Справа № 806/3865/14
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Мацький Є.М.
УХВАЛА

іменем України

"22" грудня 2014 р.
Справа № 806/3865/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Мацького Є.М.

суддів:
Євпак В.В.

Шидловського В.Б.,

при секретарі
Волянській О.В. ,

за участю представників сторін:
Невмержицького О.М.; Ковальчук П.П..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Житомирі апеляційну
скаргу Житомирської митниці
Міністерства доходів і зборів України
на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "14" жовтня
2014 р. у справі за позовом Приватного
підприємства "Мрія-2000" до
Житомирської митниці Міністерства
доходів і зборів України про
визнання протиправними та скасування
рішення і картки відмови ,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Мрія-2000"
звернулося до Житомирського окружного
адміністративного суду з позовом, у
якому просило визнати протиправними і
скасувати рішення Житомирської
митниці Міндоходів про коригування
митної вартості від 31 липня 2014 року
№101060000/2014/300287/1 і картку відмови у
митному оформленні від 31 липня 2014 року
№101060000/2014/00341. В обґрунтування своїх
вимог позивач зазначав, що
відповідачем при митному оформленні
партій товару безпідставно визначено
митну вартість за резервним методом її
визначення та видано картки відмови в
митному оформленні. Вказало, що у
відповідача були в наявності всі
документи, необхідні для визначення
митної вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, а тому
твердження відповідача з приводу
недостатності та неналежності таких
документів є необґрунтованими.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 14 жовтня 2014
року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними та скасовано
рішення Житомирської митниці про
коригування митної вартості товарів №
101060000/2014/300287/1 від 31.07.2014 року та картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску
товарів, транспортних засобів через
митний кордон України від 31.07.2014 року №
101060000/2014/00341.

В апеляційній скарзі Житомирська
митниця, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просило скасувати постанову та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Апелянт зазначив, що органом доходів і
зборів обґрунтовано використаний
резервний метод визначення митної
вартості товарів, зважаючи на
розбіжності і ненадання декларантом
належних документів у її
підтвердження.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення,
виходячи з наступного.

Встановлено, що 03 лютого 2014 року між
позивачем (Покупець) і Продавцем "ITS EXIM
s.r.o." (Чехія) укладено контракт № CZ2014IE05UA,
за умовами якого Продавець
зобов'язаний відвантажити товар
(обладнання для заняття спортом, а
також аксесуари, комплектуючі та
приладдя до вказаного обладнання в
асортименті) і передати право
власності Покупцю. Продавець поставляє
товар на умовах згідно з Інкотермс 2010.

Уповноваженою позивачем особою ТОВ
"БРВ-Україна" була подана МД
№101060000.2014.011014 від 28.07.2014 року на митне
оформлення інвентаря та приладдя для
занять фізкультурою, гімнастикою або
атлетикою - тренажери із змінними
механізмами обтяження.

До декларації також додані наступні
документи:

- акт про проведення огляду (переогляду)
товарів, транспортних засобів, ручної
поклажі та багажу №101060000/2014/011000 від
28.07.2014 року;

- міжнародна автомобільна накладна (CMR)
№173358 від 23.07.2014 року;

- рахунок-фактура про надання
транспортно-експедиційних послуг від
виконавця договору (контракту) про
транспортно-експедиційні послуги №522
від 22.07.2014 року;

- рахунок-фактура (інвойс) № ITCUKRM220714-001
від 22.07.2014 року;

- зовнішньо-економічний договір
(контракт) купівлі-продажу товарів
(крім позначеного кодом 4104), подання
якого для митного оформлення не
супроводжується №CZ2014IE05UA від 03.02.2014
року;

- договір про надання послуг митного
брокера №177 від 11.12.2012 року;

- договір (контракт) про перевезення
№2013/10/22 від 22.10.2013 року;

- інформація про позитивні результати
здійснення екологічного контролю
товару №2730 від 23.07.2014 року;

- інформація про позитивні результати
здійснення радіологічного контролю
товару №2730 від 23.07.2014 року;

- резервна позиція № 915 від 26.07.2001 року;

- сертифікат про походження товару
загальної форми №910164 від 22.07.2014 року.

Однак, митна декларація не була
оформлена, оскільки декларантом
заявлена митна вартість товарів не
підтверджена документально, на
письмову вимогу органів доходів та
зборів не надано додаткових
документів, які підтверджують заявлену
митну вартість, а саме: договір (угоду,
контракт) із третіми особами,
пов"язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця; виписку з
бухгалтерської документації; каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, чим порушено вимоги
статей 52, 53 Митного кодексу України.

На підставі цього позивачеві видано
рішення про коригування митної
вартості від 31 липня 2014 року
№101060000/2014/300287/1 і картку відмови у
митному оформленні від 31 липня 2014 року
№101060000/2014/00341.

