Справа № К/9991/29741/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/29741/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М.,
Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління праці
та соціального захисту населення
Антрацитівської міської ради
Луганської області про визнання дій
неправомірними та стягнення
одноразової компенсації, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 14 квітня 2011 року, -

встановив:

У грудні 2010 року ОСОБА_4 звернулася в
суд з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Антрацитівської міської ради
Луганської області про поновлення
строку звернення до суду, визнання дій
протиправними та стягнення з
відповідача на її користь невиплачену
суму одноразової компенсації у
відповідності до абзацу 7 частини 1
статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) сім'ям, які
втратили годувальника із числа осіб,
віднесених до учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
та смерть яких пов'язана з
Чорнобильською катастрофою, у сумі 33708
гривень.

Постановою Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 4 лютого 2011 року позов
задоволено. Визнано незаконними дії
Управління праці та соціального
захисту населення Антрацитівської
міської ради Луганської області щодо
відмови в перерахунку, нарахуванні і
виплаті ОСОБА_4 недонарахованої суми
одноразової компенсації згідно з
абзацом 7 частини 1 статті 48 Закону №
796-ХІІ сім'ям, які втратили годувальника
із числа осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою. Стягнуто з відповідача на
користь ОСОБА_4 незаконно ненараховані
та невиплачені їй кошти з виплати
одноразової компенсації згідно з
абзацом 7 частини 1 статті 48 Закону №
796-ХІІ сім'ям, які втратили годувальника
із числа осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, у сумі 33708 гривень.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14 квітня 2011
року постанову Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 4 лютого 2011 року скасовано,
прийнято нову постанову, якою у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14 квітня 2011
року та залишити в силі постанову
Антрацитівського міськрайонного суду
Луганської області від 4 лютого 2011 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Згідно частин 1, 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що ОСОБА_4 є матір'ю
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
смерть якого пов'язана з виконанням
обов'язків військової служби по
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС. Управлінням праці
та соціального захисту населення
Антрацитівської міської ради
Луганської області 22 січня 2010 року
виплачено одноразову компенсацію
позивачеві у розмірі 3792 гривень як
матері померлого відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
«Про встановлення розмірів виплат
деяким категоріям громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 20 квітня 2007 року № 649.

Частиною 1 статті 46 Конституції України
встановлено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Відповідно до абзаців 6, 7 частини 1
статті 48 Закону № 796-XII одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, виплачується у розмірах:
сім'ям, які втратили годувальника, - 60
мінімальних заробітних плат; батькам
померлого - 30 мінімальних заробітних
плат.

Частиною 3 статті 48 цього Закону
передбачено, що виплата здійснюється з
мінімальної заробітної плати, яка
склалася на момент встановлення
інвалідності чи втрати годувальника.

Статтею 62 Закону № 796-ХІІ визначено, що
роз'яснення порядку застосування цього
Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими
для виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної
виконавчої влади України, місцевими
органами державної виконавчої влади,
всіма суб'єктами господарювання,
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про встановлення розмірів виплат
деяким категоріям громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 20 квітня 2007 року № 649
установлено розміри виплат
одноразової компенсації за шкоду,
заподіяну здоров'ю, особам, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації аварії на
Чорнобильській АЕС, смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, зокрема, сім'ям, які
втратили годувальника, - 7586 гривень;
батькам померлого - 3792 гривень.

Водночас редакція абзаців 6, 7 частини 1
статті 48 Закону № 796-ХІІ, якою виплата
вказаної одноразової компенсації
визначена у розмірі, кратному до
мінімальної заробітної плати, у 2010 році
була чинною та іншими законодавчими
актами, в тому числі Законом України
«Про Державний бюджет України на
2010 рік» від 27 квітня 2010 року № 2154-VI не
призупинялась і зміни до неї не
вносились.

Згідно з положенням частини 4 статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами, при
визначенні розміру одноразової
компенсації позивачеві, застосуванню
підлягають положення саме статті
48 Закону № 796-XII, а не положення
постанови Кабінету Міністрів України
«Про встановлення розмірів виплат
деяким категоріям громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 20 квітня 2007 року № 649,
оскільки така істотно звужує обсяг
встановлених законом її прав.

Вирішуючи спір суд першої інстанції
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог ОСОБА_4 щодо стягнення з
відповідача на її користь невиплаченої
одноразової компенсації сім'ям, які
втратили годувальника із числа осіб,
віднесених до учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
та смерть яких пов'язана з
Чорнобильською катастрофою, у сумі 33708
гривень, виходячи з розміру 60
мінімальних заробітних плат, однак
посилаючись на абзац 7 частини 1 статті
48 Закону № 796-ХІІ, яким передбачено таку
виплату батькам померлого у розмірі 30
мінімальних заробітних плат.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову суд апеляційної інстанції
виходив з того, що відповідач при
виплаті позивачеві одноразової
компенсації у розмірі, встановленому
постановою Кабінету Міністрів України
«Про встановлення розмірів виплат
деяким категоріям громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 20 квітня 2007 року
№ 649, діяв в межах наданих йому
повноважень та у спосіб, визначений
законом. При цьому, апеляційним судом
було встановлено, що ОСОБА_4 як мати
померлого, яка знаходилася на його
утриманні, має право на виплату
одноразової компенсації як сім'я
померлого, смерть якого пов'язана з
Чорнобильською катастрофою.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачеві 22 січня 2010 року виплачено
одноразову компенсацію у розмірі 3792
гривень відповідно до вказаної
постанови Кабінету Міністрів України
як матері померлого, однак до суду 13
грудня 2010 року вона звернулася
з вимогою про стягнення такої у
розмірі, передбаченому для сімей, які
втратили годувальника.

Таким чином, при ухваленні рішень
судами першої та апеляційної інстанцій
не було з'ясовано належним чином
обставини цієї справи, зокрема, не
встановлений статус позивача, що має
вирішальне значення для визначення
розміру одноразової компенсації,
передбаченої Законом № 796-ХІІ.

Крім того, судом першої інстанції
безпідставно обрано такий спосіб
захисту порушених прав позивача, як
стягнення з Управління праці та
соціального захисту населення
Антрацитівської міської ради
Луганської області одноразової
компенсації в конкретно визначеній
грошовій сумі, оскільки суд не може
перебирати на себе функцію органу, на
який законодавством покладено
повноваження щодо нарахування такої
виплати.

Водночас, судом залишено поза увагою
вимоги частини 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у редакції, чинній на час звернення до
суду із вказаним позовом), якою
встановлено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Приймаючи до уваги те, що судами першої
та апеляційної інстанцій порушено
норми права, які істотно вплинули на
повноту з'ясування фактичних обставин
справи, рішення підлягають скасуванню
з направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції, оскільки суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати та вважати
доведеними обставини, які не були
встановлені судовими рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити
частково.

Постанову Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 4 лютого 2011 року та
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14 квітня 2011
року - скасувати, а справу за позовом
ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
Антрацитівської міської ради
Луганської області про визнання дій
неправомірними та стягнення
одноразової компенсації - направити до
суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.