Справа № 826/9337/14
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/9337/14
Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

18 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
Аліменка В.О.

суддів
Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19 серпня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Т.Б.М.-Україна» до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправними
та скасування рішення, картки відмови у
прийнятті митної декларації, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року позивач Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Т.Б.М.-Україна» звернулось до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів, в якому просили суд визнати
протиправними та скасувати рішення про
коригування митної вартості товарів
від 13.01.2014 року № 100270001/2014/300003/2 та картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску товару від
13.01.2014 року № 100270001/2014/00012.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 серпня 2014 року адміністративний
позов - задоволено.

Не погоджуючись з прийнятою
Постановою, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 серпня 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким у задоволення
адміністративного позову - відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними у справі доказами, колегія
суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Т.Б.М. - Україна» є
юридичною особою, яка здійснює
господарську діяльність, у тому числі
зовнішньоекономічну, пов'язану з
торгівлею будівельними матеріалами.

Між ТОВ «Т.Б.М. -Україна» (покупець) та
фірмою «Roto Frank Okucia Budowlane Sp.z o.o.» (Польща)
було укладено зовнішньоекономічний
договір №01/2014 від 01.01.2014 року (далі -
Контракт), згідно з яким продавець
продавав, а покупець купував
поворотно-відкідну фурнітуру для
пластикових вікон та дверей, шаблони,
зразки та рекламний матеріал на
безоплатні основі.

Відповідно до п.п. 4.1. Контракту ціна за
одиницю товару вказана у специфікаціях
до даного контракту в євро.

Пунктом 5.1. Контракту встановлено, що
умови оплати за контрактом
здійснюються шляхом 100 % передплати від
вартості партії товару на протязі
3-календарних діб з моменту отримання
рахунку.

Пунктом 3.2 Контракту встановлено, що
Сторони при визначенні умов поставки
використовують прийняті умови
ІНКОТЕРМС 2000 Міжнародної торгової
палати та поставка здійснюється на
умовах FСА - Варшава.

Позивачем заявлено до митного
оформлення електронну митну
декларацію від 13.01.2014 року №
100270001/2014/199347 на вантаж
«поворотно-відкідна фурнітура для
пластикових вікон в асортименті».

За результатами розгляду поданих
документів, Київською міжрегіональною
митницею Міндоходів прийнято рішення
про коригування митної вартості товару
від 13.01.2014 року № 100270001/2014/300003/2, яким
визначено митну вартість товару за
резервним методом, та винесено картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску товару від
13.01.2014 року № 100270001/2014/00012.

Декларант скористався своїм правом на
випуск товарів у вільний обіг шляхом
надання фінансових гарантій.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів
звертає увагу на таке.

Основним нормативно-правовим актом,
яким врегульовані спірні
правовідносини є Митний кодекс України
від 13.03.2012 року №4495-VI (далі - Митний
кодекс України, МК України).

Відповідно до статті 49 цього Кодексу,
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів
використовуються для: нарахування
митних платежів; застосування інших
заходів державного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
України; ведення митної статистики;
розрахунку податкового зобов'язання,
визначеного за результатами
документальної перевірки (стаття 50 МК
України).

Згідно із статтею 52 вказаного Кодексу,
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Частиною 1 ст. 54 МК України передбачено,
що контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
митним органом під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті
54 Митного кодексу України, митний орган
під час здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів зобов'язаний
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Статтею 53 Митного кодексу України
передбачено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Частиною 2 цієї статті перелічені
документи, які підтверджують митну
вартість товарів:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53
Митного кодексу України, у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) додаткові документи.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті
54 вказаного Кодексу, митний орган може
відмовити у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів (ч. 1 ст. 55 МК України).

За правилами статті 264 Митного кодексу
України, якщо митна декларація не
містить усіх відомостей або подана без
документів, передбачених статтею 335
цього Кодексу, чи з порушенням інших
вимог Митного кодексу України, митний
орган відмовляє у прийнятті такої
митної декларації (ч. 11 ст. 264).

У статті 57 вказаного Кодексу
закріплені правила застосування
методів визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту. Згідно з ч. 1
цієї статті, митна вартість
визначається за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний.

Приписами 2 - 5 частин статті 57 МК
України встановлено, що основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

Як вбачається з рішення про
коригування митної вартості товарів,
між відповідачем та декларантом було
проведено процедуру консультації.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Підстава для незастосування основного
методу визначення митної вартості
товару передбачена ч.2 ст. 58 МК України.
Так, відповідно до вказаної правової
норми метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

З матеріалів справи вбачається, що
13.01.2014 року позивачем подано (у
електронному вигляді) до митного
оформлення декларацію митної вартості
№ 100270001/2014/199347 на вантаж
«поворотно-відкідна фурнітура для
пластикових вікон в асортименті».