В рішенні також зазначено, що митна
вартість товару не може бути визначена
за ціною договору щодо товарів, які
імпортуються, оскільки документи,
зазначені у частині 2 статті 53 Митного
кодексу України, подані для митного
оформлення, містять розбіжності та не
містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, а саме:

- згідно товаросупровідних документів
(в інвойсі від 22.07.2014 року №ITCUKRM220714-001, CMR
№173358 від 23.07.2014 року) та митної
декларації умови поставки згідно
Інкотермс визначено EXW, що в свою чергу
передбачає витрати на навантаження,
вивантаження та обробку оцінюваних
товарів, пов"язані з транспортуванням,
лягають на покупця і ці витрати, як
складові митної вартості, повинні
додаватись до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті. Проте
будь-які відомості про такі витрати в
товаросупровідних документах
відсутні, що не дозволяє перевірити
правильність визначення митної
вартості;

- у комерційному інвойсі від 22.07.2014 року
№ ITCUKRM220714-001 відсутні відомості щодо
конкретних умов оплати за дану партію,
що передбачено п.3.1, 4.2
зовнішньоекономічного контракту від
03.02.2014 року № CZ2014IE05UA, вищезазначений
інвойс також не містить банківських
реквізитів, за якими повинна
здійснюватись оплата, а також у зв'язку
з неподанням декларантом на письмову
вимогу органу доходів і зборів
відповідно до п.3 ст. 53 МК України
додаткових документів, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів.

Проведеною процедурою консультації
встановлено, що методи 2а і 2б не можуть
бути застосовані у зв'язку з
відсутністю цінової інформації на
ідентичні товари, методи 2в і 2г - у
зв'язку з відсутністю основи для
віднімання і додавання вартості. Митна
вартість визначена за резервним
методом, яка ґрунтується на раніше
визначених митним органом митних
вартостях МД №№ 125130005/2014/541033 від 24
лютого 2014 року, /2013/211142 від 28.10.2013
року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції не погодився з
висновками суб'єкта владних
повноважень з огляду на наступне.

Відносини, пов'язані із справлянням
митних платежів, регулюються Митним
кодексом України (далі - Кодекс, МК
України).

Відповідно до статті 49 Кодексу
встановлено, що митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Частинами 1, 2 статті 52 МК України
встановлено, що заявлення митної
вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з органом
доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати,
пов'язані з коригуванням митної
вартості або наданням органу доходів і
зборів додаткової інформації.

Згідно із частинами 1, 2 статті 53 МК
України, у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає органу
доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53
Кодексу, у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Частиною 4 статті 53 МК України
визначено, що у разі якщо орган доходів
і зборів має обґрунтовані підстави
вважати, що існуючий взаємозв'язок між
продавцем і покупцем вплинув на
заявлену декларантом митну вартість,
декларант або уповноважена ним особа
на письмову вимогу органу доходів і
зборів, крім документів, зазначених у
частинах другій та третій цієї статті,
подає (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та
банківських документів покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у
країні-експортері товарів, що є
ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Згідно з частиною 1 статті 54 Кодексу,
контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
органом доходів і зборів під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК
України, рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів, які
ввозяться на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається органом доходів і зборів у
письмовій формі під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості цих товарів як до, так і
після їх випуску, якщо органом доходів
і зборів у випадках, передбачених
частиною шостою статті 54 цього Кодексу,
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України
встановлено, що визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 58 МК
України, метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Тобто, орган доходів і зборів має
повноваження витребовувати додаткові
документи для перевірки правильності
визначення митної вартості товару,
однак, такі повноваження мають бути
реалізовані лише за наявності
обґрунтованих підстав для сумніву в
правильності митної оцінки товару, що
переміщується через митний кордон
України.

Під час розгляду даної справи судом
першої інстанції не встановлено
обставин, які б свідчили про існування
достатніх підстав для виникнення
обґрунтованого сумніву у Житомирської
митниці Міндоходів щодо вартості
імпортованого товару.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом
не обґрунтовано, які саме обставини
мали бути підтверджені додатково
витребуваними у позивача документами.

Таким чином, вказані обставини не
ставлять під сумнів визначену
позивачем вартість товару, отже, такі
доводи апелянта є необґрунтованими.

При винесенні рішення про коригування
митної вартості № 101060000/2014/300287/1
відповідач посилався на наявність
окремих розбіжностей, а саме: в інвойсі
від 22.07.2014 року №ITCUKRM220714-001, CMR №173358 від
23.07.2014 року та митній декларації умови
поставки згідно Інкотермс визначено EXW,
що в свою чергу передбачає витрати на
навантаження, вивантаження та обробку
оцінюваних товарів, пов"язані з
транспортуванням, лягають на покупця і
ці витрати, як складові митної
вартості, повинні додаватись до ціни,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті. Проте будь-які відомості про
такі витрати в товаросупровідних
документах відсутні, що не дозволяє
перевірити правильність визначення
митної вартості, та у комерційному
інвойсі від 22.07.2014 року № ITCUKRM220714-001
відсутні відомості щодо конкретних
умов оплати за дану партію, що
передбачено п.3.1, 4.2
зовнішньоекономічного контракту від
03.02.2014 року № CZ2014IE05UA, вищезазначений
інвойс також не містить банківських
реквізитів, за якими повинна
здійснюватись оплата.

