Справа № 804/6130/13-а
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 листопада 2014 рокусправа № 804/6130/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Поплавського В.Ю.

суддів:
Сафронової С.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового
засідання: Надточія В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Криворізької
південної об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
вересня 2013 року по справі № 804/6130/13-а за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Наукова виробнича
фірма «Георесурс» до Криворізької
південної об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Наукова виробнича
фірма «Георесурс» звернулося до суду з
адміністративним позовом до
Криворізької південної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 09.04.2013
року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
перевірка позивача проведена
податковим органом за відсутності
підстав для її проведення. Позивач
зазначає, що чинним податковим
законодавством не передбачено право
контролюючого органу при складанні
акта перевірки одного платника
податків приймати за основу акт
перевірки іншого платника податків як
підставу для висновку про наявність
порушень з боку першого, а відтак акт
перевірки контрагента позивача ПП
«Транс-Атлантика-Сервіс» не може бути
доказом порушення позивачем норм
податкового законодавства. Крім того,
відповідачем не наведено доказів
нікчемності чи недійсності правочинів,
укладених між позивачем та ПП
«Транс-Атлантика-Сервіс», а також не
надано доказів, які б свідчили, що
правочини в межах спірних
правовідносин є такими, що порушують
публічний порядок чи спрямовані на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна держави.
Фінансово-господарська операція з ПП
«Транс-Атлантика-Сервіс» підтверджена
належними первинними документами, що
свідчить про правомірність формування
податкового кредиту.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
вересня 2013 року адміністративний позов
задоволено. Скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 09.04.2013
року на суму 215 070,00 грн., винесене
Криворізькою південною міжрайонною
державною податковою інспекцією
Дніпропетровської області Державної
податкової служби.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову та ухвалити нове
рішення, яким у задоволені
адміністративного позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції не прийнято до
уваги те, що первинні документи
(податкові накладні та акти приймання
виконаних робіт) оформлені неналежним
чином (не вказано місце складання
документа, назву підприємства, від
імені якого складено документ та
інше..), що не дає можливості встановити,
чи придбані товари (роботи, послуги)
можуть вважатися пов'язаними з
господарською діяльністю
підприємства. Відповідач зазначає, що
фактичне здійснення ПП
«Транс-Атлантика-Сервіс»
господарських операцій неможливе
через відсутність майна та інших
матеріальних ресурсів економічно
необхідних для здійснення операцій
купівлі-продажу, відсутні необхідні
умови для досягнення результатів
економічної діяльності у зв'язку з
недостатньою кількістю трудових
ресурсів, основних фондів, складських
приміщень, транспортних засобів.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, відповідачем
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку позивача з питань
достовірності формування податкових
зобов'язань і податкового кредиту з ПДВ
під час здійснення
фінансово-господарських
взаємовідносин з ПП
«Транс-Атлантіка-Сервіс» за період
діяльності - січень 2012 року, за
результатами якої складено акт №
427/222/35900849 від 26.03.2013.

На підставі акту перевірки від 26.03.2013
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № від
09.04.2013, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість на загальну
суму 215 070,00 грн., в тому числі за
основним платежем - 172 056,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 43 014,00 грн.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про помилковість висновків
відповідача.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що до
податкового кредиту не відносяться
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну
після реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат:
витрати, не пов'язані з провадженням
господарської діяльності, а саме
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (п.п.139.1.9.
п.139.1 ст.139 ПК України).

Судом встановлено, що у періоді, який
перевірявся, а саме: 04.01.2012 року ТОВ
«НВФ «Георесурс» укладено з ПП
«Транс-Атлантика-Сервіс» договір
підряду № 14 про виконання робіт з
рекультивації земель після виконання
бурових робіт на землях Широківського
району Дніпропетровської області.
Вартість визначена відповідно до
кошторисів та проектної документації.
Зазначені роботи підрядник виконує
власними силами та інструментами з
дотриманням будівельних норм та
правил.

Фактичне виконання вказаного договору
підтверджується: договором субпідряду,
техзавданням, локальним кошторисом та
відомістю ресурсів, податковими
накладними, випискою з банківського
рахунку, платіжними дорученнями, актом
Ф-2 КБ,витягом зі звіту про розробку
родовища твердих корисних копалин за
2011-2012 роки, картами-схемами, картами
аерофотознімання, пояснювальними
листами, договором підряду на
проведення бурових робіт № 0306/2 від
03.06.2011 року та проектно-кошторисною
документацією.

Виходячи із змісту вказаних
документів, вбачається, що вони містять
всі обов'язкові реквізити, що
передбачені ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», в розумінні
вказаного Закону є первинними, такими,
що підтверджують здійснення
відповідної господарської операції.

Податкові накладні, на підставі якої
позивачем суми податку на додану
вартість включено до складу
податкового кредиту, складені ПП
«Транс-Атлантіка- Сервіс» у
відповідності до вимог ст. 201
Податкового кодексу України.

Доказів порушень відображення
вищевказаних господарських операцій в
бухгалтерському та податковому обліку
підприємця матеріали справи не
містять: сума податкового кредиту по
взаємовідносинам з ПП
«Транс-Атлантіка- Сервіс»
задекларована позивачем у податковій
звітності з ПДВ за січень 2012 року.

