Справа № 2а-2680/12/2670
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
2а-2680/12/2670 (4 т.) Головуючий
у 1-й інстанції: Кузьменко В.А.
Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
У Х В А Л А

Іменем України

17 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Чаку Є.В.,

суддів:
Файдюка В.В., Старової Н.Е.

за участю секретаря
Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі головного управління
Міністерства доходів і зборів у місті
Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі головного управління
Міністерства доходів і зборів у місті
Києві, за участю Прокуратури
Святошинського району міста Києва про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ФОП ОСОБА_2 (далі по тексту -
позивач) звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві (далі по тексту -
відповідач) про визнання протиправним
та скасування податкових
повідомлень-рішень від 03 листопада 2011
року № та № ; скасування
висновків, викладених в акті перевірки.

Окружний адміністративний суд міста
Києва своєю постановою від 24 березня 2014
року адміністративний позов
задовольнив частково.

Не погоджуючись з судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 березня 2014 року
та постановити нову про відмову в
задоволенні адміністративного позову.
На думку апелянта, зазначену постанову
суду прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та дослідивши докази, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
не підлягає скасуванню, з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, відповідачем була проведена
документальна позапланова перевірка
позивача, в результаті якої був
складений акт від 20 липня 2011 року
№1820/17-40/НОМЕР_3 «Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, реєстраційний
номер облікової картки платника
податків НОМЕР_3, АДРЕСА_1, за період з
01.10.2008 року по 30.06.2011 року» (далі по
тексту - Акт перевірки).

Встановлені в Акті перевірки порушення
мотивовані тим, що задекларовані
позивачем за 2010 рік доходи, не
відповідають фактично отриманим, а
саме: у звіті позивача за 2010 рік
позивачем задекларовано дохід у
розмірі 217 390,00 грн., однак, за даним
роздруківки відомостей центральної
бази даних державного реєстру фізичних
осіб Державної податкової
адміністрації України про суми
виплачених доходів за 3 квартал 2010 року
позивач отримав дохід від підприємств
в розмірі 1 861 719, 54 грн.; за період з 01
серпня 2010 року по 31 грудня 2010 року
позивач отримав від ТОВ «Ріалпром»
дохід у розмірі 6 701 770, 80 грн. за
договором про надання послуг від 01
серпня 2010 року № 19.

На підставі даного акту
перевірки, відповідачем були прийняті
податкові повідомлення рішення.

Відповідно до податкового
повідомлення-рішення ДПІ у
Святошинському районі міста Києва від
03 листопада 2011 року № згідно з
підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54,
пунктом 7 підрозділу 10 розділу 20
Податкового кодексу України, за
порушення підпункту «а» пункту 19.1
статті 19 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб на 755
972,13 грн., у тому числі за основним
платежем - 755 972,13 грн.

Відповідно до податкового
повідомлення-рішення ДПІ у
Святошинському районі міста Києва від
03 листопада 2011 року № 0 на
підставі статті 1 Указу Президента
України від 12 червня 1995 року № 436/95 «Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки», за порушення пунктів 2.2, 2.6
постанови Правління Національного
банку України від 15 грудня 2004 року № 637
«Про затвердження Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні» за не
оприбуткування готівки до позивача
застосовано суму штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 40 317 446, 90 грн.

З приводу даних спірних правовідносин,
колегія суддів апеляційної інстанції
звертає увагу на наступне

Відповідно статі 1 Указу Президента
України від 03 липня 1998 року № 727/98 «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» установлено, що
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується, зокрема
для фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень;

Виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Таким чином, обсяг виручки
визначається із розміру фактично
отриманої суми на розрахунковий
рахунок або в касу суб'єкта
підприємницької діяльності за
операціями з реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг).

Як зазначено в Акті перевірки та не
заперечується сторонами, за період з 01
жовтня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01
квітня 2009 року по 30 червня 2011 року
застосовував спрощену систему
оподаткування та сплачував єдиний
податок.

Суд встановив, що за період І - IV
квартали 2010 року в звітах суб'єкта
малого підприємництва-фізичної
особи-платника єдиного податку обсяг
виручки позивача від реалізації
товарів (робіт, послуг) наростаючим
підсумком з початку терміну дії
свідоцтва про сплату єдиного податку в
календарному році становить 217 380,00 грн.

Відповідач зазначає, що за період І - IV
квартали 2010 року позивач фактично
отримав виручку у розмірі 8 563 489, 38 грн.,
в тому числі: 1 861 719, 54 грн. отримано від
підприємств за даними відомостей
центральної бази даних державного
реєстру фізичних осіб Державної
податкової адміністрації України про
суми виплачених доходів, та 6 701 770, 80 грн.
отримано від ТОВ «Ріалпром» за
договором про надання послуг від 01
серпня 2010 року № 19.

