Справа № К/9991/34953/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/34953/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом Харківського
комунального підприємства
«Міськелектротранс» ордена червоного
прапору ім. 60-річчя Радянської України
до Управління Пенсійного фонду України
в Комінтернівському районі м. Харкова
про скасування вимоги про сплату богу,
за касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова на
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 23 травня 2011
року,-

у с т а н о в и л а :

У червні 2010 року Харківське комунальне
підприємство «Міськелектротранс»
ордена червоного прапору ім. 60-річчя
Радянської України (далі Підприємство)
звернулося з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова
(далі УПФ, ПФУ) про скасування вимоги №
Ю-10 від 4 червня 2010 року про сплату
недоїмки зі сплати страхових внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування (далі - спірна
вимога).

В обґрунтування позову Підприємство
зазначало, що статтею 20 Закону України
від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі Закон № 1058-IV)
визначено порядок перерахування
страхових внесків, за яким такі внески
сплачуються страхувальниками
одночасно з одержанням коштів на
оплату праці (виплати доходу). Тобто
виконання страхувальником обов'язку
щодо сплати страхових внесків залежить
від факту отримання коштів на оплату
праці (виплату доходу). Посилаючись на
те, що Підприємство є збитковим, не має
можливості сплати страхових внесків до
моменту погашення зобов'язань із
заробітної плати, просило про
задоволення позову.

Справа № К/9991/34953/11 Головуючий у
першій інстанції - Чалий І.С.Доповідач у
касаційній інстанції - Мойсюк М.І.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 16 грудня 2010
року, зміненою постановою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 23 травня 2011 року, позовні вимоги
задоволено.

У поданій до Вищого адміністративного
суду України касаційній скарзі
відповідач, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить їх
рішення скасувати та задовольнити
позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про часткове
задоволення скарги з таких підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи,

Підприємство перебуває на обліку УПФ, є
платником страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Спірною вимогою № Ю-10 від 4 червня 2010
року УПФ вимагає сплатити Підприємство
суму недоїмки зі сплати страхових
внесків в розмірі 16769416,61 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що обов'язок Підприємства сплачувати
страхові внески у встановлений Законом
№ 1058-IV залежить від факту
отримання коштів на оплату праці
(виплату доходу). Окрім цього, суд
апеляційної інстанції змінюючи
рішення суду першої інстанції виходив
з вимог підпунктів 8.2, 8.3, 8.6, 8.9 пункту 8
Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженою постановою
правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 року №21-1 (далі Інструкція).
Суд зазначив, що сума заборгованості,
яка увійшла в основу спірної вимоги №
Ю-10, виникла у період з 1 січня 2004 року і
стосується періоду у тому числі до 1
червня 2010 року. Тому суд виходив з того,
що у вказаний період суми недоїмки зі
сплати страхових внесків вже
стягувались у судовому порядку за
іншими вимогами УПФ.

Проте до такого висновку як суд
апеляційної інстанції так й суд першої
інстанції дійшли без з'ясування
дійсних прав та обов'язків сторін,
частково в порушення норм
матеріального і процесуального права
виходячи з наступного.

Порядок обчислення та сплата страхових
внесків визначено статтею
20 Закону №1058-IV та Інструкцією.

Відповідно до частини другої статті 17
Закону №1058-IV страхувальник
зобов'язаний нараховувати, обчислювати
і сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.

За правилами абзацу першого частини
шостої статті 20 Закону №1058-IV
страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду.

Згідно з підпунктом 5.1.4 пункту 5.1
Інструкції нараховані за відповідний
базовий звітний період страхові внески
сплачуються платниками (крім гірничих
підприємств) шляхом перерахування
безготівкових сум з їх банківських
рахунків не пізніше ніж через 20
календарних днів із дня закінчення
цього періоду незалежно від виплати
заробітної плати (доходу), на суми яких
нараховуються страхові внески.

Остаточний розрахунок за базовий
звітний період здійснюється платником
страхових внесків не пізніше ніж через
20 календарних днів із дня закінчення
цього періоду незалежно від виплати
заробітної плати (доходу), на суми яких
нараховуються страхові внески.

Таке правило узгоджується з
положеннями статті 19 Закону №1058-IV,
відповідно до частини шостої якої
внески нараховуються на суми незалежно
від джерел їх фінансування, форми,
порядку, місця виплати та використання,
а також незалежно від того, чи були
зазначені суми фактично виплачені
після їх нарахування до сплати.

У відповідності до частини другої
статті 106 Закону № 1058-IV суми страхових
внесків своєчасно не нараховані та/або
не сплачені страхувальниками у строки,
визначені статтею 20 цього Закону
вважаються простроченою
заборгованістю зі сплати страхових
внесків і стягуються з нарахуванням
пені та застосуванням фінансових
санкцій.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли
помилкового висновку, що положення
абзацу шостого частини шостої статті 20
Закону №1058-IV, відповідно до якого
перерахування страхових внесків
здійснюється страхувальниками
одночасно з одержанням
(перерахуванням) коштів на оплату праці
(виплати доходу), звільняють
страхувальника від обов'язку сплати
страхових внесків у 20-денний строк із
дня закінчення звітного періоду у
зв'язку з неодержанням останнім цих
коштів.

