Справа № 1570/3804/12
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/54905/13

Вищий адміністративний суд України у
складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І.
(суддя-доповідач), Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

при секретарі судового засідання
Бовкуні В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Любашівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Одеській області

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 10.10.2013 року

у справі № 1570/3804/2012

за позовом Товариства з додатковою
відповідальністю «Агропромисловий
комплекс «Саврань»

до Любашівської міжрайонної державної
податкової інспекції Одеської області
Державної податкової служби

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

встановив:

Товариство з додатковою
відповідальністю «Агропромисловий
комплекс «Саврань» звернулось до суду
з адміністративним позовом до
Любашівської міжрайонної державної
податкової інспекції Одеської області
Державної податкової служби про
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 19.06.2013 року
у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 10.10.2013 року
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 19 червня 2013
року скасовано та прийнято нову
постанову, якою позов задоволено
частково. Скасовано податкове
повідомлення-рішення Любашівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Одеської області Державної
податкової служби від 20.03.2012 року
№ в частині донарахування
податку з доходів фізичних осіб в
розмірі 116 378, 81 грн. та штрафних санкцій
в розмірі 29 094, 70 грн. В іншій частині
позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
апеляційної інстанції, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить рішення суду апеляційної
інстанції скасувати, залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник
відповідача касаційну скаргу
підтримав та просив її задовольнити.
Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце судового розгляду повідомлений
належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасника процесу, перевіривши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
правової оцінки обставин справи,
колегія суддів встановила наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
позапланової документальної виїзної
перевірки ТДВ «АПК «Саврань» з питань
правильності нарахування та
своєчасності перерахування податку на
доходи фізичних осіб за період з 01.01.2011
року по 31.12.2011 року, відповідачем
складено акт від 23.02.2012 року № 6/1700/30901298,
яким встановлено порушення позивачем
Указу Президента України «Про
невідкладні заходи щодо захисту
власників земельних ділянок та
земельних часток (паїв)» від 19.08.2008 року
№725/2008 та пп. 170.1.1 п. 170.1 ст. 170
Податкового кодексу України, в
результаті чого донараховано суму
податку на доходи фізичних осіб в
розмірі 116 378, 81 грн.; п. 119.2 ст. 119
Податкового кодексу України, в
результаті чого застосовано штрафну
санкцію в розмірі 3 570, 00 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 20.03.2012 року
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку з
доходів найманих працівників в розмірі
145 983, 51 грн., в тому числі 116 378, 81 за
основним платежем та 29 604, 70 - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами).

Підставою для прийняття податкового
повідомлення-рішення став висновок
податкового органу про обчислення
позивачем податку на доходи за 2011 рік
при виплатах орендної плати за
земельні паї з порушенням вимог
діючого законодавства та невключення
до податкової звітності за формою 1-ДФ
нарахованих у 2011 році доходів фізичних
осіб - підприємців.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не виплачено та не
задекларовано податок на доходи
фізичних осіб при виплаті орендної
плати 701 орендодавцю на загальну суму 116
378, 81 грн., а також, що розрахунки сум
нарахованого на користь платників
податку і сум утриманого з них податку
надавались до податкового органу з
помилками у податковій звітності.

Задовольняючи позов частково, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
щодо відсутності обов'язку у ТДВ АПК
«Саврань» по нарахуванню та сплаті
податку з доходів фізичних осіб по 701
громадянину з огляду на відсутність
самого доходу, що підлягає
оподаткуванню, а також про допущення
позивачем порушень податкового
законодавства при поданні податкової
звітності.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції вважає рішення судів
попередніх інстанцій
необґрунтованими, оскільки вони
ухвалені не на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі та не
підтверджених доказами, з огляду на
таке.

Відповідно до статті 1 Указу Президента
України від 02.02.2002 року № 92 «Про
додаткові заходи щодо соціального
захисту селян - власників земельних
ділянок та земельних часток (паїв)» зі
змінами, внесеними Указом Президента
України «Про невідкладні заходи щодо
захисту власників земельних ділянок та
земельних часток (паїв)» від 19.08.2008 року
№ 725/2008, постановлено визнати одним із
пріоритетних завдань пореформеного
розвитку аграрного сектора економіки
забезпечення підвищення рівня
соціального захисту сільського
населення, зокрема шляхом
запровадження плати за оренду
земельних ділянок
сільськогосподарського призначення,
земельних часток (паїв) у розмірі не
менше 3 відсотків визначеної
відповідно до законодавства вартості
земельної ділянки, земельної частки
(паю) та поступового збільшення цієї
плати залежно від результатів
господарської діяльності та
фінансово-економічного стану орендаря.

Згідно із пп. 170.1.1 п. 170.1 ст. 170
Податкового кодексу України
податковим агентом платника податку -
орендодавця щодо його доходу від
надання в оренду земельної ділянки
сільськогосподарського призначення,
земельної частки (паю), майнового паю є
орендар.

При цьому об'єкт оподаткування
визначається виходячи з розміру
орендної плати, зазначеної в договорі
оренди, але не менше ніж мінімальна
сума орендного платежу, встановлена
законодавством з питань оренди землі
(абз. 2 пп. 170.1.1 п. 170.1 ст. 170 Податкового
кодексу України).

В силу пп. 170.1.4 п. 170.1 ст. 170 Податкового
кодексу України доходи, зазначені у
підпунктах 170.1.1 - 170.1.3 цього пункту,
оподатковуються податковим агентом
під час їх виплати за їх рахунок.

Відповідно до пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168
Податкового кодексу України якщо
оподатковуваний дохід нараховується
податковим агентом, але не
виплачується (не надається) платнику
податку, то податок, який підлягає
утриманню з такого нарахованого
доходу, підлягає перерахуванню до
бюджету податковим агентом у строки,
встановлені цим Кодексом для місячного
податкового періоду.

