородчанської райдержадміністрації,
затверджені начальником вказаного
Управління та погоджені заступником
голови Богородчанської
райдержадміністрації, в порівнянні
станом на 01 січня 2014 року та на 16 липня
2014 року, Штатний розпис працівників
Управління соціального захисту
населення Богородчанської
райдержадміністрації з 01.01.2012 року та
Перелік змін до штатного розпису
працівників Управління соціального
захисту населення Богородчанської
райдержадміністрації на 16.07.2014 року,
затверджені головою Богородчанської
райдержадміністрації, Положення про
відділ персоніфікованого обліку
пільгових категорій населення
Управління соціального захисту
населення Богородчанської
райдержадміністрації, затверджене
наказом начальником цього Управління
від 20.05.2014 року, Положення про сектор
надання пільг та введення ЄДАРП
Управління соціального захисту
населення Богородчанської
райдержадміністрації, Положення про
сектор обслуговування ветеранів війни
та праці і потерпілих внаслідок аварії
на ЧАЕС Управління соціального захисту
населення Богородчанської
райдержадміністрації, затверджені
наказом начальником цього Управління
від 25.07.2014 року, посадову інструкцію
начальника відділу відділ
персоніфікованого обліку пільгових
категорій населення Управління
соціального захисту населення
Богородчанської райдержадміністрації,
затверджену наказом начальником цього
Управління від 28.08.2013 року, посадові
інструкції завідувачів секторів та
головних спеціалістів Сектору надання
пільг та введення ЄДАРП та Сектору
обслуговування ветеранів війни та
праці і потерпілих внаслідок аварії на
ЧАЕС Управління соціального захисту
населення Богородчанської
райдержадміністрації, затверджені
наказом начальника цього Управління
від 25.07.2014 року, суд дійшов висновку про
те, що відповідно до наказу Управління
соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації № 13 від 16.07.2014 року «Про
структуру управління соціального
захисту населення районної державної
адміністрації» відбулись зміни в
організації виробництва і праці
Управління соціального захисту
населення Богородчанської районної
державної адміністрації, зокрема
ліквідовано Відділ персоніфікованого
обліку пільгових категорій населення (5
од.) зі створенням на його основі двох
секторів: сектору обслуговування
ветеранів війни та праці і потерпілих
внаслідок аварії на ЧАЕС (2од.) та
сектору надання пільг та ведення ЄДАРП
(2од.), яким передано 100% завдань та
функцій ліквідованого відділу, зі
скороченням загальної чисельності
працівників Управління з 44 до 43
одиниць, зі скороченням посади
начальника Відділу персоніфікованого
обліку пільгових категорій населення,
яку на день звільнення обіймала ОСОБА_1,
та створенням нових посад: завідуючих
секторів Сектору надання пільг та
введення ЄДАРП та Сектору
обслуговування ветеранів війни та
праці і потерпілих внаслідок аварії на
ЧАЕС.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП
України звільнення з підстав,
зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Водночас статтею 49-2 КЗпП України
встановлено, що про наступне
вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше ніж за два
місяці (частина перша). При вивільненні
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством (частина друга).
Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою в орган по працевлаштуванню
або працевлаштовується самостійно.
Водночас власник або уповноважений ним
орган доводить до відома органу по
працевлаштуванню про наступне
вивільнення працівника із зазначенням
його професії, спеціальності,
кваліфікації та розміру оплати праці
(частина третя).

Як встановлено судом, позивач 14.05.2014
року під розписку разом зі всіма
працівниками Управління соціального
захисту населення Богородчанської
районної державної адміністрації була
повідомлена про наступне звільнення
згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України у
зв'язку із скороченням чисельності
працівників, що підтверджується
додатком до наказу вказаного
Управління № 48-к від 14.05.2014 року.

Окрім цього, судом не встановлено
обставин, передбачених ст. 43 КЗпП
України щодо отримання попередньої
згоди виборного органу первинної
профспілкової організації, оскільки як
пояснила позивач в судовому засіданні
вона не була членом жодної
профспілкової організації. Як пояснила
представник відповідача в Управлінні
працівниками не створено первинної
профспілкової організації. Також немає
обмежень на звільнення позивача,
передбачених ст.ст. 184, 197 КЗпП України.

В той же час, судом встановлено, що між
адміністрацією Управління соціального
захисту населення Богородчанської
районної державної адміністрації та
трудовим колективом цього Управління
укладено колективний договір на 2012-2014
роки, положення якого згідно ст. 18 КЗпП
України є обов'язковим як для
працівників, так і для власника або
уповноваженого ним органу. Пунктом 3.6
вказаного Колективного договору
передбачено, що вивільнення
працівників Управління проходить за
згоди представницького органу
трудового колективу.

Згідно пояснень позивача, представника
відповідача, такої згоди
представницький орган трудового
колективу роботодавцю на звільнення
ОСОБА_1 не давав.

Окрім цього, відповідачем на виконання
вимог частини третьої статті 49-2 КЗпП
України не вжито заходів щодо
переведення позивача, за її згодою, на
іншу роботу, зокрема, не було
запропоновано жодної вакантної посади
в Управлінні як на дату попередження
про наступне звільнення, так і на дату
звільнення з займаної посади.

Разом з тим, суд не може взяти до уваги
пояснення представника відповідача
про те, що на день звільнення в
Управлінні соціального захисту
населення Богородчанської районної
державної адміністрації не було жодної
вакантної посади. Зокрема, як
встановлено судом зі змісту наказів №
86-к від 18.07.2014 року «Про стажування
ОСОБА_8 та ОСОБА_9.», від 18.07.2014 року № 92-к
від 25.07.2014 року «Про вихід на роботу
ОСОБА_9.», № 93-к від 25.07.2014 року «Про
перевід ОСОБА_8 та ОСОБА_10 та ОСОБА_6.»
колишні працівники Відділу
персоніфікованого обліку пільгових
категорій населення були лише 25.07.2014
року відповідно до ст. 32 КЗпП України
переведені на посади в новостворених
секторах надання пільг та введення
ЄДАРП та обслуговування ветеранів
війни та праці і потерпілих внаслідок
аварії на ЧАЕС, а саме: ОСОБА_9, яка
займала посаду провідного спеціаліста
вказаного Відділу на посаду завідувача
Сектора надання пільг та введення
ЄДАРП, ОСОБА_8, яка займала посаду
головного спеціаліста Відділу на
посаду завідувача Сектора надання
пільг та введення ЄДАРП, ОСОБА_6, яка
займала посаду провідного спеціаліста
Відділу на посаду головного
спеціаліста Сектора надання пільг та
введення ЄДАРП, ОСОБА_10, яка займала
посаду головного спеціаліста Відділу
на посаду головного спеціаліста
обслуговування ветеранів війни та
праці і потерпілих внаслідок аварії на
ЧАЕС.

Окрім цього, суд звернув увагу на те, що
згідно наказу № 92-к від 25.07.2014 року було
перервано ОСОБА_9 з 25.07.2014 року
відпустку по догляду за дитиною до
досягнення нею 3-річного віку та
призначено її на посаду завідувача
Сектора надання пільг та введення
ЄДАРП тимчасово на час відпустки по
догляду за дитиною основного
працівника. В той же час, відповідач не
подав суду жодних доказів призначення
на цю посаду як до 25.07.2014 року, так і
після цієї дати основного працівника
Управління соціального захисту
населення Богородчанської
райдержадміністрації.

За таких обставин, суд вважає, що на
день первинного звільнення позивача з
займаної посади 18.07.2014 року в
Управлінні соціального захисту
населення Богородчанської
райдержадміністрації були наявні
вакантні посади в новостворених
секторах надання пільг та введення
ЄДАРП та обслуговування ветеранів
війни та праці і потерпілих внаслідок
аварії на ЧАЕС, які ОСОБА_1
запропоновані не були.