На момент укладення та реалізації
вказаного вище договору контрагент
позивача ПП «Транс-Атлантіка- Сервіс»
мало зареєстровані у встановленому
порядку установчі документи та
цивільну дієздатність згідно з чинним
законодавством, було зареєстровано як
платники податку на додану вартість.

Законодавчо встановлені вимоги,
необхідні для чинності правочину (ст.203
ЦК України), позивачем та його
контрагентом дотримані. Також
господарські зобов'язання з поставки
товару не містять ознак фіктивності
(вчинених без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
відповідними правочинами). Крім того,
відповідно до ст.234 Цивільного кодексу
України фіктивний правочин визнається
судом недійсним.

Відповідачем вказана норма
законодавства не врахована, належні
докази на підтвердження викладених в
акті перевірки доводів щодо
відсутності фактичного здійснення
господарських операцій з поставки
товару відповідачем не зазначені, суду
не подані. Жодний документ, який в
установленому порядку встановлював би
відповідні факти та був обов'язковим
для застосування на всій території
України, в матеріалах справи відсутній.

Дії позивача та його контрагента,
вчинені на виконання вказаного вище
договору, направленні саме на
створення наслідків, які обумовлені
правовою природою договорів такого
виду.

Також укладений позивачем з ПП
«Транс-Атлантіка- Сервіс» договір
підряду не містить умов та ознак, які б
свідчили про його суперечність
інтересам держави та суспільства або
порушував публічний порядок;
відповідає вимогам чинного
законодавства України, має своїм
наслідком зміну у майновому стані
учасників правочину, є економічно
виправданим, а факт виконання
господарських зобов'язань сторін
підтверджується первинними та
податковими документами.

Належні докази, які б свідчили про
порушення з боку контрагента позивача
ПП «Транс-Атлантіка- Сервіс», які б
позбавляли позивача права на
віднесення відповідних сум до
податкового кредиту відповідачем не
подані, в матеріалах справи такі докази
відсутні.

В даному випадку позиція податкового
органу базується на виявлених
податковим органом порушеннях,
допущених при здійсненні
господарської діяльності
контрагентами ПП «Транс-Атлантіка-
Сервіс».

Проте, статтею 61 Конституції України
встановлений індивідуальний характер
відповідальності юридичної особи.

Також зі змісту вищенаведених норм
вбачається, що Податковий кодекс
України не ставить право позивача на
формування податкового кредиту в
залежність від декларування
постачальниками, в тому числі і по
ланцюгу постачання, своїх податкових
зобов'язань та/або від сплати ними сум
податку на додану вартість до бюджету.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст.17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права,
свідчить про те, якщо державні органи
мають інформацію про зловживання в
системі оподаткування конкретною
компанією, вони повинні застосовувати
відповідні заходи саме до цього
суб'єкту, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(Рішення Європейського суду з прав
людини від 09.01.2007 р. у справі
«Інтерсплав проти України»).

Отже, якщо контрагент позивача і не
виконав своїх зобов'язань щодо сплати
податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цього підприємства і
така відповідальність не може бути
покладена на позивача.

Крім того, податковий орган не надав
жодних доказів на підтвердження того,
що позивач, як платник податку, діяв без
належної обачності й обережності і
йому було відомо про можливі порушення,
які допускав його контрагент, або що
самостійною діловою метою здійснення
господарських операцій з
вищевказаними підприємствами було
одержання позивачем податкової вигоди.

Посилання відповідача на акт ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області ДПС № 7204/224/3269/32694389 від 21.12.2012
«Про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання вимог податкового та
іншого законодавства України ПП
«Транс-Атлантіка- Сервіс» з
контрагентами ТОВ «Кафепродакшн» за
січень 2011 року, ТОВ «Хімагросервіс» за
листопад 2011 року, ПП «СВ Гермес» за
березень 2011 року, ТОВ «Пасіфік» за
вересень 2011 року, ТОВ «Олімп» за
вересень 2011 року, ТОВ «Інфотерм» за
червень 2011 року, БПП «Сура» за вересень
2011 року, ПВП «Форест» за червень 2011
року» як доказ нереальності
проведених господарських операцій
колегією суддів не приймається до
уваги, зважаючи на те, що вказаний акт є
документом, що фіксує відносини між ПП
«Транс-Атлантіка- Сервіс» та його
контрагентами та не стосується
господарських відносин ПП
«Транс-Атлантіка- Сервіс» з позивачем.

Факт порушення позивачем вимог
Податкового кодексу України
відповідачем не доведений, внаслідок
чого у відповідача відсутні правові
підстави для зменшення податкового
кредиту з податку на додану вартість.

Суд першої інстанції під час розгляду
справи в повному обсязі дослідив
обставини, які мають значення для
справи, ухвалив законне та
обґрунтоване рішення про задоволення
позовних вимог.

Передбачених статтею 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції та ухвалення нового
судового рішення не вбачається, у
зв'язку з чим колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200 КАС України,
суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Криворізької
південної об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25 вересня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого Адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня
виготовлення повного тексту.

Повний текст виготовлено 8 грудня 2014
року.

Головуючий:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
С.В. Сафронова

Суддя:
Д.В. Чепурнов