До декларації позивачем долучені
наступні документи:
зовнішньоекономічний контракт від
01.01.2014 року № 01/2014; додаток № 1
(специфікація) від 09.01.2014 року; платіжне
доручення про сплату партії товару від
10.01.2014 року; довідка про транспортні
витрати № 04-т від 11.01.2014 року; документ
про страхування 817/1222 від 10.01.2014 року;
прайс-лист виробника;

рахунок-фактура (інвойс) № від
09.01.2014 року; пакувальний лист; договір
на перевезення №120418; сертифікат
походження товару; рішення
Укрметрстандарт; накладна СМR 437801.

Колегія суддів зазначає, що позивачем у
відповідності до вимог митного
законодавства, для підтвердження
заявленої митної вартості товару було
подано до митного органу всі необхідні
для цього документи.

Разом з тим, надання додаткових
документів є необхідним у разі потреби
в підтвердженні задекларованої
декларантом митної вартості товару за
першим методом, викликаної
обґрунтованими сумнівами митного
органу в достовірності відомостей, які
містяться в поданих до митного
оформлення товару документах.

Крім того, ч. 2 ст. 334 МКУ встановлено, що
документи та відомості, необхідні для
здійснення митного контролю, надаються
в усній, письмовій та/або електронній
формі.

Разом з цим, пунктами 3.16, 3.17 Загального
додатку до Міжнародної конвенції про
спрощення та гармонізацію митних
процедур, до якої Україна приєдналась
згідно із Законом України №3018-VI «Про
внесення змін до Закону України «Про
приєднання України до Протоколу про
внесення змін до Міжнародної конвенції
про спрощення та гармонізацію митних
процедур», встановлено стандартне
правило, що на підтвердження
декларації на товари митна служба
вимагає тільки ті документи, які є
необхідними для проведення контролю за
даною операцією та забезпечення
виконання усіх вимог щодо застосування
митного законодавства.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що позивачем для підтвердження митного
оформлення товару було подано усі
необхідні документи, які підтверджують
вартість товару та усі складові митної
вартості.

Проаналізувавши матеріали справи,
колегія суддів встановила, що
підставою для коригування митної
вартості слугувала така обставина:
«згідно додатку №1 до договору
специфікація 100% попередня оплата, але
платіжне доручення в іноземній валюті
№ 1 від 10.01.2014 чим порушені вимоги
контракту».

Наведені розбіжності колегія суддів
розцінює критично, оскільки відповідно
до п. 5.1. Контракту умови оплати за
контрактом здійснюються шляхом 100 %
передплати від вартості партії товару
на протязі 3-календарних діб з моменту
отримання рахунку.

Згідно з п. 5.2. Контракту «Валюта
платежа: Евро (EUR)».

В матеріалах справи міститься
рахунок-фактура (інвойс) № від
09.01.2014 року, оплата по цьому інвойсу
здійснена наступного дня, 10.01.2014 року,
тобто в межах умов Контракту.

Щодо посилання митного органу на те, що
позивач відмовився подати додаткові
документи для підтвердження митної
вартості, колегія суддів, виходячи з
обставин справи та поданих
обов'язкових документів, необхідних
для розмитнення товарів, дійшла
висновку про необґрунтованість
вказаних вимог відповідача, оскільки
вартість товару, номер та дата договору
поставки є ідентичними у поданих
документах. Розбіжностей щодо ціни
імпортованого позивачем товару
документи, подані до митного органу, не
містять.

Проаналізувавши надані документи, які
підтверджуються письмовими доказами,
які долучені до матеріалів справи,
повно і всебічно дослідивши обставини
справи, судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що зазначені документи повною мірою
ідентифікують оцінювані товари та
містять об'єктивні і достовірні дані,
що піддаються обчисленню та
підтверджують їх ціну, що підлягає
сплаті на користь продавця, тобто
підтверджують митну вартість
зазначених товарів за ціною договору.

За наведених вище обставин, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про те, що митний орган
безпідставно застосував «резервний
метод» визначення митної вартості
товару, оскільки митним органом не
доведено наявність підстав для
застосування резервного методу, а тому
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позовні вимоги є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню, а
рішення відповідача про коригування
митної вартості товарів від 13.01.2014 року
№ 100270001/2014/300003/2 та картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску товару від 13.01.2014
року № 100270001/2014/00012 є протиправними та
такими, що підлягають скасуванню.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
викладені в апеляційній скарзі не
знайшли свого підтвердження,
оскаржувана постанова прийнята судом
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19 серпня 2014 року -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19 серпня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
В.О. Аліменко

Судді
Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

.

Головуючий суддя
Аліменко В.О.

Судді:
Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.