Справа № 804/16420/14
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 р. Справа № 804/16420/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Коренева А.О.,
розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську в
приміщенні Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
завод «Павлоградхіммаш» до
Західно-Донбаської ОДПІ ГУ Міндоходів
у Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкових повідомлень-рішень від 16.09.14
№ та від 17.06.14 №, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ПАТ завод «Павлоградхіммаш»,
звернувся до суду з позовом до
Західно-Донбаської ОДПІ ГУ Міндоходів
у Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкових повідомлень-рішень від 16.09.14
№ та від 17.06.14 №. На
обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що висновок
відповідача про порушення термінів
розрахунків за імпортним контрактом №
13ZGCH1202 від 02.12.13 з нерезидентом HONGKONG BAOSTEEL
TRADE СО (Гонконг) не відповідає
дійсності, оскільки відповідачем
невірно визначено дату імпорту товарів
за операціями по вищезазначеному
контракту, адже, згідно з відміткою
Південної митниці на морському
коносаменті № 331621 та рахунку-фактурі №
4 імпортований товар перетнув митний
кордон України 15.04.14, тобто датою
імпорту є 15.04.14, а не 29.04.14, як вважає
відповідач. Також позивачем зазначено,
що відповідачем порушено порядок
складання органами державної
податкової служби податкових
повідомлень-рішень, встановлений
наказом Міністерства фінансів України
від 28.11.12 №1236. Відповідно до п.2.4 Порядку
до податкового повідомлення-рішення
додається розрахунок податкового
зобов'язання та штрафних (фінансових)
санкцій (штрафів) з наведенням у ньому
інформації, необхідної для визначення
грошового зобов'язання. В порушення
вищезазначеної вимоги відповідачем
надіслано платнику податків
податкове-повідомлення рішення від
16.09.14 № , до якого не додано
розрахунок штрафних санкцій. Крім того,
позивачем зазначено, що податкове
повідомлення-рішення № від 17.06.14
на суму 170 грн. про порушення платником
податку вимог ст. 9 Декрету Кабінету
Міністрів України від 19.02.93 № 15-93 «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю» прийнято
відповідачем з питань, що не
відносяться до його компетенції, адже
відповідно до п.2 ст.16 Декрету санкції
за невиконання резидентами вимог щодо
декларування валютних цінностей та
іншого майна, передбачених ст.9 цього
Декрету, застосовуються Національним
банком України та за його визначенням -
підпорядкованими йому установами. До
канцелярії суду від представника
позивача надійшло клопотання про
розгляд справи в порядку письмового
провадження.

Відповідач, Західно-Донбаська ОДПІ ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області, повторно не з'явився в судове
засідання, про поважність причини
неявки не повідомив, заперечення про
позову не надав.

Вивчивши доводи позову, дослідивши
зібрані по справі докази в їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
суд при винесенні постанови виходить з
наступних підстав та мотивів.

За змістом оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення від 16.09.14 №,
яким позивачу нараховано суму
грошового зобов'язання за платежем -
пеня за порушення термінів розрахунку
у сфері ЗЕД в розмірі 76 679,31 грн., воно
прийнято на підставі акту перевірки
від 27.08.14 №5990/10-0436-10-08-09. З матеріалів
справи вбачається, що документ від 27.08.14
№5990/10-0436-10-08-09 фактично є не актом
перевірки, а Рішенням про результати
розгляду скарги, прийнятим ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області, яке прийнято контролюючим
органом за результатом
адміністративного оскарження
позивачем податкового
повідомлення-рішення ОДПІ від 17.06.14
№ про нарахування пені за
порушення термінів розрахунку у сфері
ЗЕД та за невиконання зобов'язань та
порушення вимог валютного
законодавства у сумі 106 454,11 грн. (а.с.23-26).

Як вбачається з податкового
повідомлення-рішення ОДПІ від 17.06.14
№ на суму сумі 106 454,11 грн., воно
прийнято на підставі акту перевірки
від 19.05.14 №90/04-10-22-06-16/00217417 (а.с.17).

За змістом оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення ОДПІ від 17.06.14
№, яким позивачу нарахована сума
грошового зобов'язання в розмірі 170
грн., воно прийнято на підставі акту
перевірки від 19.05.14 №90/04-10-22-06-16/00217417 за
порушення п.1 ст.9 Декрету Кабінету
Міністрів України від 19.02.93 № 15-93 «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю» (а.с.19).