В судовому засіданні позивач пояснила
суду про те, що відповідачем після
повідомлення її про звільнення жодна
посада в Управлінні запропонована не
була. При цьому, як зазначила ОСОБА_1,
вона б погодилась на будь-яку з
запропонованих їй посад в
новостворених секторах надання пільг
та введення ЄДАРП та обслуговування
ветеранів війни та праці і потерпілих
внаслідок аварії на ЧАЕС.

У справах Burdov v. Russia, no. 59498/00, §§ 37-38, ECHR
2002), Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home
Office), Європейський суд з прав людини
зазначає, що принцип юридичної
визначеності означає, що зацікавлені
особи повинні мати змогу покладатися
на зобов'язання, взяті державою в особі
відповідних суб'єктів владних
повноважень, навіть якщо такі
зобов'язання містяться у законодавчому
акті, який загалом не має автоматичної
прямої дії. При цьому, якщо держава
схвалила певну концепцію, то суб'єкт
владних повноважень вважатиметься
таким, що діє протиправно, якщо він
відступить від встановлених
обов'язків, оскільки схвалення такої
політики чи поведінки дало підстави
для виникнення обґрунтованих
сподівань у суб'єктів відповідних
правовідносин стосовно суворого
додержання уповноваженим державою
суб'єктом владних повноважень такої
політики чи поведінки.

Оскільки ОСОБА_1 проходила публічну
службу в Управлінні соціального
захисту населення Богородчанської
райдержадміністрації, відтак мала в
силу норм чинного законодавства
обґрунтовані очікування, що їй буде
запропоновано подальше проходження
публічної служби у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
вказаного Управління на підставі
пункту 1 статті 40, з врахуванням
положень частини 3 статті 40, статті 42,
частинами 2 та 3 статті 49-2 Кодексу
законів про працю України

З огляду на зміст вищевказаного
принципу права в розрізі спірних
правовідносин, суд вважає, що положення
частини другої статті 40, частини
третьої статті 49-2 КЗпП України дають
підстави для висновку, що в разі змін в
організації праці звільнення
працівника допускається лише в разі
неможливості його працевлаштування.
Наведене покладає на роботодавця
обов'язок вчинити всі залежні від нього
дії з метою залишення на роботі
працівника. Зокрема, відповідач
зобов'язаний був запропонувати
позивачу всі вакантні посади, які
відповідали її кваліфікації.

Відповідна правова позиція щодо
обов'язку власника або уповноваженого
ним органу одночасно з попередженням
про звільнення у зв'язку зі змінами в
організації виробництва і праці
запропонувати працівникові всі наявні
вакантні посади, які він може обіймати
відповідно до своєї кваліфікації
висловлена Верховним Судом України в
постанові від 01.10.2013 (35985744), яка
відповідно до 244-2 КАС України є
обов'язковою для врахування.

Разом з тим суд не може погодитися з
поясненнями представника відповідача
про те, що вищевказані посади в
новостворених секторах позивачу не
пропонувались, оскільки роботодавець,
скориставшись своїм правом, перевів на
посади в новостворених секторах інших
працівників ліквідованого відділу,
виходячи з їх вищої кваліфікації. В
даному випадку, представник
відповідача визнала те, що позивач
відповідала встановленим в посадових
інструкціях кваліфікаційним вимогам
до посад завідувачів секторів та
головних спеціалістів секторів
надання пільг та введення ЄДАРП та
обслуговування ветеранів війни та
праці і потерпілих внаслідок аварії на
ЧАЕС, однак пояснила, що Управлінням
при врахуванні переважного права на
залишення на роботі згідно статті 42
КЗпП України було враховано, що ОСОБА_1
притягалася до дисциплінарної
відповідальності за неналежне
виконання службових обов'язків згідно
наказів № 50-к від 16.05.2014 року та № 11.06.2014
року, що свідчить про її більш низьку
кваліфікації, порівняно з іншими
працівниками, яких залишено на роботі
та переведено в новостворені сектори.

