Справа № 2а-3385/09/0870
Суддя: Нечипуренко Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року Справа № 2а-3385/09/0870
СН/808/35/14 м.ЗапоріжжяСуддя
Запорізького окружного
адміністративного суду Нечипуренко
О.М., при секретарі Петрусь Д.К.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали адміністративної
справи

за позовною заявою: Запорізького
обласного відділення Фонду
соціального захисту за позовною
заявою Прокурора Ленінського району м.
Запоріжжя, в інтересах держави, в особі
Запорізького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів

до: Приватного підприємства "Етліз"

про: суми адміністративно -
господарських санкцій та пені у
розмірі 28812,96 грн., -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2009 року до Запорізького
окружного адміністративного суду
надійшла позовна заява Прокурора
Ленінського району м. Запоріжжя, в
інтересах держави, в особі
Запорізького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Приватного підприємства "Етліз" про
стягнення суми адміністративно -
господарських санкцій та пені за
невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у 2008
році в розмірі 28812,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у
2008 році приватне підприємство "Елтіз"
не створило передбачену статтею 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
кількість робочих місць для інвалідів.
Відповідно до звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2008 рік
форми №10-ПІ середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу на приватному
підприємстві "Елтіз" у 2008 році складало
81 особу. Норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів визначено
у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік.
Кількість інвалідів-штатних
працівників, які повинні були
працювати на робочих місцях, створених
відповідно до вимог статті 19 цього
Закону, складало 3 особи. Проте
кількість інвалідів, які працювали на
підприємстві у 2008 році складало 2 особи.
Таким чином, невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів становить одне робоче місце.
Середня заробітна плата працівника за
2008 рік становила 28259,26 грн, а отже сума
адміністративно-господарських санкцій
за одне робоче місце, не зайняте
інвалідом, становить 28259,26 грн. Позивач
просив стягнути з приватного
підприємства "Елтіз" суму
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 28259,26 грн. та пеню в розмірі
553,70 грн.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 13.07.2009,
залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суд від 27.10.2010, в
задоволенні позову відмовлено у
повному обсязі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 17.09.2014 постанова
Запорізького окружного
адміністративного суду від 13.07.2009 та
ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суд
від 27.10.2010 скасована і справа
направлена до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Ухвалою від 13.10.2014 матеріали справи
№2а-3385/09/0870 прийнято до провадження та
призначено до судового розгляду на
03.11.2014. Розгляд справи було відкладено
на 12.11.2014.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, проте направив
на адресу суду клопотання про розгляд
справи його без участі, позовні вимоги
підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання також не з'явився. Надіслав
на адресу суду письмові заперечення на
позов та клопотання про розгляд справи
за його відсутності.

За таких обставин суд вважає за можливе
розглянути справу по суті без участі
представників сторін.

У зв'язку із неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
на підставі приписів ч.6 ст.12 та ч.1 ст.41
КАС України фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Розглянувши подані документи і
матеріали судом встановлені наступні
обставини.

Основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні, їх гарантії,
створення необхідних умов, які дають
можливість інвалідам вести
повноцінний спосіб життя згідно з
індивідуальними здібностями і
інтересами, відповідальність
підприємств, установ, організацій,
фізичних осіб, які використовують
найману працю за недотримання
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів, умови
сплати адміністративно-господарських
санкцій, визначені в Законі України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" від 21.03.1991 року
№875-ХІІ (з наступними змінами та
доповненнями, в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин, далі
- Закон № 875-ХІІ).

Судом встановлено, що ПП "ЕТЛІЗ"
відноситься до підприємств, яким,
відповідно до ст. 19 Закону "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" від 21.03.1991 № 875, встановлюється
норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до статті 18 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України (частина третя).

Відповідно до Звіту про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2008 р.
(форма №10-ПІ) середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу на Приватному
підприємстві "Елтіз" склала 81 особу.

Пунктом 1 ст. 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" передбачено, що
для підприємств, установ, організацій,
у тому числі підприємств, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Відповідно до частини другої
зазначеної статті, роботодавці
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів.

Тобто, для ПП "Елтіз", виходячи із
кількості штатних працівників - 81
особа, встановлюється норматив робочих
місць для працевлаштування інвалідів у
кількості 3 (трьох) робочих місць.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Водночас статтею 218 Господарського
кодексу України визначено, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання
(частина перша); учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення (частина друга).

