Справа № 808/6994/14
Суддя: Шара Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року о 15 год. 10 хв.Справа №
808/6994/14 Провадження №ДО/808/493/14
м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Шари І.В. розглянув у
порядку письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України у
м. Дружківці Донецької області до
Відділення Виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Дружківці
Донецької області про стягнення
неприйнятих до заліку сум

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного
адміністративного суду (далі - суд)
надійшов адміністративний позов від
Управління Пенсійного фонду України у
м. Дружківці Донецької області (далі -
УПФУ у м. Дружківці Донецької області,
позивач) до Відділення Виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Дружківці
Донецької області (далі - відповідач), в
якому позивач просить суд стягнути з
відповідача не прийняті до заліку
витрати на виплату пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку або професійного захворювання
та пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку або професійного
захворювання за період 01.04.2014 по 31.08.2014
на загальну суму 750,00 грн., та витрати з
виплати та доставки допомоги на
поховання у розмірі 185,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на норми Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№1105-XIV, (далі - Закон України №1105-XIV),
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 05 листопада 1991 року
№1788-ХІІ, на «Порядок відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання», затверджений 04 березня
2003 року постановою Правління
Пенсійного фонду України та Правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України №5-4/4
та зареєстрований 16 травня 2003 року в
Міністерстві юстиції України за №376/7697
(далі - Порядок №5-4/4) та зазначає, що
згідно приписів «Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності, особі, яка
стала інвалідом на виробництві на
території колишніх республік СРСР (а в
разі виплати такої органами Пенсійного
фонду України - відшкодувати
останньому витрати) - є Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків. Позивач зазначає, що ним до
відповідача надсилалась акти
щомісячної звірки за період з 01.04.2014 по
31.08.2014. Відповідачем за відповідний
період були прийняті до заліку списки
пенсіонерів за винятком тих, які
отримали каліцтво у країнах СНД на
загальну суму 750 грн. А саме, відповідач
відмовився підписати Акт звірки на
відшкодування витрат, пов'язаних з
виплатою пенсій громадянину ОСОБА_1
Також відповідач відмовився підписати
Акт звірки на відшкодування витрат,
пов'язаних з виплатою на поховання
ОСОБА_2 у сумі 185,05 грн., який отримував
пенсію по інвалідності, призначену у
зв'язку з отриманням 14.11.1983 трудового
каліцтва внаслідок нещасного випадку
на виробництві на підприємстві ВАТ
Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь» ім. А.Н. Кузьміна у м.
Запоріжжі. У зв'язку з викладеним
просить стягнути з відповідача
зазначені суми у судовому порядку.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, 28.11.2014 до суду
надійшла заява, в якій просив суд
розглянути справу без його участі та
зазначив, що позовні вимоги підтримує в
повному обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, 12.12.2014 до суду
надійшли до суду письмові заперечення
а також клопотання про розгляд справи
без його участі.

В обґрунтування заперечень відповідач
зазначає, що ОСОБА_1 не є застрахованою
особою відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», оскільки нещасний
випадок із вказаною особою стався
06.11.2002 року на ВАТ
«Арктикнефтегазстрой» м. Надим ЯННАО
Російської Федерації, тобто після
проголошення незалежності України.
Щодо вимог позивача про відшкодування
витрат, пов'язаних допомогою на
поховання по громадянину ОСОБА_2
відповідач зазначає, що оскільки
смерть потерпілого не пов'язана із
страховим випадком державного
соціального страхування, а також на
даний момент відсутні будь-які
документи, які підтверджують
причинно-наслідковий зв'язок смерті з
отриманим раніше трудовим каліцтвом, а
тому такі вимоги не підлягають
задоволенню.

Відповідно до положень ч.4 ст.122 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) особа, яка бере
участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності. Якщо таке клопотання
заявили всі особи, які беруть участь у
справі, судовий розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

На підставі викладеного, суд вважає за
необхідне розглянути справу в порядку
письмового провадження.