В обґрунтування отримання виручки у
розмірі 1 861 719, 54 грн. відповідач
посилається на відомості центральної
бази даних державного реєстру фізичних
осіб Державної податкової
адміністрації України про суми
виплачених доходів, на підтвердження
чого надав суду роздруківку (т. 3 а.с. 147)
із зазначенням прізвища, ім'я та
по-батькові позивача, адреси його
проживання, назв підприємств, сум та
календарних дат.

Суд звертає увагу, що надана
відповідачем роздруківка не містить
ідентифікуючих ознак та підпису
уповноваженої особи, які б вказували,
що інформація, зазначена у роздруківці,
є відомостями з центральної бази даних
державного реєстру фізичних осіб
Державної податкової адміністрації
України про суми виплачених доходів
позивачу; крім того, з наданої
роздруківки неможливо встановити, які
суми доходів нараховано або виплачено
позивачу за перевірений період.

Суд звертає увагу, що інших доказів, які
б підтверджували отримання позивачем
за перевірений період від підприємств
виручки у розмірі 1 861 719, 54 грн.,
відповідачем суду не надано.

Досліджуючи обставини отримання
позивачем виручки у розмірі 6 701 770, 80
грн. від ТОВ «Ріалпром» за договором
про надання послуг від 01 серпня 2010 року
№ 19 суд зазначає наступне.

Так, між ФОП ОСОБА_2 (виконавець) та ТОВ
«Ріалпром» (замовник) укладено договір
про надання послуг від 01 серпня 2010 року
№ 19, за умовами якого виконавець
зобов'язується за завданням замовника
надати послуги з передпродажної
підготовки товарів спортивного
призначення, пакування товарів без
залучення найманої сили та
посередницькі послуги з оптового
продажу товарів спортивного
призначення.

Згідно додаткової угоди від 03 серпня 2010
року до вказаного договору вартість
послуг визначається сторонами по факту
їх надання та фіксується в документах
по наданих послугах - накладних на
відвантаження товарів ат актах
прийому-передачі послуг.

За актом прийому-передачі товару від 01
грудня 2010 року та актом
прийому-повернення товару від 10 грудня
2010 року виконавець прийняв від
замовника та потім повернув замовнику
товар (спортивні товари в асортименті)
згідно відповідних видаткових
накладних.

Відповідно до акта прийому-передачі
наданих послуг від 27 грудня 2010 року
позивач надав ТОВ «Ріалпром»
обумовлені договором послуги на
загальну суму 414 242, 65 грн.

За поставлені послуги ФОП ОСОБА_2 за
перевірений період отримав від ТОВ
«Ріалпром» на розрахунковий рахунок
суму у розмірі 160 000,00 грн., що
підтверджується відповідною випискою
банку за 29 грудня 2010 року (т. 1, а. с. 114).

Доказів отримання на розрахунковий
рахунок або у касу позивачем суми у
розмірі 6 701 770,80 грн. від ТОВ «Ріалпром»
відповідачем до суду не надано.

Вищий адміністративний суд України,
скасовуючи попередні судові рішення, в
ухвалі від 10 грудня 2013 року зазначив
наступне: «…в обґрунтування
скасування спірних податкових
повідомлень-рішень судами визначено,
що при проведенні перевірки фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 не взято до
уваги додаткову угоду № 1 до договору
про надання послуг № 19 від 03.08.2010 року,
акт прийому-передачі товару від 01.12.2010
року, акт прийому-повернення товару від
10.12.2010 року до зазначеного договору та
додаткової угоди… Незважаючи на те, що
копії договору про надання послуг № 19
від 01.08.2010 року та додаткової угоди № 1
до нього, що наявні в матеріалах справи,
не містять підпису уповноваженої особи
ТОВ «Ріалпром» та відтиску печатки
товариства, останні прийняті судами як
доказ… Також без оцінки судів
залишилися наявні в справі копії
платіжних доручень про перерахування
коштів позивачу, в яких зазначено
підставою платежу оплата за товар, а не
за надані послуги".

На виконання вимог Вищого
адміністративного суду України
позивач надав до суду копії договору
про надання послуг від 01 серпня 2010 року
№ 19 та додаткової угоди № 1 до нього з
підписом директора ТОВ «Ріалпром» -
Вітчинкіна О.В. та відтиском печатки
останнього (т. 3 а. с. 21, 23).

Разом з тим, колегія суддів апеляційної
інстанції вважає, що договір про
надання послуг від 01 серпня 2010 року № 19,
додаткова угода № 1 до нього та акти
приймання-передачі товарів та акт
прийому-передачі послуг не є доказами,
які підтверджують отримання ФОП ОСОБА_2
виручки, тобто фактичного отримання на
розрахунковий рахунок позивача або у
касу суми в розмірі 6 701 770, 80 грн.

Належних доказів, які б підтвердили
фактичне отримання позивачем суми в
розмірі 6 701 770,80 грн. на розрахунковий
рахунок або в касу за операціями з
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг), а саме, платіжних доручень,
виписок банку, прибуткових ордерів,
матеріали справи не містять.