З огляду на те, що ПП "Елтіз" у 2008 році
були подані до Правобережного
міжрайонного центру зайнятості звіти
за формою № 3-ПН: станом на 01.02.2008 року,
03.03.2008 року, 01.04.2008 року, 01.07.2008 року,
01.08.2008 року, 01.09.2008 року, 01.11.2008 року,
01.12.2008 року, 31.12.2008 року. Копії вказаних
звітів залучені судом до матеріалів
справи.

У всіх цих звітах у стовпчику 15 (окрема
категорія громадян у рахунок броні, а
також інваліди, пенсіонери, студенти та
ін.) Приватне підприємство
"Елтіз"вказувало про потребу в
інвалідах. Це також підтверджується
листом Директора Правобережного МЦЗ
від 06.07.2009 р. №1608, відповідно до якого,
відповідач подавав звіти про наявність
вакансій для інвалідів на посаду
намотувальник котушок трансформатора,
однак за даною посадою інвалідів на
обліку в Правобережному міжрайонному
центру зайнятості не перебувало, у
зв'язку з чим вакансія не була
укомплектована за допомогою служби
зайнятості.

Нормами чинного законодавства щодо
соціальної захищеності інвалідів в
Україні на підприємства покладено
обов'язок по забезпеченню певної
кількості робочих місць для
працевлаштування інвалідів, а не
обов'язок їх працевлаштування.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов
висновку про те, що відповідачем
створено робочі місця відповідно до
встановленого законодавством
нормативу та інформований центр
зайнятості про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
інвалідів.

Крім того, відповідно до частини першої
статті 18 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" забезпечення прав інвалідів
на працевлаштування та оплачувану
роботу, в тому числі з умовою про
виконання роботи вдома, здійснюється
шляхом їх безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості, а також
відповідно до частини третьої статті
18-1 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" Державна служба зайнятості
здійснює пошук підходящої роботи
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
обов'язок щодо працевлаштування
інвалідів з покладено на відповідні
державні установи, в свою чергу
відповідач ужив усіх залежних від
нього заходів щодо створення робочих
місць для працевлаштування інвалідів,
на нього не може бути покладена
відповідальність за не направлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування, відсутність у
населеному пункті за місцем
знаходження підприємства інвалідів,
які бажають працевлаштуватись.

Разом з тим, суд вважає за необхідне
зауважити, що єдиний від діяльності, що
здійснює підприємство - це виробництво
електроустаткування, тобто від
діяльності, що вимагає відповідних
фізичних можливостей. Виробництво яке
ведеться на підприємстві вимагає того,
що не всі інваліди зможуть опанувати
діяльність, а тільки з врахуванням
відповідної нозології (класифікації
хвороби), що встановлюється
медкомісією при розгляді інваліда для
призначення на ту чи іншу посаду.

При цьому, як свідчать матеріали
справи, станом на сьогодні на посаді
намотувальника на підприємстві працює
інвалід, якому за висновками МСЕК
дозволено працювати на цій посаді.

Тобто, підприємством виконані всі
необхідні вимоги для працевлаштування
інвалідів передбачені ст. 18 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні".

Згідно з частиною дев'ятою статті 20
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" спори,
що виникають із правовідносин за
статтями 19, 20 цього Закону, вирішуються
Фондом соціального захисту інвалідів
або в судовому порядку.

Таким чином, позивачем, як суб'єктом
владних повноважень, не правомірно
застосовано до ПП "ЕТЛІЗ"
адміністративно-господарські санкцій
та пені, а відтак позов є
необґрунтованим та задоволенню не
підлягає.

Відповідно до частини четвертої статті
94 КАС України у справах, в яких
позивачем є суб'єкт владних
повноважень, а відповідачем - фізична
чи юридична особа, судові витрати,
здійснені позивачем, з відповідача не
стягуються.

Як зазначено у частині першій статті 11
КАС України, розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

З огляду на викладене вище, позовні
вимоги є не обґрунтованими і не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 71, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити у
повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції

Постанова в повному обсязі у
відповідності до вимог ст. 160 КАС
України оформлена і підписана 22.12.2014.

Суддя /підпис/ О.М.
Нечипуренко

постанова не набрала
законної сили.

Суддя О.М.
Нечипуренко