Справа № 643/15481/14-а
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 р.Справа № 643/15481/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Бегунца А.О. , Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1,
Управління Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова на
постанову Московського районного суду
м. Харкова від 30.10.2014р. по справі №
643/15481/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Московському районі м.
Харкова

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Московського районного суду м. Харкова
з позовом до Управління Пенсійного
фонду України в Московському районі м.
Харкова про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, в якому просив суд визнати
дії відповідача протиправними та
зобов'язати відповідача з 01.01.2014 року по
02.08.2014 рік провести перерахунок пенсії
відповідно до ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він має
право на отримання пенсії у розмірі 6
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії у розмірі 50% пенсії
за віком, виходячи із законодавчо
встановлених розмірів мінімальної
пенсії за віком з встановленої йому 3
групи інвалідності згідно ст.ст. 50 ,54, 67
ЗУ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». В зв'язку з
тим, що пенсія в належному розмірі йому
не виплачується, позивач звернувся до
УПФУ в Московському районі м. Харкова з
заявою про перерахунок пенсії, а також
проведення відповідних виплат. Йому
було відмовлено в перерахунку пенсії,
що на думку позивача є порушенням вимог
чинного законодавства.

За результатами розгляду у порядку
скороченого провадження постановою
Московського районного суду м. Харкова
від 30.10.14 року позов задоволено
частково.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії в
частині зобов'язання відповідача
провести перерахунок пенсії
відповідно до вимог Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з
01.01.2014 року по 12.04.2014 року - залишено без
розгляду.

Визнано незаконними дії Управління
пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова щодо
відмови у перерахунку ОСОБА_1 пенсії
відповідно до вимог Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язано Управління пенсійного
фонду України в Московському районі м.
Харкова здійснити перерахунок пенсії
ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
у розмірі 6 (шести) мінімальних пенсій
за віком та додаткової пенсії у розмірі
50% мінімальної пенсії за віком, та
провести відповідні виплати за період
з 13.04.2014 року по 02.08.2014 року.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою
суду першої інстанції в частині
відмови у задоволенні позовних вимог,
подав апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати постанову у вказаній частині
та прийняти нову, якою в цій частині
позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті рішення норм процесуального
права, що призвело до неправильного, на
його думку, вирішення спору судом
першої інстанції.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції в
частині задоволених позовних вимог,
подав апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою відмовити позивачу
у задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті рішення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного, на його думку, вирішення
спору судом першої інстанції.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 КАС
України вищезазначена апеляційна
скарга розглядається в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
апеляційних скарг, рішення суду першої
інстанції в межах апеляційних скарг,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що позивач є громадянином,
який постраждав внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1-ої
категорії, учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, інвалідом 3-ої
групи за рішенням МСЕК та перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України в Московському районі м.
Харкова.

25.09.2014 року він звертався з заявою до
Управління Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова, в якій
просив провести перерахунок та виплату
йому основної та додаткової пенсію, як
особі, що постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, починаючи
з 01.01.2014 року у розмірі 6 мінімальних
пенсій за віком та додаткову пенсію у
розмірі 50 процентів мінімальної пенсії
за віком, передбачені ст. ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

06.10.2014 року Управлінням Пенсійного
фонду України в Московському районі м.
Харкова було відмовлено в задоволенні
даної заяви, оскільки розрахунок
пенсії позивача проведений згідно
діючого законодавства та відсутні
підстави проводити перерахунок
основної та додаткової пенсії,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, визначеного ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з того, що дії
відповідача щодо виплати пенсій
позивачу (державної та щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю) у розмірах, менших від шести
мінімальних пенсій за віком, та 50%
мінімальної пенсії за віком є
неправомірними, оскільки не
відповідають вимогам ст. 50 ч. 4 ст. 54
Закону України „ Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Статтею 22 Конституції України
передбачено, що конституційні права і
свободи гарантуються і не можуть бути
відмінені. При прийнятті нових Законів
або внесенні змін до чинних Законів не
допускається звуження обсягу та об'єму
прав і свобод.