Згідно із п. 119.2 ст. 119 Податкового
кодексу України неподання, подання з
порушенням встановлених строків,
подання не у повному обсязі, з
недостовірними відомостями або з
помилками податкової звітності про
суми доходів, нарахованих (сплачених)
на користь платника податків, суми
утриманого з них податку, якщо такі
недостовірні відомості або помилки
призвели до зменшення та/або
збільшення податкових зобов'язань
платника податку та/або до зміни
платника податку - тягнуть за собою
накладення штрафу у розмірі 510 гривень.
Ті самі дії, вчинені платником
податків, до якого протягом року було
застосовано штраф за таке саме
порушення, - тягнуть за собою
накладення штрафу у розмірі 1020 гривень.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем самостійно
надавались до Савранського відділення
Любашівської МДПІ розрахунки
фіксованого сільськогосподарського
податку з відомостями, в яких
зазначалась кількість осіб, у яких ТДВ
АПК «Саврань» орендувало земельні
частки (паї), однак не було нараховано
та сплачено оподатковуваний дохід 701
орендодавцю.

Причиною виникнення спору у даній
справі стало питання щодо
правомірності нарахування податкових
зобов'язань у зв'язку з відсутністю
державної реєстрації договорів оренди
земельних ділянок як обов'язкової
умови їх укладення, що виключає
наявність у позивача статусу
податкового агента у правовідносинах з
оренди земельних паїв.

Колегія суддів зазначає, що для цілей
визначення оподаткування доходів
фізичних осіб вирішальне значення має
виплата доходу. За умови фактичного
здійснення операції з надання фізичною
особою в оренду земельної ділянки у
орендаря під час виплати орендного
платежу виникає обов'язок з обчислення,
утримання та перерахування до бюджету
податку з доходів з фізичних осіб із
суми виплаченої орендної плати. При
цьому податкове законодавство не
пов'язує виникнення у орендаря статусу
податкового агента з дотриманням
учасниками орендних правовідносин
вимог цивільного та земельного
законодавства під час укладення та
виконання договору оренди. Адже об'єкт
оподаткування податком з доходів
фізичних осіб виникає за наслідками
здійснення господарської операції, а
не за результатами укладення договору,
та за фактом одержання платником цього
податку доходу, тоді як Податковий
кодекс України не обумовлює
застосування наведених у ньому правил
оподаткування доходів фізичних
осіб-орендодавців дотриманням порядку
укладення та реєстрації договору
оренди земельної ділянки.

У зв'язку з цим, судам слід було
перевірити з якого моменту у позивача
відповідно до умов укладених договорів
виникає обов'язок по здійсненню плати
за оренду земельних часток (паїв) та
виплаті оподаткованого доходу і за
результатами з'ясованого дійти
мотивованого висновку щодо законності
податкового оскаржуваного
повідомлення-рішення.

Вищевказані обставини та фактичні дані
залишилися поза межами дослідження
судами першої та апеляційної
інстанцій, що, з урахуванням
повноважень касаційного суду (які не
дають касаційній інстанції права
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні),
виключає можливість перевірити Вищим
адміністративним судом України
правильність висновків судів
попередніх інстанцій в цій частині.

Разом з тим, судом першої інстанції
встановлено, що до податкової
звітності за формою 1-ДФ не включалися
нараховані доходи, виплачені позивачем
самозайнятим особам, у зв'язку з чим,
відповідачем до ТДВ АПК «Саврань»
правомірно застосовано штрафні
(фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510, 00
грн. та в задоволенні позову в цій
частині відмовлено.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства передбачено, що судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Із змісту статті 162 КАС України
випливає, що в разі задоволення позову
про визнання протиправним рішення
суб'єкта владних повноважень чи його
окремих положень суд повинен зазначити
про це в судовому рішенні та одночасно
застосувати один із встановлених
законом способів захисту порушеного
права позивача: про скасування або
визнання нечинними рішення чи окремих
його положень (постанова Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 20.05.2013 року №7 «Про судове рішення в
адміністративній справі»).

При цьому суд, враховуючи норми статей
11, 162 Кодексу адміністративного
судочинства України, може вийти за межі
позовних вимог тільки в разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що на підставі частини другої
ст.227 Кодексу адміністративного
судочинства України рішення
апеляційного суду та рішення суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволенні позову про скасування
податкового повідомлення-рішення
Любашівської міжрайонної державної
податкової інспекції Одеської області
Державної податкової служби від 20.03.2012
року № в частині донарахування
податку з доходів фізичних осіб в
розмірі 116 378, 81 грн. та штрафних санкцій
в розмірі 29 094, 70 грн. підлягають
скасуванню, як такі, що прийняті з
порушенням норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи, а
справа в цій частині - направленню на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої
інстанції слід врахувати викладене,
дослідити питання щодо правильності
обчислення суми податку з доходів
фізичних осіб, застосувати при оцінці
доводів сторін норми матеріального
права, які повинні бути застосовані, і
вирішити спір згідно із
законодавством.

За таких обставин касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 227, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Любашівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Одеській області
задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 10.10.2013 року
скасувати.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 19.06.2013 року
в частині відмови у задоволенні позову
про скасування податкового
повідомлення-рішення Любашівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Одеської області Державної
податкової служби від 20.03.2012 року
№ в частині донарахування
податку з доходів фізичних осіб в
розмірі 116 378, 81 грн. та штрафних санкцій
в розмірі 29 094, 70 грн. скасувати та
направити справу в цій частині на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

В іншій частині постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
19.06.2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку
та строки, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, та не може бути оскаржена.

Головуючий
Ю.І.Цвіркун

Судді
Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук