Справа № 825/4676/13-а
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року м. Київ
К/800/17083/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В., Ліпського
Д.В.,розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом Чернігівського міського
центру зайнятості до ОСОБА_4 про
стягнення грошової суми виплаченого
забезпечення,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 27 грудня 2013
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 лютого 2014
року,

встановив:

У грудні 2013 року Чернігівський міський
центр зайнятості (далі - Центр
зайнятості) пред'явив позов про
стягнення з ОСОБА_4 допомоги по
безробіттю у розмірі 10818,34 грн на
підставі частини третьої статті 36
Закону України від 2 березня 2000
року № 1533-ІІІ «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» (далі - Закон №
1533-ІІІ).

Позов обґрунтував тим, що ОСОБА_4 в
період отримання допомоги по
безробіттю перебував у відносинах з
ПАТ «Фідобанк» (правонаступник ПАТ
«Ерсте Банк») на умовах
цивільно-правового договору, а тому не
мав законних підстав для її отримання.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 27 грудня 2013
року, залишеною без зміни ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 лютого 2014
року, позов задоволено: стягнуто з
ОСОБА_4 на користь Центру зайнятості
10818,34 грн незаконно отриманої допомоги
по безробіттю.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову. Зазначає, що в період з 1
жовтня 2012 року по 31 травня 2013 року
послуги банку не надавав і заробітну
плату не отримував.

В запереченні на касаційну скаргу
Центр зайнятості просить залишити
судові рішення без змін, посилаючись на
їх законність і обґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Суди встановили, що 11 жовтня 2012 року
ОСОБА_4 зареєстрований у Центрі
зайнятості, йому надано статус
безробітного відповідно до статті 2
Закону України від 1 березня 1991 року №
803-XII «Про зайнятість населення» (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин; далі - Закон № 803-XII) та
призначено допомогу по безробіттю
відповідно до статей 22, 23 Закону № 1533-III.

28 листопада 2013 року позивач провів
перевірку, за результатами якої
складено акт розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення № 986. У ході
перевірки встановлено, що відповідач
на порушення статті 2 Закону № 803-XII
неправомірно отримав допомогу по
безробіттю в період з 11 жовтня 2012 року
по 8 липня 2013 року в сумі 10818,34 грн ,
оскільки з 1 червня 2011 року по 31 травня
2013 року він виконував роботи за
цивільно-правовим договором №
09/М2.32.Р.4/006, укладеним з ПАТ «Ерсте
Банк».

Згідно з підпунктом 1.1. договору
підряду з агентом за напрямками
споживчого кредитування: іпотечні
кредити для фізичних осіб, кредити на
придбання авто, залучення зарплатних
клієнтів № 09/М2.32.Р.4/006 від 1 червня 2011
року (далі - Договір) Банк доручив, а
Агент (ОСОБА_4.) взяв на себе
зобов'язання в порядку та на умовах,
визначених цим Договором, виконувати
функції по залученню зарплатних
клієнтів та клієнтів фізичних осіб до
установ Банку для отримання кредитів,
проведення серед клієнтів
консультаційної та роз'яснювальної
роботи щодо формування необхідного
пакету документів і передачі цього
пакету документів в установу Банку.

Пунктом 2.1. Договору передбачено право
Банку вимагати від агента виконання
обов'язків, встановлених договором,
зокрема, надавати консультаційні
послуги, проводити первинний
експрес-аналіз кредитоспроможності
клієнта, перевіряти відповідність
клієнта вимогам банку, не
розголошувати отриману під час
виконання договору інформацію та інше.

Пунктом 4 вказаної угоди встановлено
відповідальність сторін за
невиконання чи неналежне виконання
своїх зобов'язань та порядок вирішення
спорів.

Відповідно до підпунктів 6.1. та 6.2.
Договору він вважається укладеним і
набирає чинності з моменту його
підписання Сторонами і скріплення
печаткою Банку, та діє протягом 1 року.
Дія цього Договору вважається
продовженою на кожний наступний
календарний рік, якщо не пізніше, ніж за
10 календарних днів до закінчення
строку дії Договору жодна із Сторін
письмово не заявила про свій намір його
розірвати.

Листом ПАТ «Фідобанк» від 20 листопада
2013 року № 255/8-3 повідомлено Центр
зайнятості, що ОСОБА_4 дійсно надавав
послуги банку з 1 червня 2011 року по 31
травня 2013 року згідно з договором про
надання послуг № 09/М2.32.Р.4/006
від 1 червня 2011 року.

Частиною першою статті 2 Закону № 803-XII
встановлено, що безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Згідно із частиною другою статті 36
Закону № 1533-ІІІ застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Відповідно до частини третьої статті 36
Закону № 1533-ІІІ сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

За правилами підпункту 1 пункту 5.5
розділу 5 Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20 листопада 2000 року № 307 (далі -
Порядок), виплата допомоги по
безробіттю припиняється у разі
працевлаштування безробітного,
зайняття підприємницькою або іншою
діяльністю, пов'язаною з одержанням
доходу безпосередньо від цієї
діяльності, виконання робіт (послуг) за
цивільно-правовими угодами (з дня
працевлаштування, державної
реєстрації як суб'єкта підприємницької
або іншої діяльності, виконання робіт
(послуг) за цивільно-правовими угодами).

Абзацом першим пункту 6.14 розділу 6
Порядку передбачено, що якщо під час
одержання допомоги по безробіттю
безробітний своєчасно не подав
відомості про обставини, що впливають
на умови її виплати, у тому числі
встановлені під час розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення, з
безробітного стягується сума
виплаченої допомоги по безробіттю з
моменту виникнення цих обставин.

Суди попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку, що особи, які
виконують роботи (надають послуги) за
цивільно-правовими договорами,
відносяться до зайнятого населення і
не можуть бути визнані безробітними та
отримувати допомогу по безробіттю.
Наявність діючого договору про надання
послуг є обставиною, яка впливає на
умови отримання допомоги по безробіттю
та надання соціальних послуг і яка
виключає можливість реєстрації особи
як безробітного.

Посилання відповідача на довідку про
доходи від 16 грудня 2013року №
2-1-3/103, видану ПАТ «Фідобанк», згідно з
якою в період з 1 жовтня 2012 року по 31
травня 2013 року послуги з боку агента
банку не надавались, заробітна плата не
нараховувалась і не виплачувалась є
безпідставними, оскільки неотримання
доходів від виконання робіт за
цивільно-правовим договором не є
підставою для звільнення від
повернення необґрунтовано отриманої
допомоги по безробіттю.

Така правова позиція щодо застосування
норм матеріального права міститься,
зокрема, у постанові Верховного Суду
України від 8 липня 2014 року (№ 21-79а14).

Отже, висновок судів першої та
апеляційної інстанцій у даній справі
ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 27 грудня 2013
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 лютого 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К. Головчук С.В. Ліпський
Д.В.