Відповідно до пункту 1 статті 42 Кодексу
законів про працю України при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.
Згідно частини 2 цієї Статті, при рівних
умовах продуктивності праці і
кваліфікації перевага в залишенні на
роботі надається іншим працівникам за
такими критеріями: 1) сімейним - при
наявності двох і більше утриманців; 2)
особам, в сім'ї яких немає інших
працівників з самостійним заробітком;
3) працівникам з тривалим безперервним
стажем роботи на даному підприємстві, в
установі, організації; 4) працівникам,
які навчаються у вищих і середніх
спеціальних учбових закладах без
відриву від виробництва; 5) учасникам
бойових дій, інвалідам війни та особам,
на яких поширюється чинність Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»; 6)
авторам винаходів, корисних моделей,
промислових зразків і
раціоналізаторських пропозицій; 7)
працівникам, які дістали на цьому
підприємстві, в установі, організації
трудове каліцтво або професійне
захворювання; 8) особам з числа
депортованих з України, протягом п'яти
років, з часу повернення на постійне
місце проживання до України; 9)
працівникам з числа колишніх
військовослужбовців строкової служби
та осіб, які проходили альтернативну
(невійськову) службу, - протягом двох
років з дня звільнення їх зі служби.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про
практику розгляду судами трудових
спорів" передбачено, що при проведенні
звільнення власник або уповноважений
ним орган вправі в межах однорідних
професій і посад провести перестановку
(перегрупування) працівників і
перевести більш кваліфікованого
працівника, посада якого скорочується,
з його згоди на іншу посаду, звільнивши
з неї з цих підстав менш
кваліфікованого працівника.

З огляду на вищевказані норму закону та
роз'яснення Пленуму Верховного Суду
України, для виявлення працівників, які
мають таке право, роботодавець повинен
зробити порівняльний аналіз
продуктивності праці і кваліфікації
тих працівників, які залишаються на
роботі, і тих, які підлягають
звільненню.

Щодо критеріїв визначення
кваліфікаційних характеристик
державних службовців, то частиною 2
статті 11 Закону України «Про державну
службу» передбачено, що конкретні
обов'язки та права державних
службовців визначаються на основі
типових кваліфікаційних характеристик
і відображаються у посадових
положеннях та інструкціях, що
затверджуються керівниками
відповідних державних органів у межах
закону та їх компетенції.

Згідно посадових інструкцій
завідувачів секторів надання пільг та
введення ЄДАРП та обслуговування
ветеранів війни та праці і потерпілих
внаслідок аварії на ЧАЕС, затверджених
наказами начальника Управління від
25.07.2014 року, до вказаних посадових осіб
встановлені такі кваліфікаційні
вимоги: вища освіта відповідного
професійного спрямування за
освітньо-кваліфікаційним рівнем
магістра, спеціаліста; стаж роботи за
фахом на державній службі на посадах
головного спеціаліста не менше 3 років
або стаж роботи за фахом на керівних
посадах в інших сферах не менше 5 років,
післядипломна освіта у сфері
управління: магістр державного
управління за відповідною
спеціалізацією. Посадовим
інструкціями голових спеціалістів
вказаних секторів встановлено такі
кваліфікаційні вимоги: вища освіта
відповідного професійного спрямування
за освітньо-кваліфікаційним рівнем
магістра, спеціаліста; стаж роботи за
фахом на державній службі на посадах
провідного спеціаліста не менше 1 року
або стаж роботи за фахом в інших сферах
управління не менше 3 років.