Крім цього, згідно частини другої
статті 106 Закону № 1058-IV суми страхових
внесків своєчасно не нараховані та/або
не сплачені страхувальниками у строки,
визначені статтею 20 цього Закону, в
тому числі обчислені територіальними
органами ПФУ у випадках, передбачених
частиною третьою статті 20 цього Закону,
вважаються простроченою
заборгованістю зі сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Територіальні органи ПФУ за формою і у
строки, визначені правлінням ПФУ,
надсилають страхувальникам, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Протягом десяти робочих днів із дня
одержання вимоги про сплату недоїмки
страхувальник зобов'язаний сплатити
суми недоїмки та суми фінансових
санкцій.

Страхувальник у разі незгоди з
розрахунком суми недоїмки, зазначеної
у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує
її з органами ПФУ в порядку,
встановленому правлінням ПФУ, а в разі
неузгодження вимоги із органами ПФУ
має право на оскарження вимоги в
судовому порядку.

Про оскарження вимоги територіального
органу ПФУ про сплату недоїмки до
виконавчої дирекції ПФУ або в судовому
порядку страхувальник зобов'язаний
письмово повідомити відповідний
територіальний орган ПФУ протягом
трьох робочих днів із дня звернення до
виконавчої дирекції ПФУ чи суду.

Узгодження вимоги територіального
органу ПФУ про сплату недоїмки
здійснюється на підставі заяви
страхувальника, яка розглядається
територіальним органом ПФУ протягом
трьох робочих днів після її отримання,
та поданих страхувальником документів,
що свідчать про неправильність
обчислення сум недоїмки, зазначених у
вимозі.

У разі узгодження страхувальником
вимоги про сплату недоїмки з
територіальним органом ПФУ цей орган
зобов'язаний у строк, визначений для
розгляду заяви страхувальника про
узгодження вимоги, надіслати йому
узгоджену вимогу про сплату недоїмки, а
страхувальник зобов'язаний сплатити
узгоджену суму недоїмки протягом
десяти робочих днів після отримання
узгодженої вимоги.

У разі якщо страхувальник, який одержав
вимогу територіального органу ПФУ про
сплату недоїмки і протягом десяти
робочих днів після її отримання не
сплатив зазначену у вимозі суму
недоїмки разом із застосованою до
нього фінансовою санкцією, включеної
до вимоги, або не узгодив вимогу з
відповідним органом ПФУ, або не
оскаржив вимогу в судовому порядку, а
також у разі якщо страхувальник
узгодив вимогу, але не сплатив
узгоджену суму недоїмки протягом
десяти робочих днів після отримання
узгодженої вимоги, відповідний орган
ПФУ звертається в установленому
законом порядку і подає вимогу про
сплату недоїмки до відповідного
підрозділу ДВС. У зазначених випадках
орган ПФУ також має право звернутися до
суду чи господарського суду з позовом
про стягнення недоїмки. У разі
звернення органу ПФУ з позовом про
стягнення недоїмки до господарського
суду передбачені законодавством
заходи досудового врегулювання спорів
не застосовуються.

Як вбачається з матеріалів справи, між
сторонами раніше виникали розбіжності
щодо сплати спірних страхових внесків,
про що свідчить ряд вимог УПФ
надісланих Підприємству з 2009 по 2010 рік.
Ці вимоги були предметом оскарження в
судовому порядку відповідачем та
стягувались за різний період і різних
сумах.

Однак, суди не надали належної правової
оцінки цим вимогам, та не з'ясували за
який саме період виникла
заборгованість, з урахуванням вимог
УПФ за минулі періоди (а.с. 171-192). Суди не
навели відповідних розрахунків та не
з'ясували, чи стосується предмету
даного спору судові рішення щодо
попередніх заборгованостей зі сплати
внесків, зокрема постанові
Харківського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2010 року (а.с. 163-165), від 24 листопада 2010
року (ас. 167-170), від 29 вересня 2010 року (ас
193-195), від 21 вересня 2010 року (а.с. 196-197),
від 23вересня 2010 року (а.с. 198-201).

Суд апеляційної інстанції звертаючи
увагу на попередню вимогу УПФ від
5 травня 2010 року на суму 2552319,26 грн., яка
в судовому порядку стягнута з
Підприємства, не навів відповідних
мотивів, у якому розмірі борг
Підприємства є новостворений і норми
закону для задоволення таких вимог.

Крім того суди не з'ясували періоду,
якого стосується саме спірна вимога
УПФ, не дослідили відповідних актів
перевірки, узгодження сум тощо.

Також суди не надали належної правової
оцінки частині п'ятій статті 106 Закону
№ 1058-IV, якою встановлено, що за рахунок
сум, що надходять від страхувальника
або від державної виконавчої служби в
рахунок сплати недоїмки, погашаються
суми недоїмки, пені та фінансових
санкцій у порядку календарної
черговості їх виникнення. У разі коли
страхувальник має несплачену недоїмку,
пеню та фінансові санкції і здійснює
сплату поточних сум страхових внесків,
ці суми зараховуються в рахунок сплати
недоїмки, пені та фінансових санкцій.

Отже неповне з'ясування судами дійсних
обставин справи призвело ухвалення
судових рішень, яке не відповідають
вимогам статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо законності і обґрунтованості.

Тому рішення судів обох інстанцій
підлягають скасуванню, а справа згідно
правил статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України, направленню на новий розгляд,
оскільки суд касаційної інстанції не
може встановлювати та визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судових рішеннях.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова
задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 16 грудня 2010
року та постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 23 травня 2011 року
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало