Справа № 333/7052/13-а
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" грудня 2014 р.
К/800/52617/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Винокурова К.С., Рецебуринського Ю.Й.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя на
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 28 серпня 2014 року по справі №
333/7052/13-а

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного
фонду України в Комунарському районі

м. Запоріжжя (далі - Управління)

третя особа Державне
підприємство «Запорізький державний
авіаційний ремонтний

завод «МІГ ремонт» (далі - Підприємство)

про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання
призначити

пенсію,

В С Т
А Н О В И В:

У вересні 2013 року ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом до
Управління, третя особа Підприємство
про визнання протиправною відмови щодо
призначення йому пенсії за вислугу
років, скасування рішення Управління,
оформленого листом від 16 липня 2013 року
№ 85/9-9, зобов'язання відповідача
зарахувати до пільгового стажу, який
дає право на призначення пенсії за
вислугу років, період роботи з 18 липня
1983 року по 30 квітня 2010 року на
льотно-випробувальній станції, де він
фактично виконував роботу авіаційного
техніка (механіка) та був безпосередньо
зайнятий на роботах по оперативному і
періодичному аеродромному
обслуговуванню повітряних суден, у
зв'язку з чим має право на призначення
йому пенсії за вислугу років
відповідно до пункту «в» статті 54
Закону України від 5 листопада 1991 року
№ 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»
(далі - Закон № 1788-ХІІ) та зобов'язання
призначити та виплачувати позивачу
пенсію за вислугу років з 14 червня
2013року.

В обґрунтування позову зазначив, що у
період з 18 липня 1983 року по
30 квітня 2010 року працював на
льотно-випробувальній станції, де
фактично виконував роботу авіаційного
техніка (механіка) та був безпосередньо
зайнятий на роботах по оперативному і
періодичному аеродромному
обслуговуванню повітряних суден, у
зв'язку з чим має право на призначення
пенсії за вислугу років відповідно до
пункту «в» статті 54 Закону №1788-ХІІ,
проте відповідач протиправно відмовив
йому у призначенні такої пенсії.

Постановою Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 6 листопада 2013
року позов задоволено.

Визнано бездіяльність Управління щодо
розгляду заяви позивача про
призначення пенсії за віком від 14
червня 2013 року, ухвалення по заяві
рішення та призначення пенсії
відповідно до статті 54 Закону №1788-ХІІ
протиправною.

Зобов'язано відповідача зарахувати
ОСОБА_4 до пільгового стажу, який дає
право на призначення пенсії за вислугу
років весь період роботи з 18 липня 1983
року механіком по радіоелектронному
спеціальному обладнанню, а з 1 квітня 1985
року по 30 квітня 2010 року
радистом-радіолокаторником, фактично
виконуючим роботу авіаційного техніка
(механіка) льотно-випробувальної
станції безпосередньо зайнятого на
роботах по оперативному і періодичному
аеродромному обслуговуванню
повітряних суден, у зв'язку із чим
призначити йому пенсію за вислугу
років відповідно до пункту «в» статті 54
Закону №1788-ХІІ з 14 червня 2013року та
проводити її виплату.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 28 серпня 2014 року
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
рішення Управління, оформлене листом
від 16 липня 2013 року №85/Д-9 про
відмову в призначенні пенсії за
вислугу років.

Зобов'язано відповідача зарахувати
ОСОБА_4 період його роботи з
18 липня 1983 року по 30 квітня 2010 року до
стажу роботи, що дає право на
призначення пенсії за вислугу років
відповідно до пункту «в» статті 54
Закону № 1788-ХІІ як фактично
виконуючого роботу авіаційного
техніка (механіка)
льотно-випробувальної станції,
безпосередньо зайнятого повний
робочий день на роботах по
оперативному і періодичному
(гарантійному) аеродромному технічному
обслуговуванню повітряних суден.

Зобов'язано Управління призначити
ОСОБА_4 пенсію за вислугу років
відповідно до пункту «в» статті 54
Закону №1788-ХІІ з 14 червня 2013 року і
проводити її виплату.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, Управління подало касаційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції і ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги, суд
касаційної інстанції вважає, що скарга
підлягає задоволенню.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що 14 червня 2013
року ОСОБА_4 звернувся до Управління із
заявою про призначення пенсії за
вислугу років відповідно до пункту «в»
статті 54 Закону №1788-ХІІ.

Листом від 16 липня 2013 року № 85/Д-9
відповідач відмовив у задоволенні
заяви, посилаючись на те, що позивач не
має права на призначення даного виду
пенсії, оскільки посада
радиста-радіолокаторника, яку займав
ОСОБА_4, не передбачена Переліком посад
і робіт інженерно-технічного складу
авіації, які дають право на пенсію за
вислугу років, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 21 липня
1992 року № 418 «Про затвердження
нормативних актів з питань призначення
пенсій за вислугу років працівникам
авіації і льотно-випробного складу».
Первинними документами, наданими
Підприємством, не підтверджено
посилання позивача, що він у період 18
липня 1983 року по 30 квітня 2010 року
фактично виконував роботу авіаційного
техніка (механіка) та був безпосередньо
зайнятий на роботах по оперативному і
періодичному аеродромному
обслуговуванню повітряних суден.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 про
зобов'язання Управління призначити
пенсію, суди вважали встановленим, що з
18 липня 1983 року позивач працював на
льотно-випробувальній станції
спочатку механіком по
радіоелектронному спеціальному
обладнанню, а з 1 квітня 1985 року по 30
квітня 2010 року фактично виконував
роботи за професією авіаційного
техніка (механіка), що підтверджується
допусками на виконання відповідних
робіт, незважаючи на те, що згідно
записів трудової книжки позивач займав
посаду радиста-радіолокаторника. Суди
в обґрунтування рішення вказали, що
відсутність в первинних документах
Підприємства відомостей про характер
фактично виконуваних позивачем робіт
за професією авіатехніка не може
позбавляти ОСОБА_4 права на отримання
пенсії за вислугу років.

Суд касаційної інстанції з такими
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій погодитись не може з огляду
на наступне.

Згідно пункту «в» статті 54 Закону №
1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років,
зокрема, має інженерно-технічний склад
- за переліком посад і робіт, що
затверджується в порядку, який
визначається Кабінетом Міністрів
України: чоловіки - після досягнення 55
років і при загальному стажі роботи в
цивільній авіації не менше 25 років, з
них не менше 20 років на зазначених
посадах, незалежно від відомчої
підпорядкованості підприємств,
установ і організацій, в яких вони
зайняті.

На виконання положень статті 54 Закону
№1788-ХІІ Кабінетом Міністрів України
прийнято Постанову від 21 липня 1992 року
№ 418 «Про затвердження нормативних
актів з питань призначення пенсій за
вислугу років працівникам авіації і
льотно-випробного складу», якою
затверджено Перелік посад і робіт
інженерно-технічного складу авіації,
які дають право на пенсію за вислугу
років.

Право на пенсію за вислугу років
мають зазначені в цьому Переліку
працівники, які безпосередньо зайняті
повний робочий день на роботах по
оперативному і періодичному
(гарантійному) аеродромному технічному
обслуговуванню повітряних суден (крім
працівників, зайнятих на зазначених
роботах поза аеродромними умовами в
спеціально обладнаних приміщеннях) на
підприємствах, в об'єднаннях,
льотно-випробних
(контрольно-випробних) підрозділах
військових частин і підприємств
системи Міністерства оборони, МВС і КДБ
колишнього Союзу РСР, Міністерства
Оборони, МВС і СНБ України
(вільнонайманий склад),
науково-дослідних та
авіаційно-спортивних організаціях, а
також у льотних і навчально-льотних
загонах навчальних закладів авіації.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ
основним документом, що підтверджує
трудовий стаж, є трудова книжка.
Порядок підтвердження наявного
трудового стажу при відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено
Порядок підтвердження наявного
трудового стажу для призначення пенсій
за відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній (далі -
Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що
основним документом, що підтверджує
стаж роботи, є трудова книжка. За
відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній трудовий
стаж встановлюється на підставі інших
документів, виданих за місцем роботи,
служби, навчання, а також архівними
установами.

У тих випадках, коли в трудовій книжці
відсутні відомості, що визначають
право на пенсії на пільгових умовах або
за вислугу років, установлені для
окремих категорій працівників, для
підтвердження спеціального трудового
стажу приймаються уточнюючі довідки
підприємств, установ, організацій або
їх правонаступників. У разі
відсутності правонаступника
підтвердження періодів роботи, що
зараховуються до трудового стажу для
призначення пенсії на пільгових умовах
або за вислугу років, установленої для
окремих категорій працівників,
здійснюється у порядку, визначеному
Пенсійним фондом України за
погодженням з Мінпраці та Мінфіном
(пункт 20 Порядку).

З матеріалів справи вбачається, що
разом із заявою про призначення пенсії
за вислугу років позивачем надано
Управлінню Довідку Підприємства від 5
червня 2013 року № 127 про підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсії. В довідці
зазначено, що ОСОБА_4 у період з 1 квітня
1985 року по 30 квітня 2010 року виконував
роботу авіаційного техніка на
льотно-випробувальній станції
безпосередньо зайнятого на роботах по
оперативному і періодичному
аеродромному обслуговуванню
повітряних суден. Вказана довідка
видана на підставі свідоцтв на право
провадження робіт, актів перевірок
знань, наказів про призначення
особового складу на підприємстві.

Управлінням, у зв'язку з
невідповідністю даних документів,
проведено зустрічну перевірку щодо
підтвердження пільгового стажу роботи
первинними документами.

Під час проведення зустрічної
перевірки Підприємством не було надано
усього переліку документів на підставі
яких видано довідку від 5 червня 2013 року
№ 127. Первинними документами, які були
надані Підприємством для перевірки, а
саме особовою карткою №38 на ОСОБА_4,
книгою обліку та руху трудових книжок,
актом перевірки знань на допуск
особового складу ДП МОУ ЗДАРЗ
«Мігремонт» від 27 листопада 2009 року,
штатним розписом не підтверджено факт
роботи позивача за професією
авіаційного техніка (механіка)
льотно-випробувальної станції
безпосередньо зайнятого на роботах по
оперативному і періодичному
аеродромному обслуговуванню
повітряних суден.

Про неможливість підтвердити факт
роботи ОСОБА_4 за професією авіаційного
техніка свідчить акт від 15 липня 2013
року, підписаний кадровою службою
Підприємства (а.с.28).

Згідно записів трудової книжки та
зазначених вище документів позивач у
період з 1 квітня 1985 року по 30 квітня 2010
року працював
радистом-радіолокаторником.

До Переліку посад і робіт
інженерно-технічного складу авіації,
які дають право на пенсію за вислугу
років не входить посада
радиста-радіолокаторника.

В розумінні статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
покази свідків не можуть вважатись
належними та допустимими доказами щодо
наявності у позивача спірного стажу
роботи авіаційним техніком (механіком).

Враховуючи наведене, Управління
обґрунтовано не зарахувало до
пільгового стажу, який дає право на
призначення пенсії за вислугу років,
період роботи з 18 липня 1983 року по 30
квітня 2010 року на посаді
радиста-радіолокаторника та відмовило
у призначенні ОСОБА_4 пенсії відповідно
до пункту «в» статті 54 Закону № 1788-ХІІ.

За таких обставин, суд касаційної
інстанції дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
вимог позову, а тому рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Зважаючи на те, що у справі не
вимагається збирання або проведення
додаткової перевірки доказів,
обставини встановлені повно та
правильно, але допущена помилка в
застосуванні норм матеріального права,
суд касаційної інстанції, згідно зі
статтею 229 Кодексу адміністративного
судочинства України, скасовує рішення
судів першої та апеляційної інстанцій,
ухвалює нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя
задовольнити.

Постанову Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 6 листопада 2013
року та постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 28 серпня 2014 року скасувати.

Ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя,
третя особа Державне підприємство
«Запорізький державний авіаційний
ремонтний завод «МІГ ремонт» про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання призначити пенсію
відмовити.

Постанова набирає законної сили
протягом п'яти днів після направлення
її копії особам, які беруть участь у
справі, та може бути переглянута з
підстав, встановлених статтею 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ємельянова В.І.

Судді
Винокуров К.С.

Рецебуринський Ю.Й.