Окрім цього, на переконання суду, про
рівень кваліфікації державного
службовця, окрім освіти, можуть
свідчити, досвід перебування
працівника на керівній посаді, стаж
державної служби, ранг державної
служби, факти підвищення кваліфікації,
навчання без відриву від виробництва,
тимчасового виконання обов'язків більш
кваліфікованого працівника, суміщення
професій тощо. Однією з істотних ознак
більш високої продуктивності праці є
дисциплінованість працівника, а тому
при визначенні рівня продуктивності
праці враховується, в тому числі, й
наявність у працівника дисциплінарних
стягнень. Продуктивність праці і
кваліфікація працівника повинні
оцінюватися окремо, жоден з вказаних
показників не має переваги над іншим, а
тому встановлення працівників, які
мають переважне право на залишені на
роботі за цими критеріями повинні
оцінюватися роботодавцем в сукупності
з врахуванням всіх обставин, що
свідчать про більш високий, чи навпаки
низький рівень кваліфікації та
продуктивності праці працівника, і
лише при відсутності різниці у
кваліфікації і продуктивності праці
перевагу на залишення на роботі мають
працівники, перелічені в частині
другій статті 42 КЗпП України.

Водночас, як пояснила представник
відповідача, Управлінням не
проводилося жодного порівняльного
аналізу рівня кваліфікації
працівників, які залишилися на роботі і
були переведені в новостворені
сектори, і позивача у справі, окрім
врахування факту притягнення позивача
до дисциплінарної відповідальності
згідно наказів № 50-к від 16.05.2014 року та
№ 68-к від 11.06.2014 року. При цьому, як
встановлено судом з пояснень позивача,
представника відповідача, наказ № 50-к
від 16.05.2014 року оскаржено ОСОБА_1 до
суду, і на час розгляду даної справи,
адміністративна справа знаходиться в
Львівському апеляційному
адміністративному суді. Також суд
вважає, що зазначені відповідачем
обставини можуть розглядатися як
підстава для звільнення працівника в
процедурі ініційованій роботодавцем
згідно пункту 2 частини 1 статті 40 КЗпП
України.

В той же час, суд дослідивши особові
справи ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10,
ОСОБА_6, зокрема, давши оцінку в
сукупності фактам, викладеним в
особових картках цих працівників форми
№ П-2 ДС, наказах про прийняття на
роботу в Управління соціального
захисту населення Богородчанської
райдержадміністрації, про переведення
в межах відділів вказаного Управління,
дипломах про освіту, бланках щорічної
оцінки виконання державним службовцем
посадових обов'язків і завдань за 2012-2013
роки, атестаційних листах,
характеристиках за 2010-2013 роки,
свідоцтвах та посвідченнях про
підвищення кваліфікації, дійшов
висновку про те, що ОСОБА_1 має більш
високий рівень кваліфікації, ніж
ОСОБА_9, ОСОБА_10, оскільки має вищу
освіту відповідного професійного
спрямування, більший стаж як державної
служби, так і роботи по виконанню
посадових обов'язків в сфері завдань,
покладених на відділ
персоніфікованого обліку пільгових
категорій населення Управління
соціального захисту населення
Богородчанської райдержадміністрації,
а також має стаж роботи на керівній
посаді, підвищувала рівень
кваліфікації під час роботи у
вказаному відділі, пройшла атестацію
на відповідність займаній посаді
начальника цього відділу та отримала
добру оцінку за результатами щорічної
оцінки виконання державним службовцем
посадових обов'язків і завдань.

Так, ОСОБА_1 має повну вищу освіту за
спеціальністю «фінанси», спеціаліст з
фінансів; загальний стаж роботи - 18
років 8 місяців, стаж державної служби -
14 років 9 місяців, 11 ранг державної
служби, стаж роботи на керівній посаді
начальника відділу персоніфікованого
обліку пільгових категорій населення
Управління соціального захисту
населення Богородчанської
райдержадміністрації - 2 роки 11 місяців;
в 2012 році пройшла навчання по
підвищенню кваліфікації, про що видано
сертифікат № ТС 1144 від 11.04.2012 року; за
даними щорічних оцінок виконання
державним службовцем посадових
обов'язків і завдань, службових
характеристик, атестаційних листів -
відповідає займаній посаді, оцінюється
добре, зауважень щодо рівня
кваліфікації, продуктивності праці
немає.

