Справа № 804/1056/14
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 листопада 2014 рокусправа № 804/1056/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чабаненко С.В.

суддів: Мельника
В.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
лютого 2014 року по справі № 804/1056/14 за
позовом ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Амур-Нижньодніпровському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним наказу та
скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, в якому
просить:

- визнати неправомірним наказ № 357 від
22.10.2013 року про проведення перевірки
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1;

- визнати протиправним та скасувати
рішення № від 06.12.2013 року.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
лютого 2014 року по справі №804/1056/14 у
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_1 відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що
анульована сума заборгованості є
доходом, отриманим як додаткове благо,
а отже позивач повинен був його
відобразити у річній декларації з
податку на доходи фізичних осіб і
самостійно сплатити податок з цього
доходу.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції ОСОБА_1 подано
апеляційну скаргу, згідно якої
скаржник просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 25 лютого
2014р. по справі №804/1056/14, як таку, що
винесена з порушенням норм
матеріального права, та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити
адміністративний позов у повному
обсязі.

Сторони по справі про час і місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення.

Позивач та представник позивача в
судовому засідання підтримували
доводи апеляційної скарги та просили
суд задовольнити її в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні просила відмовити в
задоволені апеляційної скарги,
оскільки вважає, що судом першої
інстанції рішення по справі прийнято з
дотриманням матеріальних та
процесуальних норм права, і
оскаржувані наказ та податкове
повідомлення-рішення відповідають
вимогам чинного законодавства, а отже
не підлягають скасуванню.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги, виходячи з наступного.

Судом першої встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
22.10.2013 року ДПІ в
Амур-Нижньодніпровському районі
прийнято наказ № 357 «Про проведення
невиїзної документальної позапланової
перевірки фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1» (а.с.14). В преамбулі наказу та
пункті 1 наказу вказано щодо проведення
невиїзної документальної позапланової
перевірки фізичної особи ОСОБА_1 з
питань не подання в установлений
законом строк податкової декларації
або розрахунків, якщо їх подання
передбачено законом.

За результатами проведеної перевірки
згідно акту від 08.11.2013 року №
854/1703/НОМЕР_2 (а.с.7-13) позивач у ІІ
кварталі 2012 року отримав доходи як
фізична особа у вигляді додаткового
блага від ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» у сумі 738 195,36
грн. Та утримався від сплати податку на
доходи фізичних осіб, чи припустив
порушення:

- пп.16.1.3 п. 16.1 ст. 16, пп. "в" п. 176.1 ст. 176
ПК України в результаті неподання
податкової декларації за період, що
перевірявся, в тому числі за 2012 рік;

- абз. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК
України, в результаті чого визначено
суму податкових зобов'язань з податку
на доходи фізичних осіб за період, що
перевірявся, у розмірі 125 278,61 грн.

06.12.2013 року ДПІ в
Амур-Нижньодніпровському районі було
винесено оскаржуване податкове
повідомлення-рішення № (а.с.32),
яким згідно з підпунктом 54.3.2 п. 54.3 ст. 54
та п. 123.1 ст. 123 ПК України збільшено суму
грошового зобов'язання позивачу з
податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами: за
основним платежем в сумі 125 278,61 грн. та
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) в сумі 31 489,65 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
05.11.2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ
«УкрСиббанк» укладено договір про
надання споживчого кредиту №0 в
розмірі 95 000 доларів США.

05.11.2007 року між ОСОБА_1 (іпотекодавець)
та АКІБ «УкрСиббанк»
(іпотекодержатель) укладено договір
іпотеки № 0/1 (а.с.20-23), згідно умов
якого іпотекодавець передає в іпотеку
іпотекодержателю наступне нерухоме
майно - квартиру: реєстраційний номер
16551098, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1
та є власністю іпотекодавця на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого ОСОБА_2 приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу 05.11.2007
року за номером реєстру 6942.

У зв'язку з неналежним виконанням
позивачем умов кредитного договору
17.11.2011 року рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська у справі №
2-1702/11 задоволено цивільний позов ПАТ
«Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
в сумі 1 009 876,57 грн., 26.03.2012 року ухвалою
Апеляційного суду Дніпропетровської
області апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилено, рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 17.11.2011 року
залишено без змін.

Листом 17.04.2012 року № 12-21/9288 ПАТ
«УкрСиббанк» повідомив ОСОБА_1 про те,
що 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та
ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено договір
факторингу № 1, за яким ПАТ
«УкрСиббанк» здійснив відступлення
права вимоги заборгованості за
кредитним договором № від 05.11.2007
року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ
«УкрСиббанк», на користь ТОВ
«КЕЙ-КОЛЕКТ».