Отже, фактичною підставою для
прийняття оскаржуваних рішень стали
висновки акту перевірки від 19.05.14
№90/04-10-22-06-16/00217417, складеного за
результатами документальної
позапланової виїзної перевірки
позивача з питань дотримання вимог
валютного законодавства під час
виконання імпортного контракту №13ZGCH1202
від 02.12.13 з нерезидентом BAOSTEEL TRADE CO., LIMITED,
(Компанія Баостил Трейд Ко., Лимитед),
Гонконг за період з 02.12.13 по 30.04.14, за
висновками якого встановлено
порушення позивачем вимог: - ст. 2 Закону
України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті» №185 в
частині порушення законодавчо
встановлених термінів розрахунків по
контракту від 02.12.13 №13ZGCH1202, укладеному
з фірмою «BAOSTEEL TRADE CO., LIMITED» (Гонконг); -
ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України
від 19.02.93 №15-93 «Про систему валютного
регулювання та валютного контролю», ст.
1 Указу Президента України віл 18.06.94
№319/94 «Про невідкладні заходи щодо
повернення в Україну валютних
цінностей, що незаконно знаходяться за
її межам», п.3 Наказу Мінфіну України
від 25.12.95 №207 «Про затвердження форми
Декларації про валютні цінності,
доходи та майно, що належать резиденту
України і знаходяться за її межами», а
саме декларування валютних цінностей в
установі НБУ станом на 01.04.14 не
здійснено (а.с.11).

Підставою для означених висновків
слугували судження посадових осіб ОДПІ
про порушення позивачем вимог
валютного законодавства при
здійсненні зовнішньоекономічних
операцій, а саме ст. 2 Закону №185, адже
поставка товару нерезидентом фірмою
«BAOSTEEL TRADE CO., LIMITED» (Гонконг) по контракту
від 02.12.13 №13ZGCH1202 здійснена з порушенням
встановлених законом термінів на
загальну суму 314 365, 40 дол. США.

Головне управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, скасовуючи
податкове повідомлення рішення від
17.06.14 № в частині 29 774,80 грн.,
зазначило, що ОДПІ неправомірно
встановлено наявність порушення
терміну надходження частини товару
вартістю 224 637, 94 дол. США від
нерезидента фірми «BAOSTEEL TRADE CO., LIMITED»
(Гонконг) по контракту від 02.12.13 №13ZGCH1202,
а саме, не досліджено товаросупровідні
документи із відтиском штампу «Під
митним контролем» про факт та дату
ввезення товару на митну територію
України, тобто без перевищення 90
календарних днів з моменту здійснення
авансового платежу на користь
постачальника продукції, тому штрафні
(фінансові) санкції застосовані до
підприємства у вигляді пені за
порушення термінів розрахунків у сфері
ЗЕД підлягають зменшенню на 29 774, 80 грн.

В результаті адміністративного
оскарження, податкове
повідомлення-рішення ОДПІ від 17.06.2014
№ про застосування до позивача
штрафної санкції за порушення порядку
декларування валютних цінностей та
іншого майна у сумі 170 грн. залишено без
змін, а податкове повідомлення-рішення
ОДПІ від 17.06.14 № скасовано в
частині 29 774,80 грн. нарахованої суми
пені за порушення термінів розрахунків
у сфері ЗЕД та за невиконання
зобов'язань та порушення вимог
валютного законодавства, в іншій
частині залишено без змін; на адресу
позивача ОДПІ направлено нове
повідомлення-рішення від 16.09.14 №,
яким позивачу нараховано суму
грошового зобов'язання за платежем -
пеня за порушення термінів розрахунку
у сфері ЗЕД в розмірі 76 679,31 грн.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість оскаржуваних рішень
ОДПІ та висновків, на підставі яких
такі рішення прийняті, на
відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС
України, проаналізувавши положення
законодавчих актів, якими врегульовані
спірні правовідносини, суд зауважує на
наступному.

Як встановлено відповідачем в ході
перевірки позивача та не заперечується
останнім, між ним (покупець) та
нерезидентом фірмою «BAOSTEEL TRADE CO., LIMITED»
(Гонкон) (продавець) укладений контракт
від 02.12.2013 №13ZGCH1202 на поставку стальних
труб безшовних, титанових листів.
Поставка товару за умовами контракту
№13ZGCH1202 від 02.12.13 здійснювалась на
умовах відстрочення оплати та
фактичної оплати товару.