Що стосується посилань Вищого
адміністративного суду України на
наявність у справі платіжних доручень,
то таких в матеріалах справи не
виявлено; в якості доказу отримання від
ТОВ «Ріалпром» виручки є лише виписки
банку за 29 грудня 2010 року на загальну
суму 160 000,00 грн., призначенням платежу
визначено «за товари спортивного
призначення згідно договору № 019 від
01.08.2010 року».

Водночас таке призначення платежу не
змінює суми фактично отриманої
позивачем виручки від ТОВ «Ріалпром».

Посилання відповідача на дані
податкових декларацій позивача з
податку на додану вартість за
серпень-грудень 2010 року в частині
обсягів поставки є безпідставними та
не стосуються обставин справи.

Так, судом встановлено, що у податкових
деклараціях з податку на додану
вартість за серпень-грудень 2010 року ФОП
ОСОБА_2 задекларував обсяги поставки з
операцій на митній території України,
що оподатковуються за ставкою 20 %, на
рівні 1 370 543,00 грн., 1 791 383,00 грн., 208 110,00
грн., 2 659 663,00 грн. та 672 073,00 грн.,
відповідно.

Разом з тим, відповідно п.п 7.3.1 пункту 7.3
статі 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» вказує, що
декларування позивачем в податковій
декларації податкових зобов'язань з
податку на додану вартість не є доказом
зарахування коштів на його банківський
рахунок, оскільки виникнення податних
зобов'язань пов'язується також із
моментом відвантаження товарів чи
оформленням документа, що засвідчує
факт виконання робіт (послуг).

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що висновки Акта перевірки
про те, що ФОП ОСОБА_2, перебуваючи на
спрощеній системі оподаткування за
період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010
року, отримав виручку у розмірі 8 563 489, 38
грн. нормативно та документально не
підтверджуються.

Отже, збільшення позивачу суми
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на 755 972, 13 грн.
згідно податкового
повідомлення-рішення ДПІ у
Святошинському районі міста Києва від
03 листопада 2011 року № є
протиправним, а таке податкове
повідомлення-рішення підлягає
скасуванню.

В частині висновків Акта перевірки про
не оприбуткування позивачем
готівкових коштів у розмірі 8 063 489, 38
грн. суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 2.6 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 15
грудня 2004 року № 637 (далі по тексту -
Положення) (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
визначено, що уся готівка, що надходить
до кас, має своєчасно (у день одержання
готівкових коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися.

У разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням РРО або
використанням РК оприбуткуванням
готівки є здійснення обліку зазначених
готівкових коштів у повній сумі їх
фактичних надходжень у книзі обліку
розрахункових операцій на підставі
фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Суми готівки, що оприбутковуються,
мають відповідати сумам, визначеним у
відповідних касових (розрахункових)
документах.

Пунктом 1 Указу Президента України «Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки» від 12 червня 1995 року №436/95,
установлено, що у разі порушення
юридичними особами всіх форм
власності, фізичними особами -
громадянами України, іноземними
громадянами та особами без
громадянства, які є суб'єктами
підприємницької діяльності, а також
постійними представництвами
нерезидентів, через які повністю або
частково здійснюється підприємницька
діяльність, норм з регулювання обігу
готівки у національній валюті, що
встановлюються Національним банком
України, а саме, за неоприбуткування
(неповне та/або несвоєчасне)
оприбуткування у касах готівки
застосовуються фінансові санкції у
вигляді штрафу у п'ятикратному розмірі
неоприбуткованої суми.

У зв'язку з не доведенням відповідачем
фактичного одержання ФОП ОСОБА_2
готівкових коштів від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) у
розмірі 8 063 489, 38 грн. та відсутність в
матеріалах справи відповідних доказів,
висновки Акта перевірки про
неоприбуткування готівкових коштів є
необґрунтованими, що виключає
правомірність застосування до
позивача штрафних санкцій у
п'ятикратному розмірі
неоприбуткованої суми, а саме 40 317 446,90
грн. на підставі податкового
повідомлення-рішення ДПІ у
Святошинському районі м. Києва від 03
листопада 2011 року № 0.

Водночас позовні вимоги про скасування
висновків, викладених в Акті перевірки,
не підлягають задоволенню, оскільки
висновки актів перевірок не є рішенням,
дією чи бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки
позивача у сфері публічно-правових
відносин, а є лише викладенням
суб'єктивної думки посадової особи, що
здійснила перевірку. Крім того,
визнання протиправними та скасування
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень є достатнім
способом захисту порушеного права
позивача.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції про задоволення
адміністративного позову, а тому
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду першої інстанції підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205,
207, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі головного управління
Міністерства доходів і зборів у місті
Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлений
23.12.2014 року.

Головуючий суддя
Чаку Є.В.

Судді:
Файдюк В.В.

Старова Н.Е.