Справа № 649/1225/13-а
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 649/1225/13-а

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції:
Соловйов В.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та
Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Великолепетинського районного суду
Херсонської області від 06.08.2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до
Великолепетиської селищної ради
Великолепетиського району Херсонської
області, 3-тя особа: ОСОБА_2 про
визнання дії протиправною та
скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до Великолепетиської
селищної ради Великолепетиського
району Херсонської області, 3-тя особа:
ОСОБА_2 про визнання дії протиправною
та скасування рішення.

В обґрунтування позовних вимог
зазначалося, що рішенням сорокової
сесії Великолепетиської селищної ради
VI скликання від 29 листопада 2013 року № 808
затверджено акти комісії по
встановленню меж земельних ділянок
АДРЕСА_1 від 28 листопада 2013 року.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачений Конституцією
та законами України. У мотивувальній
частині оскаржуваного рішення від 29
листопада 2013 року №808 відповідач
обґрунтовує його прийняття
повноваженнями згідно статей 12, 33, 40, 103,
106, 107, 118, 121, 125, 126, 158, 159, 160, 161 Земельного
кодексу України від 25 жовтня 2001 року
№2768-111 та пунктом 34 статті 26 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" від 21 травня 1997 року
№280/97-ВР. Зважаючи на обставини справи
між ОСОБА_2 та нею має місце спір про
межі використовуваних земельних
ділянок по АДРЕСА_1. Згідно частини
третьої статті 158 Земельного кодексу
України органи місцевого
самоврядування вирішують земельні
спори у межах населених пунктів щодо
меж земельних ділянок, що перебувають у
власності і користуванні громадян, та
додержання громадянами правил
добросусідства, а також спори щодо
розмежування меж районів у містах.
Таким чином, відповідач як орган
місцевого самоврядування, відповідно
до наданих повноважень, повинен був
вирішити земельний спір між нею та
ОСОБА_2 у спосіб, що передбачений
Конституцією та законами України з
дотриманням змісту добросусідства,
визначеного у статті 103 ЗК України.
Відповідач не звернув увагу на
фактичну межу, яка раніше склалася, на
незручності, які не дозволять їй
обслуговувати конструктивні елементи
житлового будинку зі сторони ОСОБА_2, а
також те, що землекористувачі сусідніх
земельних ділянок зобов'язані
використовувати їх за цільовим
призначенням та організовувати
раціональне використання об'єктів на
своїх земельних ділянках. Відповідач
розглянув питання щодо затвердження
актів комісії по встановленню меж
земельних ділянок АДРЕСА_1 від 28
листопада 2013 року. Акти складено
комісією Великолепетиської селищної
ради "По встановленню меж земельних
ділянок АДРЕСА_1". Комісія" має назву -
"комісія Великолепетиської селищної
ради "По встановленню меж земельних
ділянок АДРЕСА_1", при цьому, у акті не
вказано рішення Великолепетиської
селищної ради, яким затверджено її
склад та відповідне положення про
комісію. Таким чином, відповідач без
відповідного рішення сесії селищної
ради сформував та направив комісію
Великолепетиської селищної ради "По
встановленню меж земельних ділянок
АДРЕСА_1" для вирішення земельного
спору. Акт встановлення та узгодження
меж земельної ділянки розроблено
виключно на основі "Проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність ОСОБА_2." при цьому,
комісія склала акт з порушенням
безстороннього (неупередженого)
розгляду всіх фактичних обставин
спору; не добросовісно; не розсудливо; з
порушенням принципу рівності перед
законом, не запобігаючи всім формам
дискримінації; з порушенням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів як її так і
відповідача.

Постановою Великолепетинського
районного суду Херсонської області від
06.08.2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, ОСОБА_1 в
апеляційній скарзі зазначає про
невідповідність висновків суду
обставинам справи. При цьому апелянт
вважає, що судом допущено порушення
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи по суті. У зв'язку з чим в
апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування постанови суду першої
інстанції і винесення нової постанови
із задоволенням позовних вимог.

Оскільки сторони були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
судового засідання, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
повідомленнями про вручення почтових
відправлень та до канцелярії Одеського
апеляційного адміністративного суду
надійшло клопотання ОСОБА_1 про розгляд
справи за їх відсутності, тому
апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження відповідно до вимог ст.197
КАС України за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність підстав для її
задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України та ст. 25 ЗУ "Про місцеве
самоврядування" органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та Законами України.

Частиною 2 ст. 59 ЗУ "Про місцеве
самоврядування" передбачено, що
рішення ради приймається на її
пленарному засіданні після
обговорення більшістю депутатів від
загального складу ради, крім випадків,
передбачених цим Законом.

Згідно частини третьої статті 158 ЗК
України органи місцевого
самоврядування вирішують земельні
спори у межах населених пунктів щодо
меж земельних ділянок, що перебувають у
власності і користуванні громадян, та
додержання громадянами правил
добросусідства, а також спори щодо
розмежування меж районів у містах.

Так, розпорядженням селищного голови
від 22.11.2013 року за № 209 "Про склад та
роботу комісії по встановленню меж
земельних ділянок АДРЕСА_1" створено
комісію для обстеження меж вказаних
земельних ділянок та складання
відповідного акту, для затвердження на
сесії селищної ради.

