Справа № 826/15754/14
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Огурцова О.П., розглянувши в письмовому
провадженні адміністративну справу
за позовомПублічного акціонерного
товариства "Міський комерційний
банк"доІнспекції з питань захисту прав
споживачів у м. Києві провизнання дій
протиправними, визнання протиправною
та скасування постанови № 000016 від
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Публічне акціонерне товариство
"Міський комерційний банк", звернулося
до Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Інспекції з питань захисту прав
споживачів у м. Києві про визнання
протиправними дій посадової особи
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у місті Києві щодо
складання Постанови №000016 від 24.09.14 про
дотримання законодавства про захист
прав споживачів з питання створення
перешкод службовим особам спеціально
уповноваженого органу виконавчої
влади у сфері захисту прав споживачів у
проведенні перевірки; визнати
протиправним та скасувати Постанову
№000016 Інспекції з питань захисту прав
споживачів у місті Києві від 24 вересня
2014 року про накладення стягнень,
передбачених статтею 23 Закону України
«Про захист прав споживачів».
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що позивачем не було надано
на вимогу посадових осіб відповідача
документів, оскільки дані документи
становили банківську таємницю та
містили персональні дані, натомість,
згоди клієнта банку надано не було.
Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив суд задовольнити позов у
Представником відповідача позовні
вимоги заперечуються з тих підстав, що
позивачем було створено перешкоди
відповідачу у проведенні перевірки.
У судовому засіданні представник
відповідача проти позовних вимог
заперечила в повному обсязі.
Відповідно до частини четвертої статті
122 Кодексу адміністративного
судочинства України, заслухавши у
судовому засіданні представників
позивача та відповідача суд ухвалив
продовжити розгляд справи у письмовому
Підчас судового розгляду справи, суд,
Як вбачається з матеріалів справи, до
Державної інспекції з питань захисту
прав споживачів України 05 червня 2014
року надійшла скарга гр. ОСОБА_1,
стосовно порушення її прав публічним
акціонерним товариством "Міський
комерційний банк" в частині
недотримання вимог законодавства про
захист прав споживачів при укладенні
та виконання депозитного договору.
Державною інспекцією України з питань
захисту прав споживачів була надана
згода від 11.06.2014 №02/7-4913-2014 на проведення
позапланових заходів та наказ
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у м. Києві від 24.06.2014 № 371, а
також направлення на проведення
перевірки від 01.07.2014 №001079/1079.
09.07.2014 співробітниками Інспекції
здійснено вихід для проведення
позапланового заходу з питань
дотримання законодавства про захист
прав споживачів у сфері послуг на ПАТ
"Міський Комерційний Банк" за адресою:
м. Київ, вул. Соломенська, 33.
Під час перевірки службовій особі
державного органу виконавчої влади
було створено перешкоди у проведені
Як вбачається з пояснень представників
позивача, відповідачем на адресу
позивача було направлено поштою лист
(повідомлення) щодо проведення
перевірки за скаргою ОСОБА_1, проте, в
додатках до даного листа було надано
лише нотаріальну копію згоди (дозвіл
При цьому, позивач посилається на те, що
відповідачем не було надано жодних
документів, якими б підтверджувалася
згода власника інформації на її
09 липня 2014 року співробітниками
відповідача було складно акт №000156,
яким встановлено створення перешкод
службовим особам спеціально
уповноваженого органу у сфері захисту
На підставі зазначеного акту перевірки
Інспекцією у справах захисту прав
споживачів у місті Києві винесено
постанову про накладення стягнень,
передбачених статтею 23 Закону України
"Про захист прав споживачів", якою, за
створення перешкоди службовим особам
спеціально уповноваженого органу
виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів у проведенні перевірки,
відповідно до ст.23 Закону України "Про
захист прав споживачів", до позивача
Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, які виникли між
сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 26 Закону України
"Про захист прав споживачів",
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади у сфері захисту
прав споживачів та його територіальні
органи в областях, містах Києві та
Севастополі, а на території Автономної
Республіки Крим - орган виконавчої
влади Автономної Республіки Крим у
сфері захисту прав споживачів
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів і мають право,
зокрема, перевіряти у суб'єктів
господарювання сфери торгівлі і
послуг, у тому числі ресторанного
господарства, якість продукції,
додержання обов'язкових вимог щодо
безпеки продукції, а також додержання
правил торгівлі та надання послуг;
безперешкодно відвідувати та
обстежувати відповідно до
законодавства будь-які виробничі,
складські, торговельні та інші
приміщення цих суб'єктів. (п.2 ч.1),
відбирати у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, зразки
товарів, сировини, матеріалів,
напівфабрикатів, комплектуючих
виробів для перевірки їх якості на
місці або проведення незалежної
експертизи у відповідних лабораторіях
та інших установах, акредитованих на
право проведення таких робіт згідно із
законодавством, з оплатою вартості
зразків і проведених досліджень
(експертизи) за рахунок коштів
державного бюджету.; (п.3 ч.1) проводити
контрольні перевірки правильності
розрахунків із споживачами за
реалізовану продукцію; (п.4 ч.1)
одержувати безоплатно від суб'єктів
господарювання, що перевіряються,
копії необхідних документів, які
характеризують якість продукції,
сировини, матеріалів, комплектуючих
виробів, що використовуються для
виробництва цієї продукції; (п.5 ч.1)
накладати на суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, стягнення,
передбачені статтею 23 цього Закону, в
порядку, що визначається Кабінетом
Міністрів України. (пункт 13 частини 1
статті 26 Закону України "Про захист
Отже, відповідач, який є територіальним
органом спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади у
сфері захисту прав споживачів, має
право перевіряти позивача,
витребовувати документи та накладати
Статтею 60 Закону України "Про банки та
банківську діяльність" встановлено, що
інформація щодо діяльності та
фінансового стану клієнта, яка стала
відомою банку у процесі обслуговування
клієнта та взаємовідносин з ним чи
третім особам при наданні послуг банку,
є банківською таємницею. До
банківської таємниці відносяться в
тому числі і здійснені клієнтом угоди.
Статтею 62 Закону України "Про банки та
банківську діяльність" визначено
порядок розкриття банківської
таємниці, так, зокрема, інформація щодо
юридичних та фізичних осіб, яка
містить банківську таємницю,
розкривається банками: 1) на письмовий
запит або з письмового дозволу
власника такої інформації; 2) за
рішенням суду; 3) органам прокуратури
України, Служби безпеки України,
Міністерства внутрішніх справ
України, Антимонопольного комітету
України - на їх письмову вимогу
стосовно операцій за рахунками
конкретної юридичної особи або
фізичної особи - суб'єкта
підприємницької діяльності за
конкретний проміжок часу; 4) органам
Державної податкової служби України на
їх письмову вимогу щодо наявності
банківських рахунків; 5) центральному
органу виконавчої влади із спеціальним
статусом з питань фінансового
моніторингу на його запит щодо
фінансових операцій, пов'язаних з
фінансовими операціями, що стали
об'єктом фінансового моніторингу
(аналізу) згідно із законодавством щодо
запобігання та протидії легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванню
тероризму, а також учасників
зазначених операцій; 6) органам
державної виконавчої служби на їх
письмову вимогу з питань виконання
рішень судів та рішень, що підлягають
примусовому виконанню відповідно до
Закону України "Про виконавче
провадження", стосовно стану рахунків
конкретної юридичної особи або
фізичної особи, фізичної особи -
суб'єкта підприємницької діяльності.

Положення Законів України "Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності" та "Про
банки та банківську діяльність" щодо
підстав та порядку отримання
інформації співвідносяться як
загальний та спеціальний, тому
інформація, що містить банківську
таємницю, має надаватися перевіряючим
з врахуванням вимог ст. 62 Закону
України "Про банки та банківську
діяльність".

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Вищезазначений розподіл обов'язку
доведення встановлює презумпцію
правомірності дій позивача та
наявність протиправності в діях
суб'єкта владних повноважень, яка має
бути спростована відповідачем певними
засобами доказування. Отже, для
доведення правомірності своїх дій,
відповідачем мало бути надано докази
подання позивачу згоди особи,
інформацію щодо якої позивач вимагав
розкрити.

Відповідно до пункту 3.1 Правил
зберігання, захисту, використання та
розкриття банківської таємниці,
затверджених постановою Правління
Національного банку України від 14.07.2006 N
267, зареєстрованою в Міністерстві
юстиції України 03.08.2006 за N 935/12809,
письмовий запит та/або дозвіл клієнта
про розкриття інформації, що містить
банківську таємницю і власником якої є
такий клієнт, складається за довільною
формою. Письмовий запит (дозвіл)
фізичної особи - клієнта банку має бути
підписаний цією особою. Її підпис має
бути засвідчений підписом керівника
банку чи вповноваженою ним особою та
відбитком печатки банку або
нотаріально.

Суд звертає увагу, що, як вбачається з
матеріалів справи, відповідачем було
надано позивачеві копію, а не оригінал,
заяви ОСОБА_1 щодо надання згоди на
розкриття інформації. Вказаний факт
відповідачем, під час розгляду справи,
не спростовано.

Враховуючи вищевикладене, суд
позбавлений можливості вважати
доведеною обставину надання
відповідачем позивачу згоди на
розкриття інформації від клієнта. При
цьому, сама по собі наявність такої
згоди не доводить обставину
ознайомлення з нею позивача.

З огляду на вищезазначене суд вважає,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково в частині щодо
визнання протиправною та скасувати
Постанову №000016 Інспекції з питань
захисту прав споживачів у місті Києві
від 24 вересня 2014 року.

При цьому, позовні вимоги в частині
визнання протиправними дій
відповідача задоволенню не підлягають,
оскільки протиправності у діях
відповідача під час винесення рішення
судом не встановлено.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на викладене, керуючись
вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов
задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та
скасувати Постанову №000016 Інспекції з
питань захисту прав споживачів у місті
Києві від 24.09.2014 року.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова набирає законної сили після
закінчення строку для її апеляційного
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Апеляційна скарга подається
до адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.П. Огурцов