Частиною 1 статті 46 Конституції України
встановлено, що громадяни мають право
на захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках передбачених законом.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», особам,
віднесеним до категорії І
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, завдану здоров'ю, у
розмірах інвалідам 3 групи - 50 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які з постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
можуть призначатися за бажанням
громадянина із заробітку, одержаного
за роботу в зоні відчуження в 1986-1990р.р. у
розмірі відшкодування фактичних
збитків, який визначається згідно з
законодавством. В усіх випадках
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим по 3
групі інвалідності - 6 мінімальних
пенсій за віком.

14 червня 2011 року Верховною Радою
України прийнято Закон України № 3491 -VI
"Про внесення змін до Закону України
"Про Державний бюджет України на 2011
рік", який набрав чинності 19 червня 2011
року. Пунктом 7 частини І зазначеного
Закону Прикінцеві положення Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2011 рік" доповнено пунктом 4, яким
встановлено, що у 2011 році норми і
положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", статті 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини
третьої статті 43 Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб" застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Таким чином, зі ст. ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
випливає, що під час визначення розміру
пенсії та щомісячної додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу
їх нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

Згідно зі ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2012 рік" норми і положення
статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52,
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2012 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 26.12.2011 року норми пункту 4
Прикінцевих положень Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» визнані такими, що відповідають
Конституції України, тобто є
конституційними.

Рішенням Конституційного Суду України
від 25.01.2012 року визначено, що в аспекті
конституційного подання положення
частини другої статті 96, пунктів 2, 1, 6
статті 116 Конституції України треба
розуміти так, що повноваження Кабінету
Міністрів України щодо розробки
проекту закону про Державний бюджет
України та забезпечення виконання
відповідного закону пов'язані з його
функціями, в тому числі щодо реалізації
політики у сфері соціального захисту
та в інших сферах. Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України.
Суди під час вирішення справ про
соціальний захист громадян керуються,
зокрема, принципом законності. Цей
принцип передбачає застосування
судами законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції‚ на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

З аналізу наведених норм вбачається, що
визначення порядку та розмірів виплат
зазначеним категоріям громадян у 2011 та
2012, 2013 бюджетних роках делеговано
Кабінету Міністрів України.

На виконання вищевказаних вимог Закону
Постановами Кабінету Міністрів
України № 745 від 06.07.2011 року та № 1210 від
23.11.2011 року були визначені мінімальні
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою, а також щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, розмір основної та додаткової
пенсії по 31 грудня 2013 року повинен
визначатися відповідно до вказаних
постанов КМУ.

Проте, Законом України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік», на момент
набрання чинності, не було передбачено
обмежень щодо застосування ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Такі, обмеження були внесені Законом
України «Про внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік» від 31.07.2014 № 1622-VII. Даний Закон
набрав чинності 03.08.2014 року.

Відповідно до ст. 58 Конституції
України, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Так, враховуючи конституційний принцип
дії закону у часі, суд приходить до
висновку, що з 01.01.2014 року (моменту
набрання чинності ЗУ «Про державний
бюджет України на 2014 рік») та до 03.08.2014
року (момент набрання чинності змін до
Закону) обмежень щодо застосування ст.
50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не було.

З огляду на вищезазначене, відповідач
безпідставно не здійснював
нарахування основної та додаткової
пенсії у відповідності до приписів ст.
50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, позовні вимоги є
законними, обґрунтованими та
підлягають частковому задоволенню.

Разом з тим, позивач просив суд
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок пенсії з 01.01.2014 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

За таких обставин, колегія суддів
вважає доведеним належними та
допустимими доказами той факт, що при
прийнятті оскаржуваного рішення
суб'єкт владних повноважень діяв
всупереч встановленому законом
порядку, необґрунтовано, без з'ясування
необхідних обставин, що мали значення
для прийняття рішення, чим порушено
законні інтереси позивача.

Суд першої інстанції належним чином
оцінив надані докази і на підставі
встановленого, обґрунтовано
задовольнив адміністративний позов
частково.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції від 30.10.14 р.
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог позивача та відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1
ст.198, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, Управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова
залишити без задоволення.

Постанову Московського районного суду
м. Харкова від 30.10.2014р. по справі №
643/15481/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, є
остаточним та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Старостін
В.В.Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О.
Ральченко І.М.