На виконання умов контракту позивачем
здійснено передоплату на загальну суму
953 738,39 дол. США (7 623 230.95 грн.) за
платіжними дорученнями, наведеними на
сторінці 5 Ату перевірки (а.с.9). Згідно з
ВМД поставка товару за умовами
контракту здійснена нерезидентом
фірмою «BAOSTEEL TRADE CO., LIMITED» (Гонконг) на
загальну суму 864 010.93 дол. США за ВМД,
наведеними на сторінці 6 Акту
перевірки. Нерезидентом фірмою «BAOSTEEL
TRADE CO.. LIMITED» (Гонконг) здійснено
повернення позивачу грошових коштів в
іноземній валюті в сумі 106 226 дол. США. На
підставі відображених в акті перевірки
даних відповідач зазначає про
порушення позивачем ст.2 Закону України
«Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» №185 та здійснення
нерезидентом поставки товару з
порушення встановлених термінів на
загальну суму 168 684,62 дол. США. (сторінка 6
акту перевірки).

Суд зазначає, що відповідно до ст.2
Закону №185 імпортні операції
резидентів, які здійснюються на умовах
відстрочення поставки, в разі, коли
таке відстрочення перевищує 180
календарних днів з моменту здійснення
авансового платежу або виставлення
векселя на користь постачальника
продукції (робіт, послуг), що
імпортується, потребують висновку
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
економічного розвитку; Національний
банк України має право запроваджувати
на строк до шести місяців інші строки
розрахунків, ніж ті, що визначені
частиною першою цієї статті.

Національний банк України своїми
Постановами №475 від 19.11.12, №163 від 14.05.13,
та від 14.11.13 №543 «Про зміну строків
розрахунків за операціями з експорту
та імпорту товарів і запровадження
обов'язкового продажу надходжень в
іноземній валюті» установив, що
розрахунки за операціями з експорту та
імпорту товарів, передбачені в статтях
1 та 2 Закону України «Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті», повинні здійснюватися у строк,
що не перевищує 90 календарних днів.

Положеннями ст.4 Закону України «Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» визначено, що
порушення резидентами строків,
передбачених статтями 1 і 2 цього
Закону або встановлених Національним
банком України відповідно до статей 1
і 2 цього Закону, тягне за собою
стягнення пені за кожний день
прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми
неодержаної виручки (вартості
недопоставленого товару) в іноземній
валюті, перерахованої у грошову
одиницю України за валютним курсом
Національного банку України на день
виникнення заборгованості; загальний
розмір нарахованої пені не може
перевищувати суми неодержаної
виручки (вартості недопоставленого
товару).

З аналізу наведених вище норм випливає,
що визначальним фактором для
нарахування пені є порушення
резидентами передбачених Законом
та/або постановою правління
Національного банку України строків
при здійсненні імпортних операцій на
умовах відстрочення поставки.

Відповідно до абз.14 ст.1 Закону України
«Про зовнішньоекономічну діяльність»
№ 959 імпорт (імпорт товарів) - купівля (у
тому числі з оплатою в не грошовій
формі) українськими суб'єктами
зовнішньоекономічної діяльності в
іноземних суб'єктів господарської
діяльності товарів з ввезенням або без
ввезення цих товарів на територію
України, включаючи купівлю товарів,
призначених для власного споживання
установами та організаціями України,
розташованими за її межами. За абзацом
38 ст.1 згаданого Закону № 959 момент
здійснення експорту (імпорту) є момент
перетину товаром митного кордону
України або переходу права власності
на зазначений товар, що експортується
чи імпортується, від продавця до
покупця.

Положеннями Інструкції «Про порядок
здійснення контролю за експортними,
імпортними операціями», затвердженою
постановою Правління Національного
банку України від 24 березня 1999 р. № 136
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 28 травня 1999 року за № 338/3631),
визначено порядок здійснення
уповноваженими банками контролю за
дотриманням резидентами, встановлених
законодавством строків розрахунків за
експортними, імпортними операціями і
отримання резидентами індивідуальних
ліцензій Національного банку України
на перевищення цих строків. Тобто,
банки зобов'язані контролювати
дотримання резидентами строків
розрахунків в іноземній валюті по
зовнішньоекономічним угодам.

За п.3.3 розділу 3 Інструкції банк знімає
з контролю операцію резидента в разі
імпорту товару з увезенням його на
територію України після: 1) отримання
інформації про цю операцію в реєстрі МД
(типу IM-40 "Імпорт", IM-41 "Реімпорт", IM-72
"Магазин безмитної торгівлі", IM-75
"Відмова на користь держави", IM-76
"Знищення або руйнування") - якщо для
митного оформлення продукції
використовується МД; 2) пред'явлення
резидентом документа (крім МД), який
використовується для митного
оформлення продукції, - якщо для
митного оформлення продукції не
використовується МД; 3) пред'явлення
резидентом документа, який згідно з
умовами договору засвідчує виконання
нерезидентом робіт, надання послуг,
передавання прав інтелектуальної
власності та інших немайнових прав,
призначених для продажу (оплатної
передачі), - в інших випадках.

