Справа № 872/15435/13
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2014 рокусправа № 804/11393/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Проценко О.А.

суддів: Туркіної
Л.П. Дурасової Ю.В.

за участю секретаря судового
засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
27.09.2013р. у справі № 804/11393/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Равєлін"

до Державної податкової інспекції у
Кіровському районі м.Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення ,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Равєлін" (далі по
тексту - позивач, ТОВ "Равєлін")
звернулося до адміністративного суду з
позовом про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення № від 15.08.2013 р. Державною
податковою інспекцією у Кіровському
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (далі по
тексту - відповідач, ДПІ у Кіровському
районі м.Дніпропетровська, податковий
орган), яким позивачу збільшено
зобов'язання з податку на додану
вартість на 136742грн. та застосовано
штрафну (фінансову) санкцію в сумі
34185,50грн.

На обґрунтування позовних вимог
позивач вказує на помилковість
висновків податкового органу, що не
може бути підставою для визначення
податкового зобов'язання.

Постановою суду першої інстанції позов
задоволено. При цьому суд зазначив, що
висновки відповідача щодо
нереальності господарських операцій
між позивачем та його контрагентом не
ґрунтуються на фактичних обставинах,
що податковим органом не враховано
первинні бухгалтерські документи, які
підтверджують здійснення
господарської операцій. Суд зауважив,
що висновки податкового органу
ґрунтується тільки на висновках актів
перевірок контрагентів позивача,
спростовуються матеріалами справи, а
тому не є обгрунтованими.

Не погодившись з висновками суду
першої інстанції, відповідач оскаржує
постанову суду в апеляційному порядку.
Апелянт вважає судове рішення
незаконним, просить скасувати
постанову суду та прийняти нове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позову. На обґрунтування
апеляційних вимог зазначається, що
приймаючи постанову, суд першої
інстанції не встановив та не дослідив
належним чином фактичні обставини,
невірно застосував норми
матеріального права. Відповідач
наполягає на обґрунтованості
висновків перевірки, оскільки операції
позивача з контрагентами не спрямовані
на реальне настання правових
наслідків.

Позивач заперечує проти задоволення
апеляційної скарги, судове рішення
вважає законним та обґрунтованим.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в
межах доводів апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ
"Равєлін" ()
зареєстроване 07.11.2005 р. Виконавчим
комітетом Дніпропетровської міської
ради. Взято на податковий облік з
09.11.2005р. в Державній податковій
інспекції у Кіровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області та є
платником податку на додану вартість.

В липні 2013 року податковим органом
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ "Равєлін" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства, по податку на додану
вартість по взаємовідносинам з ПП "АТМ"
(код за ) за період червень
2012 року, ТОВ "Лігран" (код за )
за період травень, червень 2012 року, ПП
"Транс-Атлантіка Сервіс" (код за ) за період травень, червень 2012
року, ТОВ "Шоковіта" (код за )
за період серпень, вересень, жовтень,
грудень 2012 року, ПНВП "Техніка" (код за
) за період липень, серпень,
вересень 2012 року.

За результатами перевірки складено акт
№30/221/3386758 від 12.07.2013 року (а.с.7-61, Т.1), в
якому зазначається про порушення
позивачем п.198.2., п.198.3., п.198.6. ст.198, п.200.1.,
п.200.2. ст.200, п.201.1., п.201.6., п.201.7., п.п.201.4.,
п.201.10. ст.201 Податкового кодексу
України, в результаті чого позивачем
занижено податок на додану вартість на
суму 136742,5 грн., в т.ч. по періодам: у
травні 2012 року - 9 098,44 грн., у червні 2012
року - 22 954,02 грн., у липні 2012 року - 10 252,56
грн., у серпні 2012 року - 9 125,2 грн., у
вересні 2012 року - 18 959,93 грн., у жовтні 2012
року - 3268, 14 грн., у листопаді 2012 року - 17
267,66 грн., у грудні 2012 року - 45 816,55 грн.

На підставі висновків акту
відповідачем винесено спірне
податкове повідомлення-рішення №
від 15.08.2013 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість за основним
платежем у розмірі 136 742 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у сумі 34 185,5 грн. (а.с.62, Т.1).

З акту перевірки вбачається, що
підставою для висновку щодо заниження
позивачем податку на додану вартість
стали акти перевірок контрагентів
позивача, зокрема, акт невиїзної
документальної перевірки ДПІ у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська щодо
документального підтвердження
господарських відносин ПП "АТМ" із
платниками податків (контрагентами) за
№ 7198/22-4/24606641 від 21.12.12 року, акт
документальної позапланової невиїзної
перевірки фінансово-господарської
діяльності з питань дотримання вимог
податкового законодавства України ТОВ
"Лігран" за №7250/224/34656476 від 28.12.12 року,
складений ДПІ у Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська, акт невиїзної
документальної перевірки ТОВ
"Шоковіта" під час здійснення
господарських відносин з платниками
податків (акт №7206/224/33421689 від 21.12.12 року,
складений ДПІ у Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська), акт невиїзної
документальної перевірки ПНВП
"Техніка" №7197/229/19099225 від 21.12.12 року,
складений ДПІ у Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська та акт невиїзної
перевірки ПП "Транс-Атлантіка Сервіс"
за №7204/224/32694389 від 21.12.12 року.

Аналіз матеріалів справи та норм права,
які регулюють спірні правовідносини,
показав наступне.

За визначенням п.п.14.1.27. п.14.1. ст.14
Податкового кодексу України витрати це
- сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником)

За приписами п.п.134.1.1. п.134.1. ст.134 ПК
України об'єктом оподаткування є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Згідно з п.138.2. ст.138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.1. п.139.1. ст.139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не пов'язані з провадженням
господарської діяльності.

Пунктом 185.1. ст.185 Податкового кодексу
України визначено, що об'єктом
оподаткування (податком на додану
вартість) є операції платників податку
з:

а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу.

Як встановлено п.44.1. ст.44 ПК України, для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.
У випадках, передбачених статтею 216
Цивільного кодексу України, платники
податків мають право вносити
відповідні зміни до податкової
звітності у порядку, визначеному
статтею 50 цього Кодексу.

При цьому відповідно до п.187.1. ст.187 ПК
України датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Пунктом 198.1. ст.198 ПК України
встановлено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно із п.198.2. ст.198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

-дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

-дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати податку за податковими
зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8.
статті 187 цього Кодексу, а для операцій
з постачання послуг нерезидентом на
митній території України - дата сплати
(нарахування) податку за податковими
зобов'язаннями, що були включені
отримувачем таких послуг до податкової
декларації попереднього періоду.

Датою виникнення права орендаря
(лізингоотримувача) на збільшення
податкового кредиту для операцій
фінансової оренди (лізингу) є дата
фактичного отримання об'єкта
фінансового лізингу таким орендарем.

Датою виникнення права замовника на
віднесення сум до податкового кредиту
з договорів (контрактів), визначених
довгостроковими відповідно до пункту
187.9. статті 187 цього Кодексу, є дата
фактичного отримання замовником
результатів робіт (оформлених актами
виконаних робіт) за такими договорами
(контрактами).

Для товарів/послуг, постачання
(придбання) яких контролюється
приладами обліку, факт постачання
(придбання) таких товарів/послуг
засвідчується даними обліку.

Відповідно до п.198.3. ст.198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1. статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку:

-з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;

-з придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Таким чином, право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України визначено,
що не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом
201.11. статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.201.10. ст.201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту

Як свідчать матеріали справи, ТОВ
"Равєлін" мало взаємовідносини з
наступними контрагентами , зокрема, ПП
"АТМ", ТОВ "Лігран", ПНВП "Техніка", ТОВ
"Шоковіта" та ПП "Транс-Атлантіка
Сервіс", так на підтвердження
реальності здійснення господарських
операцій з зазначеними контрагентами
позивачем до матеріалів справи надано
відповідні договори та виписані
контрагентами накладні та податкові
накладні, товарно-транспортні
накладні, акти виконаних робіт,
оборотно-сальдові відомості,
рахунки-фактури, виписки з банківських
установ.

Матеріали справи підтверджують, що
первинні документи позивача та його
контрагентів відповідають вимогам
чинного законодавства, містять всі
необхідні реквізити (печатки
підприємств, підписи уповноважених
осіб тощо) як наслідок - вони є такими,
які підлягають обов'язковому
врахуванню як в бухгалтерському, так і
в податковому обліку.

Проте, як вбачається з матеріалів
перевірки, податковим органом не було
досліджено первинних бухгалтерських
документів щодо спірних господарських
операцій, а тому висновки податкового
органу не ґрунтуються на фактичних
обставинах господарської діяльності
позивача.

Факт здійснення господарських
операцій позивача з його контрагентами
та товарність цих операцій
підтверджуються матеріалами справи.
Зауважень до правосуб'єктності
учасників господарської операції не
виникло. Доказів щодо наявності таких,
що набрали законної сили вироків суду
відносно посадових осіб позивача або
його контрагентів суду не надано. Факт
надмірної сплати податку на додану
вартість у ціні товарів (послуг), що
придбані платником податку, доведено.

Таким чином, висновки податкового
органу спростовуються матеріалами
спарви, а тому не можуть бути підставою
для донарахування податкового
зобов'язання позивачу.

Вказані факти свідчать про те, що
позивач виконав вимоги чинного
законодавства України і правомірно на
підставі даних бухгалтерського обліку
(первинних бухгалтерських документів)
відобразив у даних податкового обліку
операції із зазначеними контрагентами.

За встановлених обставин, висновки
суду першої інстанції відповідають
матеріалам справи, підтверджуються
зібраними по справі доказами. Судове
рішення прийнято з дотриманням норм
матеріального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
27.09.2013р. у справі №804/11393/13-а залишити
без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 27.09.2013р. у
справі №804/11393/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у
відповідності до ст.254 КАС України та
може бути оскаржена згідно зі ст.212 КАС
України.

Головуючий:
О.А. Проценко

Суддя:
Л.П. Туркіна

Суддя:
Ю.В. Дурасова