Згідно з ч.1 ст.41 КАС України суд під час
судового розгляду адміністративної
справи здійснює повне фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу. У разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Керуючись приписами статей 33, 35, 41 КАС
України суд розглянув справу на
підставі наявних доказів, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами суд дійшов
висновку, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

1. Щодо позовних вимог про стягнення
витрат на виплату пенсії по
інвалідності громадянину ОСОБА_1
внаслідок нещасного випадку або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку або
професійного захворювання за період
01.04.2014 по 31.08.2014 на загальну суму 750,00 грн.
суд зазначає наступне.

Основи законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - Основи)
відповідно до Конституції України
визначають принципи та загальні
правові, фінансові та організаційні
засади загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян в Україні (Закон України
«Основи законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 14 січня 1998
року №16/98-ВР).

Відповідно до преамбули Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№1105-XIV, цей Закон відповідно до
Конституції України та Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування визначає
правову основу, економічний механізм
та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
призвели до втрати працездатності або
загибелі застрахованих на виробництві
(далі - страхування від нещасного
випадку). Страхування від нещасного
випадку є самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності.

Згідно статті 2 Закону України №1105-XIV
дія цього Закону поширюється на осіб,
які працюють на умовах трудового
договору (контракту) на підприємствах,
в установах, організаціях, незалежно
від їх форм власності та
господарювання (далі - підприємства), у
фізичних осіб, на осіб, які
забезпечують себе роботою самостійно,
та громадян - суб'єктів підприємницької
діяльності.

Особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Закон України «Про пенсійне
забезпечення» від 5 листопада 1991 року
№1788-XII відповідно до Конституції
України гарантує всім непрацездатним
громадянам України право на
матеріальне забезпечення за рахунок
суспільних фондів споживання шляхом
надання трудових і соціальних пенсій.
Закон спрямований на те, щоб повніше
враховувалася суспільно корисна праця
як джерело зростання добробуту народу
і кожної людини, встановлює єдність
умов і норм пенсійного забезпечення
робітників, членів колгоспів та інших
категорій трудящих. Закон гарантує
соціальну захищеність пенсіонерів
шляхом встановлення пенсій на рівні,
орієнтованому на прожитковий мінімум,
а також регулярного перегляду їх
розмірів у зв'язку із збільшенням
розміру мінімального споживчого
бюджету і підвищенням ефективності
економіки республіки.

За визначенням, наведеним у статті 1
«Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування»,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом (далі - роботодавець),
громадянами, а також бюджетних та інших
джерел, передбачених законом.

Статтею 2 «Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» встановлено, що
законодавство України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування складається з
цих Основ та прийнятих відповідно до
них законів, інших нормативно-правових
актів, що регулюють відносини у сфері
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Якщо міжнародним договором України,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, встановлено
інші норми, ніж ті, що передбачені
законодавством України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, то
застосовуються норми міжнародного
договору.

Стаття 4 «Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» встановлює
перелік видів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
серед яких, зокрема, передбачені
пенсійне страхування, страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Відповідно до статті 6 «Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» суб'єктами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування є
застраховані громадяни, а в окремих
випадках - члени їх сімей та інші особи,
страхувальники і страховики.

Застрахованою є фізична особа, на
користь якої здійснюється
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Страхувальниками за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням є роботодавці
та застраховані особи, якщо інше не
передбачено законами України.

Страховиками є цільові страхові фонди
з: пенсійного страхування; медичного
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань; страхування на випадок
безробіття.

Страхові фонди беруть на себе
зобов'язання щодо надання
застрахованим особам матеріального
забезпечення і соціальних послуг при
настанні страхових випадків.

Об'єктом загальнообов'язкового
державного соціального страхування є
страховий випадок, із настанням якого у
застрахованої особи (члена її сім'ї,
іншої особи) виникає право на отримання
матеріального забезпечення та
соціальних послуг, передбачених
статтею 25 цих Основ.

Серед видів соціальних послуг та
матеріального забезпечення за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, передбачених
статтею 25 «Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», наявні:
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання:

пенсія по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання;

пенсія у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Інвалідність, смерть годувальника,
нещасний випадок на виробництві
належать до страхових випадків, з
настанням яких надаються матеріальне
забезпечення та соціальні послуги
(стаття 26 «Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування»).