30.03.2012 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» листом №1589
(а.с.16) повідомило ОСОБА_1, що у разі
погашення позивачем заборгованості за
кредитним договором від 05.11.2007 року
№0 у розмірі 40 000 дол. США, ТОВ
«КЕЙ-КОЛЕКТ» анулює залишок
заборгованості за вказаним договором.
Додатково в листі ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ»
зазначило, що залишок заборгованості
на 30.03.3012 року складає 131 695,58 дол. США, а
станом на 27.04.2012 року буде складати 132
747,11 дол. США.

19.04.2012 року на виконання зазначеної
пропозиції позивачем здійснено сплату
кредиторської заборгованості у
розмірі 40 000 дол. США, що
підтверджується копією квитанції № 49
від 19.04.2012 року (а.с.15).

Також 19.04.2012 року листом за вих. № 2091 ТОВ
«КЕЙ-КОЛЕКТ» повідомило ОСОБА_1 про
анулювання боргу в порядку пп. "д" пп.
164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (а.с.19,79). В
повідомленні ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ»
зазначено про прийняття рішення про
анулювання кредиторської
заборгованості ОСОБА_1, яка станом на
19.04.2012 року становить 92 447,76 дол. США, що
складає 738 195,36 грн., по курсу НБУ станом
на 19.04.2012 року.

Окремо ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» у своєму листі
звертає увагу ОСОБА_1, на те, що
відповідно пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164
Податкового кодексу України,
анульована сума заборгованості є
доходом ОСОБА_1, отриманим як додаткове
благо, у зв'язку з чим позивачу
необхідно самостійно сплатити податок
з такого доходу та відобразити його у
річній податковій декларації. Із
вказаним повідомленням, оформленим
листом від 19.04.2012 року за вих. № 2091,
позивач був ознайомлений в квітні 2012
року, що підтверджується особистим
підписом ОСОБА_1 на повідомленні (а.с.79)
і зазначенням того, що він не має
претензій до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» .

Інформація стосовно суми нарахованого
доходу у вигляді анульованого боргу
ОСОБА_1 у розмірі 738 195,36 грн.,
відображена ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» у
податковому розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку (форма 1ДФ) за підсумками
звітного періоду, у якому такий борг
було анульовано - за 2 кв.2012 року, про що
свідчать Відомості з центральної бази
даних Державного реєстру фізичних осіб
ДПА України про суми виплачених
доходів (а.с.71).

З матеріалів справи вбачається, що
10.01.2013 року ОСОБА_1 подано до ДПІ в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська податкову декларацію
платника єдиного податку - фізичної
особи-підприємця за 2012 рік, в якій
визначено суму доходу за звітний
(податковий) період відповідно до ст. 292
ПК України у розмірі 50 000 грн.

Судом першої інстанції у судовому
засіданні було з'ясовано, що податкова
декларація ОСОБА_1 як фізичною особою
про майновий стан і доходи платника
податків з приводу декларування
доходу, отриманого у вигляді
додаткового блага, до ДПІ в
Амур-Нижньодніпровському районі за 2012
рік не надавалась; тобто податок на
доходи фізичних осіб за 2012 рік ОСОБА_1
як фізичною особою не сплачувався.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції критично
оцінив доводи позивача про те, що у
листі від 19.04.2012 року за вих. № 2077 до
приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 (а.с.63) ТОВ
«КЕЙ-КОЛЕКТ» вказало про повне
виконання зобов'язань ОСОБА_1 за
кредитним договором. Судом було
зазначено, що часткова сплата
позивачем суми боргу та анулювання ТОВ
«КЕЙ-КОЛЕКТ» частини боргу в
сукупності призводять до можливості
застосування в листі до нотаріуса
формулювання про повне виконання
кредитного договору.

Таким чином висновки відповідача в
акті перевірки є вірними, щодо
визначення суми податкових зобов'язань
з податку на доходи фізичних осіб за 2012
рік, у розмірі 125 278,61 грн., на підставі
чого було винесено податкове
повідомлення - рішення від 06.12.2013 року №
.

Дослідивши обставини справи, колегія
суддів вважає обґрунтованим висновок
суду першої інстанції щодо відмови у
задоволені позовних вимог виходячи з
наступного.