ОСОБА_11 має повну вищу освіту за
спеціальністю «облік та аудит»,
спеціаліст з обліку та аудиту;
загальний стаж роботи - 10 років 1 місяць,
стаж державної служби - 10 років 1 місяць,
13 ранг державної служби; немає стажу
роботи на керівній посаді,
пропрацювала у відділі
персоніфікованого обліку пільгових
категорій населення Управління
соціального захисту населення
Богородчанської райдержадміністрації
- 1 рік 6 місяців; нагороджена грамотами
згідно наказів від 02.11.2006 року № 120-к,
від 22.08.2008 року № 54; в 2009 році пройшла
навчання по підвищенню кваліфікації,
про що видано посвідчення № ТС 0231 від
26.03.2009 року; згідно наказу № 28-к від
01.04.2014 року з 01.04.2014 року додатково
виконувала обов'язки тимчасово
відсутнього працівника
ОСОБА_12.(перебування у відпустці по
догляду за дитиною по досягнення
трьохрічного віку); за даними щорічних
оцінок виконання державним службовцем
посадових обов'язків і завдань,
службових характеристик, атестаційних
листів - відповідає займаній посаді,
оцінюється добре, зауважень щодо рівня
кваліфікації, продуктивності праці
немає.

ОСОБА_8 має повну вищу освіту за
спеціальністю «банківська справа»,
спеціаліст з банківської справи,
молодший спеціаліст за спеціальністю
«бухгалтерський облік і аудит»;
загальний стаж роботи - 17 років 3 місяці,
стаж державної служби - 12 років, 12 ранг
державної служби; пропрацювала у
відділі персоніфікованого обліку
пільгових категорій населення
Управління соціального захисту
населення Богородчанської
райдержадміністрації - 11 років 10
місяців; має досвід виконання
обов'язків начальника відділу - в
травні-червні 2014 року виконувала
обов'язки начальника відділу; в 2009 році
пройшла навчання по підвищенню
кваліфікації, про що видано
посвідчення № ТС 0231 від 26.03.2009 року; за
даними щорічних оцінок виконання
державним службовцем посадових
обов'язків і завдань, службових
характеристик, атестаційних листів -
відповідає займаній посаді, оцінюється
добре, зауважень щодо рівня
кваліфікації, продуктивності праці
немає.

ОСОБА_9 має повну вищу освіту за
спеціальністю «облік і аудит», магістр
з обліку і аудиту; загальний стаж
роботи - 3 роки 10 місяців; стаж державної
служби - 3 роки 10 місяців; 13 ранг
державної служби; немає стажу роботи на
керівній посаді, пропрацювала у
відділі персоніфікованого обліку
пільгових категорій населення
Управління соціального захисту
населення Богородчанської
райдержадміністрації - 3 роки 9 місяців,
з них період з серпня 2011 року по 25.07.2014
року перебувала у відпустці в зв'язку з
вагітністю і пологами та відпустці по
догляду за дитиною до досягнення нею
3-річного віку, і, відповідно, в цей
період не проходила атестації та
щорічної оцінки виконання державним
службовцем посадових обов'язків і
завдань.

ОСОБА_10 має повну вищу освіту за
спеціальністю «міжнародні відносини»,
спеціаліст з міжнародних відносин,
політолог-міжнародник, перекладач;
загальний стаж роботи - 6 років 6
місяців, стаж державної служби - 1 рік, 15
ранг державної служби, немає стажу
роботи на керівній посаді,
пропрацювала у відділі
персоніфікованого обліку пільгових
категорій населення Управління
соціального захисту населення
Богородчанської райдержадміністрації
- 1 рік, в зв'язку з таким стажем
державної служби атестації та щорічної
оцінки виконання державним службовцем
посадових обов'язків і завдань не
проходила.