Відповідно до статті 4 Закону України
№1105-XIV законодавство про страхування
від нещасного випадку складається із
Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, цього Закону,
Кодексу законів про працю України,
Закону України "Про охорону праці" та
інших нормативно-правових актів.

Якщо міжнародним договором України,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, встановлено
інші норми, ніж ті, що передбачені
законодавством про страхування від
нещасного випадку, то застосовуються
норми міжнародного договору.

За правилами статті 6 Закону України
№1105-XIV суб'єктами страхування від
нещасного випадку є застраховані
громадяни, а в окремих випадках - члени
їх сімей та інші особи, страхувальники
та страховик.

Застрахованою є фізична особа, на
користь якої здійснюється страхування
(далі - працівник).

Страхувальниками є роботодавці, а в
окремих випадках - застраховані особи.

Страховик - Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України (далі - Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків).

Об'єктом страхування від нещасного
випадку є життя застрахованого, його
здоров'я та працездатність.

У статті 7 Закону України №1105-XIV
зазначено, що роботодавцем відповідно
до цього Закону вважається юридична
(підприємство, установа, організація)
або фізична особа, яка в межах трудових
відносин використовує працю фізичних
осіб.

Згідно статті 14 Закону України №1105-XIV
нещасний випадок - це обмежена в часі
подія або раптовий вплив на працівника
небезпечного виробничого фактора чи
середовища, що сталися у процесі
виконання ним трудових обов'язків,
внаслідок яких заподіяно шкоду
здоров'ю або настала смерть.

Перелік обставин, за яких настає
страховий випадок, визначається
Кабінетом Міністрів України за
поданням центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення.

В окремих випадках, за наявності
підстав, Фонд соціального страхування
від нещасних випадків може визнати
страховим нещасний випадок, що стався
за обставин, не визначених
передбаченим частиною другою цієї
статті переліком.

За приписами статті 15 Закону України
№1105-XIV страхування від нещасного
випадку здійснює Фонд соціального
страхування від нещасних випадків -
некомерційна самоврядна організація,
що діє на підставі статуту, який
затверджується її правлінням.

У разі настання страхового випадку
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку:

своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні:

пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання;

пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання (підпункти
г, д пункту 1 частини 1 статті 21 Закону
України №1105-XIV).

Відповідно до статті 28 Закону України
№1105-XIV страховими виплатами є грошові
суми, які згідно із статтею 21 цього
Закону Фонд соціального страхування
від нещасних випадків виплачує
застрахованому чи особам, які мають на
це право, у разі настання страхового
випадку.

Зазначені грошові суми складаються із:

3) страхової виплати пенсії по
інвалідності потерпілому;

4) страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника.

Призначення пенсій і оформлення
документів для їх виплати здійснюється
органами Пенсійного фонду України
(стаття 81 Закону України «Про пенсійне
забезпечення»).

Судом встановлено, що позивачем за
період з 01.04.2014 по 31.08.2014 (включно) були
понесені витрати по виплаті пенсії
пенсіонеру ОСОБА_1 - якому призначена
пенсія по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Механізм відшкодування на
централізованому рівні Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України (далі - Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків) Пенсійному фонду України
(далі - Пенсійний фонд) витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (крім осіб, зазначених
у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому
числі добровільно застраховані, та
потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків - визначено
Порядком відшкодування витрат,
затвердженим спільною постановою
правління Пенсійного фонду України та
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04 березня 2003
року № 5-4/4 (далі - Порядок № 5-4/4).

Відповідно до пункту 3 Порядку №5-4/4
відшкодуванню підлягають пенсії,
призначені відповідно до пунктів «а»,
«в», «г» статті 26, статей 37, 38, та пенсії,
виплачені відповідно до статей 91, 92
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" в разі настання
страхових випадків, визначених
Переліком обставин, за яких настає
страховий випадок державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 21 серпня 2001 року
№1094.