Доходом з джерелом його походження з
України - є будь-який дохід, отриманий
резидентом або нерезидентом, у тому
числі від будь-яких видів їх діяльності
на території України, її
континентальному шельфі, у виключній
(морській) економічній зоні (п.п. 14.1.54 п.
14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
передбачено, що додаткові блага - кошти,
матеріальні чи нематеріальні цінності,
послуги, інші види доходу, що
виплачуються (надаються) платнику
податку податковим агентом, якщо
такий дохід не є заробітною платою та
не пов'язаний з виконанням
обов'язків трудового найму або не є
винагородою за цивільно-правовими
договорами (угодами), укладеними з
таким платником податку (крім
випадків, прямо передбачених нормами
розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до пп.162.1.1, 162.1.3 п.162.1 ст.162
Податкового кодексу України
платниками податків є: фізична особа -
резидент, яка отримує доходи як з
джерела їх походження в Україні, так і
іноземні доходи; податковий агент.

Згідно з абзацом "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164
Податкового кодексу України до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку включаються дохід, отриманий
платником податку як додаткове
благо (крім випадків, передбачених
статтею 165 цього Кодексу) у вигляді:
суми боргу платника податку,
анульованого кредитором за його
самостійним рішенням, не пов'язаним з
процедурою банкрутства, до закінчення
строку позовної давності. Якщо
кредитор повідомляє платника
податку-боржника про анулювання боргу
та включає суму анульованого
боргу до податкового розрахунку
суми доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, за підсумками звітного
періоду, у якому такий борг було
анульовано, такий боржник самостійно
сплачує податок з таких доходів
та відображає їх у річній податковій
декларації.

На підставі п. 176.1 ст. 176 ПК України
платники податку зобов'язані, зокрема:
вести облік доходів і витрат в обсягах,
необхідних для визначення суми
загального річного оподатковуваного
доходу, у разі якщо такий платник
податку зобов'язаний відповідно до
цього розділу подавати декларацію або
має право на таке подання з метою
повернення надміру сплачених податків,
у тому числі при застосуванні права на
податкову знижку; подавати податкову
декларацію за встановленою формою у
визначені строки у випадках, коли
згідно з нормами цього розділу таке
подання є обов'язковим.

У відповідності до п.167.1 ст.167
Податкового кодексу України ставка
податку становить 15 відсотків бази
оподаткування щодо доходів,
нарахованих (виплачених, наданих) (крім
випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5
цієї статті), у тому числі, але не
виключно у формі заробітної плати,
інших заохочувальних та
компенсаційних виплат або інших виплат
і винагород, які нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику у
зв'язку з трудовими відносинами та за
цивільно-правовими договорами; виграшу
в державну та недержавну грошову
лотерею, виграш гравця (учасника),
отриманий від організатора азартної
гри. Якщо база оподаткування, яка
визначена з урахуванням норм пункту 164.6
статті 164 цього розділу щодо доходів,
зазначених в абзаці першому цього
пункту, в календарному місяці
перевищує десятикратний розмір
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
звітного податкового року, до суми
такого перевищення застосовується
ставка 17 відсотків.

Відповідно п. 177.6 ст. 177 ПК України у разі
якщо фізична особа - підприємець
отримує інші доходи, ніж від
провадження підприємницької
діяльності, у межах обраних ним видів
такої діяльності, такі доходи
оподатковуються за загальними
правилами, встановленими цим Кодексом
для платників податку - фізичних осіб.

Відповідно п.п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 ПК України
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо дані перевірок
результатів діяльності платника
податків, крім електронної перевірки,
свідчать про заниження або завищення
суми його податкових зобов'язань, суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
заявлених у податкових (митних)
деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі
якщо контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

Колегія суддів, виходячи з вище
наведеного зазначає, що наявні в
матеріалах справи докази свідчать про
те, що ОСОБА_1 отримав у 2012 році
додаткове благо у вигляді суми боргу,
анульованого (прощеного) кредитором -
ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» за його самостійним
рішенням, оскільки ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ»
повідомило позивача шляхом надання
повідомлення ОСОБА_1 від 19.04.2012 року за
вих. № 2091 під підпис особисто про
анулювання (прощення) боргу, а також ТОВ
«КЕЙ-КОЛЕКТ» включило суму
анульованого (прощеного) боргу до
податкового розрахунку суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платника податку - ОСОБА_1 Але позивач
самостійно не сплатив податок з доходу,
отриманого як додаткове благо, та не
подав до ДПІ в
Амур-Нижньодніпровському районі
податкову декларацію, як фізична особа
за 2012 рік.