Колегія суддів зазначає, що наведеними
правовими нормами передбачено єдину
підставу для заборони застосування
методу визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту) -
не підтвердження декларантом
документально або не визначення
кількісно і достовірно та/або
відсутність хоча б однієї із складових
митної вартості, яка є обов'язковою при
її обчисленні.

Зазначені апелянтом розбіжності не
впливають на числові значення
складових митної вартості товарів і не
позбавляють Товариство права на
застосування методу визначення митної
вартості товарів за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються, з врахуванням того, що
позивачем використані відомості, які
повністю підтверджені документально.

В розумінні статті 57 Митного кодексу
України, кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

Оскаржуване рішення містить посилання
на те, що методи визначення митної
вартості за ціною договору щодо
ідентичних, подібних (аналогічних)
товарів не може бути прийнятий у
зв'язку з відсутністю цінової
інформації на такі товари. Методи
визначення митної вартості на основі
віднімання, додавання вартості не може
бути використаний у зв'язку з
відсутністю основ, необхідних для
проведення розрахунків. Митну вартість
товару, що імпортується, скориговано із
застосуванням резервного методу.

Визначена митна вартість товарів
ґрунтується на раніше визначених
митним органом митних вартостях МД
125130005/2014/541033 від 24 лютого 2014 року, №
/2013/211142 від 28 жовтня 2013 року.

Отже, апелянт в оскаржуваному рішенні
вказав на неможливість застосування
методів 2а, 2б, 2в, 2г у зв'язку з
відсутністю інформації. Натомість, в
тому ж рішенні апелянт послався на
визначення митної вартості з
застосуванням митної вартості товарів,
ідентичних за якісними
характеристиками.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення містить протилежні визначення
про відсутність інформації щодо
ідентичних товарів та застосування
такої інформації одночасно.

Відповідно до частини 1 статті 59
Митного кодексу України, у разі якщо
митна вартість оцінюваних товарів не
може бути визначена згідно з
положеннями статті 58 цього Кодексу, за
основу для її визначення береться
вартість операції з ідентичними
товарами, що продаються на експорт в
Україну з тієї ж країни і час експорту
яких збігається з часом експорту
оцінюваних товарів або є максимально
наближеним до нього.

В судовому засіданні в суді першої
інстанції представник позивача надав
копію митної декларації № 101060000/2014/009512
від 03 липня 2014 року про експорт на
територію України позивачем
ідентичних товарів, яка по часу
максимально наближена до спірних
правовідносин, але не була взята до
уваги контролюючим органом. У
порушення положень статті 59 МК України,
митна вартість ввезених товарів була
визначена на підставі митної
декларації, складеної набагато раніше,
ніж виникли спірні правовідносини.

Наведені обставини підтверджують факт
ввезення на територію України товару,
ідентичного тому, ввезення якого було
здійснено позивачем та з метою митного
оформлення якого було подано митну
декларацію № 101060000/2014/011014.

Колегія суддів вважає недоцільним
подання висновків експертних установ
про вартісні характеристики товару,
оскільки вартість конкретного товару
була визначена інвойсами.

Згідно із частиною 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статті 159 КАС України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Отже, за приписами вищевказаної статті,
правильне застосування норм
матеріального та процесуального права
необхідне для гарантування
справедливого результату судочинства
та справедливого процесу його
здійснення, що забезпечує такий
результат. Для ухвалення
обґрунтованого рішення суду необхідно
правильно оцінити докази, оцінка яких
здійснюється на основі внутрішнього
переконання, що має бути засноване на
повному, безпосередньому, всебічному
та об'єктивному дослідженні доказів.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду
першої інстанції про задоволення
позову ґрунтується на всебічному,
повному і об'єктивному розгляді в
судовому засіданні усіх обставин
справи в їх сукупності. Судом вірно
встановлено характер спірних
взаємовідносин та обґрунтовано
застосовано норми матеріального права
до їх вирішення. Порушень норм
процесуального закону, які б могли
призвести до прийняття невірного
рішення, не встановлено. Твердження
апеляційної скарги зазначений
висновок суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206,212,254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської
митниці Міністерства доходів і зборів
України залишити без задоволення, а
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "14" жовтня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Є.М. Мацький

судді:
В.В. Євпак

В.Б. Шидловський

Повний текст cудового рішення
виготовлено "22" грудня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Приватне
підприємство "Мрія-2000" бульвар Ромена
Роллана,13 В,м.Київ,03170

3- відповідачу/відповідачам:
Житомирська митниця Міністерства
доходів і зборів України
вул.Перемоги,25,м.Житомир,10000

- ,