Згідно з пунктом 4 Порядку №5-4/4
відшкодуванню підлягають суми, що
виплачуються відповідно до Законів
України "Про пенсійне забезпечення",
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та інших
нормативно-правових актів, а саме: сума
основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання;сума витрат Пенсійного
фонду з виплати і доставки
вищезазначених пенсій.

За приписами частини 2 статті 2 Закону
України №1105-XIV особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Судом встановлено, що нещасний випадок
на виробництві, що призвів до
інвалідності громадянина ОСОБА_1
стався з вказаною особою 06 листопада 2002
року під час роботи монтажником з
монтажу стальних та зб конструкцій на
ВАТ «Арктикнефтегазстрой» СУ-40 629730
ЯНАО м. Надим, про що свідчать Акт про
нещасний випадок на виробництві від 22
листопада 2002 року (а.с.7-8), та протокол
призначення пенсії (а.с.9).

Отже судом встановлено, по вказаному
пенсіонеру нещасний випадок на
виробництві стався не на території
колишнього СРСР, а на території
незалежної держави - Російської
Федерації, роботодавцем в даному
випадку виступає підприємство
Російської Федерації і особа отримує
страхове відшкодування згідно законів
Російської Федерації. Отже
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, яка стала
інвалідом від нещасного випадку на
виробництві на території Російської
Федерації є уповноважений орган
Російської Федерації, а тому у
Відділення Виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Дружківці
Донецької області відсутні
зобов'язання по відшкодуванню витрат
по виплаті пенсії ОСОБА_1

Крім того суд звертає увагу, що згідно
ч. 1 ст. 72 КАС України обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідачем до заперечень додано
Ухвалу Вищого адміністративного суду
від 31 липня 2014 року у справі №К/800/47678/13
за касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України у м. Дружківці
Донецької області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 25 липня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 03 вересня
2013 року у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України у м. Дружківці
Донецької області до Відділення
Виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Дружківці
Донецької області про зобов'язання
вчинити певні дії. А саме, по
вищевказаній справі Управління
Пенсійного фонду України у м. Дружківці
Донецької області просило суд стягнути
з Відділення Виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Дружківці
Донецької області не прийняті до
заліку витрати на виплату пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з 01.01.2013 по 01.07.2013
у сумі 750 грн. Судом з Ухвали Вищого
адміністративного суду від 31 липня 2014
року у справі №К/800/47678/13 встановлено, що
особа, по якій Управління Пенсійного
фонду України у м. Дружківці Донецької
області просило стягнути витрати по
виплаті пенсії пенсій по інвалідності
є ОСОБА_1, якому призначена пенсія по
інвалідності на підставі Акту про
нещасний випадок на виробництві, який
стався під час роботи на ВАТ
«Арктикнефтегазстрой» в м. Надим
Російської Федерації. В Ухвалі Вищого
адміністративного суду від 31 липня 2014
року у справі №К/800/47678/13 зазначено, що
«…суди попередніх інстанцій дійшли
вірного та обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для відшкодування
відповідачем, понесених позивачем
витрат з виплати пенсії ОСОБА_1,
оскільки нещасний випадок трапився на
підприємстві, з яким він перебував в
трудових відносинах, яке знаходиться в
Російській Федерації, нещасний випадок
стався в 2002 році за межами України, а
саме в м. Надим в Російській Федерації.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
від 31 липня 2014 року у справі №К/800/47678/13
касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у м. Дружківці
Донецької області залишено без
задоволення, а постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 25
липня 2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 03 вересня 2013 року у справі за
позовом Управління Пенсійного фонду
України у м. Дружківці Донецької
області до Відділення Виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Дружківці
Донецької області про зобов'язання
вчинити певні дії - залишено без змін.

З огляду на вищевикладене, дослідивши
вищевказану ухвалу, враховуючи, що у
справі №808/6994/14 (Провадження №ДО/808/493/14)
одна з підстав та предмет позову, є
такими ж, як і у справі №К/800/47678/13, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги,
щодо відшкодування відповідачем,
понесених позивачем витрат з виплати
пенсії по інвалідності ОСОБА_1,
призначеної внаслідок нещасного
випадку або професійного захворювання
та пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку або професійного
захворювання за період 01.04.2014 по 31.08.2014
на загальну суму 750,00 грн. є
безпідставними та такими що не
підлягають задоволенню.