Відповідно до ст.321 МК України товари,
транспортні засоби комерційного
призначення перебувають під митним
контролем з моменту його початку і до
закінчення згідно із заявленим митним
режимом; у разі ввезення на митну
територію України товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення митний контроль
розпочинається з моменту перетинання
ними митного кордону України.

Отже, суд зазначає, що ввезення в
Україну товару, що підлягає митному
оформленню службовими особами митниці
з метою забезпечення митного контролю,
вивезення її за межі і транзиту через
територію України, неможливо без його
фактичного переміщення через митний
кордон України, тому поняття «перетину
товаром митного кордону» збігається із
«переміщенням товару через митний
кордон України - ввезенням товару в
Україну», підставою для якого в режимі
імпорту є наявність на товар
товаросупровідного документу. При
цьому «перетин товаром митного кордону
України», який засвідчується відбитком
штампу «під митним контролем» з
відповідною датою, не можна
ототожнювати з «пропуском товарів
через митний кордон України», який
здійснюється виключно після
завершення митного оформлення в тому
обсязі, який відповідає меті його
переміщення через митний кордон
України і який підтверджується
оформленою вантажною митною
декларацією.

Суд зважує, що відповідно до Порядку
оформлення документальних перевірок з
питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом ДПА України 22.12.10
№984, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 12.01.11 №34/18772 акт
документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби (п.4 р.1); за
результатами документальної перевірки
в акті викладаються всі суттєві
обставини фінансово-господарські
діяльності платника податків, які
мають відношення до фактів виявлених
порушень податково; валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно та в повній
мірі, із посиланням на первинні або
інші документи, які зафіксовані
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів (п.6 р.1).

Акт перевірки відносно позивача,
висновки якого слугували підставою для
прийняття оскаржуваного податкового
повідомлення рішення від 16.09.14 №,
як і рішення ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області за
результатами розгляду скарги від 27.08.14,
не містять суттєві обставини
господарської діяльності позивача, за
якими контролюючий орган дійшов
висновків щодо певних дат імпорту
оплачених позивачем товарів, посилання
на факт дослідження відповідних
товаросупровідних документів із
відтиском штампу «Під митним
контролем», з яких би вбачалось, з якої
дати товар знаходиться під митним
контролем, тобто імпортований, в акті
відсутні.

Крім того суд зазначає, що сума товару,
поставленого на думку відповідача з
порушенням законодавчих термінів, яка
зазначена на сторінці 6 акту перевірки
(168 684,62 дол. США), не відповідає сумі
зазначеній в Додатку 1 та Додатку 2 до
Акту (330863,94 дол. США) (а.с.12) та сумі,
зазначеній в додатку до податкового
повідомлення-рішення від 17.06.14 №
(314 365,42 дол. США) (а.с.18). Не визначено
відповідачем і перший день виникнення
порушення, описаного в акті перевірки,
що не дозволяє перевірити
правомірність застосування курсу
валют при нарахуванні оскаржуваним
рішенням пені. Будь-яких пояснень з
приводу обґрунтованості прийняття
спірного рішення відповідачем до суду
не надано.

Більш того, відповідачем до
податкового повідомлення-рішення від
16.09.14 №, в порушення вимог Порядку
складання органами державної
податкової служби податкових
повідомлень-рішень, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 28.11.12 № 1236, щодо додання до
податкового повідомлення-рішення
розрахунку податкового зобов'язання та
штрафних (фінансових) санкцій (штрафів)
з наведенням у ньому інформації,
необхідної для визначення грошового
зобов'язання, не додано відповідного
розрахунку, що також не дає можливості
суду встановити, на підставі якої
інформації ОДПІ, з урахуванням якого
курсу НБУ та на яку дату, розрахована
спірна сума пені.

Самостійне встановлення та з'ясування
судом в даному випадку обставин, з
якими законодавець пов'язує
притягнення суб'єкта господарювання до
відповідальності, передбаченої ст.4
Закону №185, дослідження відповідних
товаросупровідних документів із
відтиском штампу «Під митним
контролем», за відсутністю факту
встановлення таких обставин та
наведення відповідної інформації
контролюючим органом, буде мати своїм
фактичним наслідком перебирання судом
на себе функцій суб'єкта владних
повноважень, а правовим - мотивування
спірного рішення додатковими
фактичними підставами, що не
відповідає запровадженому ст.6
Конституції України принципу
розподілу державної влади та
запровадженому ст.8 Конституції
України принципу верховенства права.