Окрім того, в матеріалах справи
відсутні документи про виконання умов
кредитного договору ОСОБА_1, а саме
погашення кредитних зобов'язань, але
навпаки є рішення суду, які свідчать
про не належне виконання умов договору,
а тому, прийнята позивачем пропозиція
ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» щодо часткового
погашення заборгованості і подальшому
анулюванню більшої частини боргу,
дійсно свідчать про набуте додаткове
благо ОСОБА_1

Доводи апелянта стосовно того, що після
погашення заборгованості за кредитним
договором він не отримував доходу, а
навпаки зазнав збитків, суд розцінює
критично, оскільки дана позиція
апелянта не узгоджується, зокрема, з
приписами вищенаведеного абзацу «д»
пп.164.2.17 п.164.2ст.164 Податкового кодексу
України. Як вбачається зі змісту даної
норми, законодавець не визначає, з яких
сум складається сума боргу платника
податку, анульованого кредитором за
його самостійним рішенням, та чи має
значення для висновку про отримання
платником податку додаткового блага
обсяг понесених боржником за кредитним
договором витрат. Отже, як чітко
зазначено у приведеній нормі
Податкового кодексу України, доходом
платника податку, отриманим як
додаткове благо, є сума боргу ,
анульованого кредитором за
самостійним рішенням, та виключенням з
цього правила є лише застереження щодо
рішень кредитора, пов'язаних з
процедурою банкрутства. Крім цього,
апелянтом не вчинено будь-яких дій, які
б свідчили про заперечення з його боку
щодо розміру прощеного боргу ТОВ
«КЕЙ-КОЛЕКТ».

Колегія суддів погоджується висновку
суду першої інстанції, щодо вимоги
позивача про визнання неправомірним
наказу № 357 від 22.10.2013 року про
проведення перевірки і вважає за
необхідне зазначити наступне.

На підставі п.70.17 ст. 70 ПК України
державний реєстр фізичних осіб -
платників податків формується на
основі Державного реєстру фізичних
осіб - платників податків та інших
обов'язкових платежів. Обліковим
карткам фізичних осіб, які на момент
набрання чинності цим Кодексом
зареєстровані у Державному реєстрі
фізичних осіб - платників податків та
інших обов'язкових платежів,
присвоюються номери, що відповідають
ідентифікаційним номерам платників
податків - фізичних осіб. Документи про
реєстрацію фізичних осіб у Державному
реєстрі фізичних осіб - платників
податків та інших обов'язкових
платежів, видані контролюючими
органами у порядку, визначеному
законодавством, що діяло до набрання
чинності цим Кодексом, вважаються
дійсними для всіх випадків,
передбачених для використання
реєстраційних номерів облікових
карток фізичних осіб, не підлягають
обов'язковій заміні та є такими, що
засвідчують реєстрацію фізичних осіб у
Державному реєстрі фізичних осіб -
платників податків.

З акту перевірки та встановлених
порушень вбачається, що перевірку
проведено стосовно фізичної особи
ОСОБА_1, одним зі встановлених порушень
є неподання податкової декларації
фізичної особи ОСОБА_1 за 2012 рік.
Суб'єктний склад та предмет перевірки в
оскаржуваному наказі №357 від 22.10.2013
року та акті перевірки № 854/1703/НОМЕР_2
від 08.11.2013 року є тотожні та стосуються
одного й того ж кола питань. Оскільки,
згідно реєстраційного номеру
облікової картки платника податків
НОМЕР_2 зареєстровано ОСОБА_1 як фізичну
особу і як фізичну особу-підприємця, то
таким чином, зазначення відповідачем в
назві наказу про перевірку фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, замість
фізичної особи ОСОБА_1 не може бути
підставою для визнання оскаржуваного
наказу неправомірним.

Колегія суддів зазначає, що обов'язок
відображення боржником у річній
податковій декларації доходу у вигляді
суми анульованого кредитором боргу та
відповідно його сплаті до бюджету
виникає у разі повідомлення кредитором
боржника про анулювання боргу, а також
факт включення кредитором суми
анульованого боргу до податкового
розрахунку суми доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку.

З огляду на викладене, колегія суддів
доходить висновку, що постанова суду
першої інстанції про задоволення
позову ґрунтуються на всебічному,
повному і об'єктивному розгляді в
судовому засіданні усіх обставин
справи в їх сукупності. Судом вірно
встановлено характер спірних
взаємовідносин та обґрунтовано
застосовано норми матеріального права
до їх вирішення. Порушень норм
матеріального закону, які б могли
призвести до прийняття невірного
рішення, не встановлено.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права

Отже, доводи апеляційної скарги не
спростовують правового обґрунтування,
покладеного в основу судового рішення,
тому не можуть бути підставою для
скасування постанови суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
лютого 2014 року по справі № 804/1056/14 -
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
лютого 2014 року по справі № 804/1056/14-
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її постановлення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
С.В. Чабаненко

Суддя:
В.В. Мельник

Суддя:
А.В. Шлай