2. Щодо позовних вимог про стягнення не
прийнятих до заліку витрат з виплати та
доставки допомоги на поховання у
розмірі 185,05 грн., суд зазначає
наступне.

Відповідно до п. 4 ст. 25 Основ, за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Статтею 21 Закону України № 1105-ХІV
визначено, що у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку: своєчасно та
повному обсязі відшкодувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; організувати поховання
померлого, відшкодувати вартість
пов'язаних з цим ритуальних послуг
відповідно до місцевих умов.

Відповідно до ст. 13 Закону № 1105-ХІV,
страховим випадком є нещасний випадок
на виробництві або професійне
захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психологічну травму за
обставин зазначених у ст. 14 цього
Закону, з настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання
матеріального забезпечення та/або
соціальних послуг.

За нормами ст.14 вказаного Закону,
нещасний випадок - це обмежена в часі
подія або раптовий вплив на працівника
небезпечного виробничого фактора чи
середовища, що стались в процесі
виконання ним трудових обов'язків,
внаслідок яких заподіяно шкоду
здоров'ю або настала смерть.

Таким чином, виходячи з системного
аналізу норм Закону України № 1105-ХІV,
суд дійшов висновку, що Фонд
зобов'язаний відшкодовувати виплачені
іншими страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Відповідності до п. 8 ст. 34. Закону
України № 1105-ХІV у разі смерті
потерпілого від нещасного випадку або
професійного захворювання витрати на
його поховання несе Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
згідно з порядком, затвердженим
постановою Кабінетом Міністрів
України.

Згідно абз.2 ч.9 ст.34 Закону України №
1105-ХІV у разі смерті потерпілого, який
одержував страхові виплати і не
працював, розмір відшкодування шкоди
особам, зазначеним у статті 33 цього
Закону, визначається виходячи із суми
щомісячних страхових виплат і пенсії,
які одержував потерпілий на день його
смерті, з відповідним коригуванням
щомісячних страхових виплат згідно із
статтею 29 цього Закону. Причинний
зв'язок смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я має підтверджуватися
висновками відповідних медичних
закладів.

Перелік документів, необхідних для
розгляду справ про страхові виплати до
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків, визначений ст. 35
зазначеного Закону України, зокрема,
акт розслідування нещасного випадку
або акт розслідування професійного
захворювання за встановленими формами
та (або) висновок МСЕК про ступінь
втрати професійної працездатності
застрахованого чи копія свідоцтва про
його смерть.

Таким чином, відсутність висновків
відповідних медичних закладів, якими
підтверджується причинний зв'язок
смерті потерпілих з одержаним
каліцтвом або професійним
захворюванням, виключає підстави для
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
витрат на виплату цим особам пенсій.

Судом встановлено, що позивачем до
Відділення Виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Дружківці
Донецької області жодних висновків
медичних закладів або інших
документів, які б підтверджували
причинний зв'язок смерті потерпілого
ОСОБА_2 з одержаним каліцтвом або
професійним захворюванням, надані не
були. Матеріали справи також не містять
вказаних висновків медичних установ, з
огляду на що у відповідача відсутні
підстави для відшкодування суми
допомоги на поховання.

З огляду на викладене суд дійшов
висновку про відсутність підстав
задоволення позовної вимоги про
стягнення з відповідача не прийнятих
ним до заліку витрат з виплати та
доставки допомоги на поховання у
розмірі 185,05 грн.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст.11 КАС України, розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Під час розгляду справи відповідач
проти позову заперечив, доводи
позивача спростував.

На підставі викладеного суд дійшов
висновку, що позов Управління
Пенсійного фонду України у м. Дружківці
Донецької області до Відділення
Виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Дружківці
Донецької області про стягнення
неприйнятих до заліку сум є
недоведеним, необґрунтованим та таким,
що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11,71, 72, 86, 94, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог
Управління Пенсійного фонду України у
м. Дружківці Донецької області -
відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
І.В. Шара