Таким чином, оскільки належними та
допустимими доказами відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, на якого
покладено обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятого ним рішення,
не довів обґрунтованість висновків
акту перевірки щодо порушення
позивачем законодавчо встановлених
термінів розрахунків по контракту від
02.12.13 та правомірності розміру
нарахованої пені в сумі 76 679,31 грн., суд
дійшов висновку про необґрунтованість
оскаржуваного акту індивідуальної дії
від 16.09.14 №.

Стосовно оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення ОДПІ від 17.06.14
№, яким позивачу нарахована сума
грошового зобов'язання в розмірі 170 грн.
за порушення п.1 ст.9 Декрету Кабінету
Міністрів України від 19.02.93 № 15-93 «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю», суд зазначає таке.

Декрет Кабінету Міністрів України «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю» від 19.02.93 № 15-93
(далі - Декрет) установлює режим
здійснення валютних операцій на
території України, визначає
загальні принципи валютного
регулювання, повноваження державних
органів і функції банків та інших
фінансових установ України в
регулюванні валютних операцій, права й
обов'язки суб'єктів валютних відносин,
порядок здійснення валютного
контролю, відповідальність за
порушення валютного законодавства.
Відповідно до ст.9 Декрету валютні
цінності та інше майно резидентів, яке
перебуває за межами України, підлягає
обов'язковому декларуванню у
Національному банку України; порядок і
терміни декларування встановлюються
Національним банком України. Згідно зі
ст.16 Декрету за невиконання
резидентами вимог щодо декларування
валютних цінностей та іншого майна,
передбачених статтею 9 цього Декрету,
до резидентів, нерезидентів, винних у
порушенні правил валютного
регулювання і валютного контролю,
застосовуються такі міри
відповідальності (фінансові санкції),
як штраф у сумі, що встановлюється
Національним банком України; санкції,
передбачені цим пунктом,
застосовуються Національним банком
України та за його визначенням -
підпорядкованими йому установами.

Положенням про валютний контроль,
затвердженим постановою Правління НБУ
08.02.00 №49, зареєстрованим в Мінюсті
України 04.04.00 за №209/4430 визначено, що
порушення строків декларування тягне
за собою накладення штрафу в розмірі 10
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за кожний звітний період (п.27).

Зміст наведених законодавчих положень,
як і приписів Податкового кодексу
України не дає підстави для висновку
про наявність у органів державної
податкової служби (Державної
фіскальної служби) повноважень на
застосовування санкцій, передбачених
Декретом, в тому числі за невиконання
резидентами вимог щодо декларування
валютних цінностей та іншого майна.

Верховний Суд України у своїй
постанові від 07.02.12 в адміністративні
справі за позовом ТОВ «Крим Інтеройл»
(далі ТОВ) до ДПІ в м. Керчі АРК про
визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень, зазначив, що ст.16
Декрету питання щодо компетентного
органу, який має застосовувати санкції
за порушення приписів Декрету,
вирішено однозначно - повноважним
органом є Національний банк України.

Враховуючи приписи ст.244-2 КАС України,
Дніпропетровський окружений
адміністративний суд не вбачає підстав
для неврахування наведеної позиції
Верховного Суду України при розгляді
даної справи.

Також суд відмічає, що відповідно до ч.2
ст.19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Враховуючи наведене, суд доходить до
висновку, що податкове
повідомленні-рішення від 17.06.14 №
не відповідає критеріям правомірності
рішень суб'єкта владних повноважень,
визначеним ч.3 ст.2 КАС України, а тому є
протиправним та підлягає скасуванню.

Беручи до уваги наведене, позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства завод «Павлоградхіммаш»
підлягають частковому задоволенню, а
податкові повідомлення - рішення
Західно-Донбаської ОДПІ ГУ Міндоходів
у Дніпропетровській області №
від 16.09.14 та № від 17.06.14. визнанню
протиправними та скасуванню.

Судові витрати підлягаю розподілу
відповідно до ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 94, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення - рішення
Західно-Донбаської ОДПІ ГУ Міндоходів
у Дніпропетровській області №
від 16.09.14 та № від 17.06.14.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства завод «Павлоградхіммаш»
() витрати по сплаті
судового збору в розмірі 182,70 грн. (сто
вісімдесят дві гривні 70 коп.).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції за правилами,
визначеними ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили
згідно зі ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя А.О. Коренев