Актом комісії Великолепетиської
селищної ради "По встановленню меж
земельних ділянок АДРЕСА_1" від 28.11.2013
року підтверджується, що: у ОСОБА_1
відсутні документи, що підтверджують
право власності, чи право користування
земельною ділянкою; межі земельної
ділянки вказані в акті встановлення та
узгодження меж земельної ділянки
ОСОБА_2 визначені згідно ЗК України - по
фактичному землекористуванню, що також
підтверджується аерофотозйомкою;
доказом фактичного землекористування
ОСОБА_2 з боку земельної ділянки ОСОБА_1
є наявність залишків фундаменту сараю
ОСОБА_2, який йому належав раніше і був
знесений; будинок ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)
побудований з порушенням вимог
встановлених будівельним паспортом, а
саме відстань від межі до суміжної
земельної ділянки ОСОБА_2 (АДРЕСА_2)
згідно будівельного паспорту повинна
становити 2 м., а будинок ОСОБА_1
побудований фактично на відстані від
межі 0,70 м.

Рішенням сорокової сесії
Великолепетиської селищної ради VI
скликання "Про затвердження актів по
узгодженню меж земельних ділянок" від 29
листопада 2013 року №808 затверджено акти
комісії по встановленню меж земельних
ділянок АДРЕСА_1 від 28 листопада 2013
року, встановлено межу земельної
ділянки ОСОБА_2 між суміжною земельною
ділянкою ОСОБА_1 згідно додатку №1 до
акту, встановлено межу земельної
ділянки ОСОБА_3 між суміжною земельною
ділянкою ОСОБА_1, затверджено межу між
земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_1
за адресами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, а також
затверджено межу між земельними
ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 адресами
АДРЕСА_1

Таким чином, Великолепетиська селищна
рада, як орган місцевого
самоврядування, відповідно до наданих
повноважень, вирішила земельний спір
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, а саме: визначила межі
земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за
їх фактичним використанням.

Характерною ознакою земельної ділянки
як об'єкта земельних правовідносин є
наявність чітко визначених та
закріплених у натурі (на місцевості)
меж. Межа земельної ділянки - це
сукупність ліній, що утворюють
замкнений контур і розмежовують
земельні ділянки.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу
України (надалі ЗКУ) починати
використання земельної ділянки до
одержання документа, що посвідчує
право на неї, і встановлення її меж у
натурі (на місцевості) забороняється.

Правовстановлюючим документом
відповідно до статті 126 ЗКУ такими
документами, зокрема, є державний акт
на право власності на земельну ділянку,
договір оренди земельної ділянки.

Як правильно було встановлено судом
першої інстанції у позивачки ОСОБА_1
відсутні документи, що підтверджують
право власності, чи право користування
земельною ділянкою, межі земельної
ділянки вказані в акті встановлення та
узгодження меж земельної ділянки
ОСОБА_2 визначені згідно ЗК України - по
фактичному землекористуванню.

Стаття 107 ЗКУ визначено, що основою для
відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації. У
разі неможливості виявлення дійсних
меж їх встановлення здійснюється за
фактичним використанням земельної
ділянки. Якщо фактичне використання
ділянки неможливо встановити, то
кожному виділяється однакова за
розміром частина спірної ділянки. У
випадках, коли в такий спосіб
визначення меж не узгоджується з
виявленими обставинами, зокрема з
встановленими розмірами земельних
ділянок, то межі визначаються з
урахуванням цих обставин.

З огляду на викладене судова колегія
вважає, що фактичне землекористування
не породжує у позивачки права на
земельну ділянку і не є тотожним
поняттю законного землекористування.
Посилання апелянта на тривале
фактичне землекористування, не є
підтвердженням правомірності вимог за
вказаним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи,
судом першої інстанції при вирішенні
справи по суті було в повному обсязі
досліджено всі наявні докази, а також
суд заслухав показання свідків, таких
як ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, які зазначили, що
вони були членами комісії по
встановленню меж земельних ділянок між
домоволодіннями позивача та
відповідача, межа між земельними
ділянками визначалась по фактичному
землекористуванню фундаменту сараю
ОСОБА_2, та кам'яної огорожі ОСОБА_1,
залишки якої є і на даний час.

Судом апеляційної інстанції не
приймаються до уваги посилання на
обставини, встановлені в іншій
адміністративній справі №649/1225/13,
оскільки процедурні порушення
допущені органом владних повноважень
під час прийняття рішення тридцять
сьомої сесії УІ скликання від 26.97.2013р.
№30 Великолепетиської селищної ради не
мають юридичного значення для
визначення правомірності дій
відповідача у правовідносинах, які є
предметом у цій справі, крім того
порушення які були встановлені судом
при розгляді справи №649/1225/13 були
враховані відповідачем при прийнятті
нового рішення сорокової сесії
Великолепетиської селищної ради VI
скликання від 29 листопада 2013 року №808,
яким були затверджено акти комісії по
встановленню меж земельних ділянок
АДРЕСА_1 від 28 листопада 2013 року, при
цьому відповідач приймаючи
оскаржуване рішення діяв в межах своїх
повноважень та у спосіб передбачений
законом., а самеп.34 ст.26 ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні».

З огляду на викладене, та враховуючи ті
обставини, що у апелянта ОСОБА_1
відсутні документи, що підтверджують
право власності, чи право користування
земельною ділянкою, межі земельної
ділянки вказані в акті встановлення та
узгодження меж земельної ділянки
ОСОБА_2 визначені згідно ЗК України - по
фактичному землекористуванню, що і
було зазначено у акті по встановленню
меж та у оскаржуваному рішенні,
апеляційний суд не приймає до уваги
доводи апелянта, оскільки доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків, зазначених у рішенні суду
першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення вимог апелянта.

Оскільки судом першої інстанції повно
встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, суд апеляційної інстанції,
відповідно до ст. 200 КАС України,
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову місцевого
суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195,197,198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Великолепетинського районного суду
Херсонської області від 06.08.2014 року -
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили в порядку, встановленому
частиною 5 статті 254 КАС України, і може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого Адміністративного Суду
України протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя
Л.Є.Зуєва

суддя
О.А.Шевчук

суддя
А.Г.Федусик