З огляду на встановлення судом
недотримання відповідачем вимог
статтей 40, 43, 49-2 КЗпП України щодо
обов'язку в зв'язку зі змінами в
організації праці запропонувати
позивачу разом із попередженням про
звільнення всі вакантні посади, які
відповідали її кваліфікації,
враховуючи, що відповідачем не було
запропоновано позивачу жодної іншої
роботи і на час вирішення питання про
її звільнення 18.07-07.08.2014 року, а також, що
відповідач не досліджував всіх
обставин щодо переважного права
працівників, які переведені в інші
структурні підрозділи та позивача у
справі на залишення на роботі, а
обмежився лише врахуванням наявності в
позивача дисциплінарних стягнень, що
свідчить про передчасність висновків
відповідача щодо нижчого рівня
кваліфікації та продуктивності праці
ОСОБА_1, суд дійшов висновку про
порушення встановленої трудовим
законодавством процедури звільнення
за ініціативою роботодавця, внаслідок
чого звільнення позивача з посади на
підставі пункту 1 частини першої статті
40 КЗпП України згідно оскаржених
наказів суд не може вважати законним.

Таким чином, суд, керуючись наданим
йому частиною 2 статті 162 КАС України
повноваженнями, дійшов висновку
скасувати накази Управління
соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області від 18.07.2014 року № 85-к «Про
відпустку та звільнення ОСОБА_1.» та від
07.08.2014 року № 101-к «Про продовження
відпустки та звільнення ОСОБА_1.» в
частині звільнення ОСОБА_1 з посади
начальника відділу персоніфікованого
обліку пільгових категорій населення
Управління соціального захисту
населення Богородчанської районної
державної адміністрації
Івано-Франківської області.

Частиною 1 статті 235 КЗпП України
передбачено, що в разі звільнення без
законної підстави або незаконного
переведення на іншу роботу працівник
повинен бути поновлений на попередній
роботі органом, який розглядає
трудовий спір.

Отже, позивача належить поновити на
посаді начальника відділу
персоніфікованого обліку пільгових
категорій населення Управління
соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області, з якої її було звільнено, з дня
наступного за днем звільнення, тобто з
13 серпня 2014 року.

Частиною другою статті 235 КЗпП України
встановлено, що при винесенні рішення
про поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Вимушений прогул у зв'язку з незаконним
звільненням ОСОБА_1 рахується судом з
13.08.2014 року (наступний день за днем
звільнення) по 16.12.2014 (день ухвалення
судом рішення).

При розрахунку сум втраченого
заробітку, для визначення кількості
робочих днів в спірному періоді судом
було також взято до уваги лист
Міністерства соціальної політики
України від 04.09.2013 №9884/0/14-13/13 "Про
розрахунок норми тривалості робочого
часу на 2014 рік" щодо визначення
кількості робочих днів за період з
13.08.2014 року по 16.12.2014 року.

Так, відповідно до вказаного листа
Міністерства соціальної політики
України кількість робочих днів у
вересні 2014 року становила 22 дні, у
жовтні 2014 року - 23 дні, листопаді 2014 року
- 20 днів. Крім того, вимушений прогул у
серпні 2014 року склав 12 днів (робочі дні
з 13.08.2014 року по 29.08.2014 року), в грудні 2014
року - 12 днів (робочі дні з 01.12.2014 по
16.12.2014). Отже, кількість днів вимушеного
прогулу становить 89 днів.

Згідно з довідкою відповідача № 2419/01-23
від 07.11.2014 року середньомісячна
заробітна плата ОСОБА_1 складає 1615 грн.,
середньоденна заробітна плата - 85 грн.
Судом не встановлено невідповідності
розрахунку вказаних у довідці сум
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженому
постановою Кабінету Міністрів України
за № 100 від 08.02.2005 року.

Таким чином, сума вимушеного прогулу
позивача складає 7565 грн. (89 робочих днів
помножити на 85 гривень середньоденного
заробітку).

Разом з тим, позивачем подано суду
довідку Богородчанського районного
центру зайнятості № 2927-04/12-14 від 28.11.2014
року про те, що ОСОБА_1 з 19.08.2014 року
зареєстрована як безробітна в цьому
Центрі зайнятості та в період з 19.08.2014
року по 17.11.2014 року отримала дохід на
загальну суму 4662,97 грн. Відтак сума
вимушеного прогулу 7565 грн. підлягає
зменшенню на суму 4662,97 грн., та дорівнює
2902,03 грн., яка й підлягає стягненню з
відповідача, за виключенням податків
та обов'язкових платежів.

Вказане виключення з суми втраченого
заробітку податків та зборів
узгоджується з позицією Пленуму
Верховного Суду України, викладеною в
пункті 6 постанови № 13 від 24.12.1999 року
"Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці" та
випливає з положень норм статтей 162, 164,
168, пункту 16-1 підрозділ 10 Розділу XX
Перехідних положень Податкового
кодексу України, статтей 1, 4, 6 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», якими
передбачено обов'язок роботодавця, як
податкового агента та як
страхувальника, при виплаті втраченого
заробітку, на який, як встановлено вище,
поширюються норми чинного
законодавства щодо оплати праці,
здійснити з вказаного доходу утримання
податку на доходи фізичних осіб,
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
військового збору.

Відповідно до частини першої статті 256
КАС України негайно виконуються
постанови суду про: присудження
виплати заробітної плати, іншого
грошового утримання у відносинах
публічної служби - у межах суми
стягнення за один місяць (пункт 2),
поновлення на посаді у відносинах
публічної служби (пункт 3).

Таким чином, рішення суду в частині
поновлення позивача на посаді
начальника відділу персоніфікованого
обліку пільгових категорій населення
Управління соціального захисту
населення Богородчанської районної
державної адміністрації
Івано-Франківської області з 13 серпня
2014 року та стягнення з Управління
соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області на користь ОСОБА_1 середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
один місяць в розмірі 1615 грн. підлягає
негайному виконанню.

Відповідно до частини третьої статті 94
КАС України, якщо адміністративний
позов задоволено частково, судові
витрати, здійснені позивачем,
присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог, а відповідачу -
відповідно до тієї частини вимог, у
задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Судом встановлено, що позивач
звільнений від сплати судового збору
на підставі пункту 1 статті 5 Закону
України "Про судовий збір" від
08.07.2011року № 3674-VI.

Оскільки сторонами не надано доказів,
понесеннями судових витрат, тому в суду
немає правових підстав для їх
розподілу.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст.ст. 158-163, 167, 256 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати
накази Управління соціального захисту
населення Богородчанської районної
державної адміністрації
Івано-Франківської області від 18.07.2014
року № 85-к «Про відпустку та звільнення
ОСОБА_1.» та від 07.08.2014 року № 101-к «Про
продовження відпустки та звільнення
ОСОБА_1.» в частині звільнення ОСОБА_1 з
посади начальника відділу
персоніфікованого обліку пільгових
категорій населення Управління
соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника
відділу персоніфікованого обліку
пільгових категорій населення
Управління соціального захисту
населення Богородчанської районної
державної адміністрації
Івано-Франківської області з 13 серпня
2014 року.

Стягнути з Управління соціального
захисту населення Богородчанської
районної державної адміністрації
Івано-Франківської області
(місцезнаходження: 77701,
Івано-Франківська область, смт.
Богородчани, вулиця Грушевського, 2, код
03193324) на користь ОСОБА_1 (проживає за
адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер
НОМЕР_1) середній заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 2902 (дві
тисячі дев'ятсот дві) гривні 03 (три)
копійки.

В задоволенні позову в решті позовних
вимог відмовити.

Постанову суду в частині поновлення
ОСОБА_1 на посаді начальника відділу
персоніфікованого обліку пільгових
категорій населення Управління
соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області з 13 серпня 2014 року та стягнення
з Управління соціального захисту
населення Богородчанської районної
державної адміністрації
Івано-Франківської області на користь
ОСОБА_1 середнього заробітку за час
вимушеного прогулу за один місяць в
розмірі 1615 (тисячу шістсот п'ятнадцять)
гривень - виконати негайно.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
Боршовський Т.І.

Постанова складена в повному обсязі
22.12.2014 року.