Справа № 805/12432/13-а
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року м. Київ
К/800/57684/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Кравцова О.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі міста Донецька на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 18 вересня
2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 06 листопада 2013 року у справі за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі міста
Донецька про визнання протиправною та
скасування вимоги,

в с т а н о в и л а:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі міста Донецька, в
якому із урахуванням заяви про
доповнення позовних вимог, просив суд
визнати протиправною та скасувати
вимогу про сплату боргу від 02.08.2013 №344;
зобов'язати відповідача припинити
нарахування єдиного внеску позивачу як
особі, яка перебуває на пенсії за віком;
визнати протиправним та скасувати
рішення від 24.04.2013 №942/02-22.

Позовні вимоги мотивовано
протиправністю вимоги про сплату боргу
та рішення про застосування штрафних
санкцій за неподання, несвоєчасне
подання звітності, передбаченої
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" як
таких, що винесено всупереч положенням
частини четвертої статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 18 вересня
2013 року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 06 листопада
2013 року, позов задоволено частково:
визнано протиправним та скасовано
рішення Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Донецька від 24.04.2013 №942/02-22 про
застосування фінансових санкцій за
неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою
звітності, передбаченої Законом
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування»; визнано
протиправною та скасовано вимогу
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Донецька про
сплату боргу від 02.08.2013 №Ф-344; в іншій
частині у задоволенні позову
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі міста Донецька із посиланням на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального права,
просило скасувати рішення судів
попередніх інстанцій та направити
справу на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що

позивач зареєстрований як фізична
особа-підприємець, є платником єдиного
податку; отримує пенсію за віком,
призначену на підставі пункту "а"
частини першої статті 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення".

24.04.2013 Управлінням Пенсійного фонду
України в Ленінському районі міста
Донецька складено акт №415 про
неподання звіту про суми нарахованого
доходу застрахованих осіб та суми
нарахованого єдиного внеску за 2012 рік,
яким встановлено порушення позивачем
вимог пункту 4 частини другої статті 6
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування", що
виявилося у неподанні звітності за 2012
рік, а саме «Звіту про суми
нарахованого доходу застрахованих
осіб та суми нарахованого єдиного
внеску».

24.04.2013 відповідачем прийнято рішення
№942/02-22 про застосування фінансових
санкцій за неподання, несвоєчасне
подання, подання не за встановленою
формою звітності, передбаченої Законом
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», згідно з яким
до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
застосований штраф в розмірі 170,00 грн.

У зв'язку із наявність у позивача
недоїмки зі сплати єдиного внеску
02.08.2013 Управлінням Пенсійного фонду
України в Ленінському районі міста
Донецька сформовано вимогу про сплату
боргу №Ф-344, відповідно до якої позивач
мав сплатити 7 130,48 грн., у тому числі
недоїмку зі сплати єдиного внеску в
сумі 6 960,48 грн. та штраф в розмірі 170,00
грн.

Вказуючи на протиправність зазначеної
вимоги про сплату боргу та рішення про
застосування фінансових санкцій,
фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції, з позицією якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з протиправності вимоги про
сплату боргу від 02.08.2013 №Ф-344 та рішення
від 24.04.2013 №942/02-22 про застосування
фінансових санкцій за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою звітності,
передбаченої Законом України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», як таких, що
прийнято без урахування положень
частини четвертої статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", відповідно до
яких звільняються від сплати за себе
єдиного внеску особи, які обрали
спрощену систему оподаткування, якщо
вони є пенсіонерами за віком. Так,
посилаючись на те, що позивач набув та
реалізував право на отримання пенсії
за віком із зменшенням пенсійного віку
відповідно до положень пункту "а"
частини першої статті 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення", суди
попередніх інстанцій дійшли висновку
про те, що вказана особа є такою, на яку
поширюється дія частини четвертої
статті 4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, визначених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується з
вказаними висновками судів попередніх
інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 4 Закону України " Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платниками
єдиного внеску є фізичні
особи?підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (частина
четверта статті 4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування").

Таким чином, за змістом цієї норми
фізичні особи?підприємці, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати єдиного внеску
за себе, за умови, якщо такі особи є
пенсіонерами за віком (незалежно від
того чи досягли вони загального
пенсійного віку чи така пенсія
оформлена на пільгових умовах - зі
зменшенням віку) та отримують
відповідно до закону пенсію.

Згідно із абзацами першим та другим
пункту 16 Прикінцевих положень Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" до
приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом закони
України та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" застосовуються, зокрема
в частині визначення права на пенсію за
віком на пільгових умовах.

Статтею 2 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" визначено виключний
перелік трудових пенсій, які
призначаються за цим Законом (за віком;
по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років).
Загальні умови призначення пенсій за
віком визначені статтею 12 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" та
частиною першою статті 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування". При
цьому, статтею 13 Закону України "Про
пенсійне забезпечення", на підставі
пункту «а» частини першої якої, як
установили суди, позивач отримує
пенсію, передбачена можливість
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах - із зменшенням віку,
зазначеного у статті 12 цього Закону, та
за наявності відповідного трудового
стажу.

Проаналізувавши наведені норми
матеріального права, ураховуючи
закріплені Конституцією України
гарантії громадян на соціальний
захист, колегія суддів дійшла висновку,
що особи, яким пенсія за віком
призначена відповідно до пункту «а»
частини першої статті 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення", не є
платниками єдиного внеску за себе
згідно з частиною четвертою статті 4
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування", так як
і особи, які є пенсіонерами за віком на
загальних умовах, оскільки згадана
норма не містить будь-яких винятків
щодо пенсіонерів за віком.

Зазначена позиція суду відповідає
позиції Верховного Суду України,
викладеній у постанові від 15 квітня 2014
року у справі №21-57а14.

За вказаних обставин, позиція судів
попередніх інстанцій щодо
протиправності вимоги про сплату боргу
від 02.08.2013 №Ф-344 та рішення від 24.04.2013
№942/02-22 про застосування фінансових
санкцій за неподання, несвоєчасне
подання, подання не за встановленою
формою звітності, передбаченої Законом
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», є
обґрунтованою.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
справи судами першої та апеляційної
інстанцій дана вірно, порушень норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні оскаржуваних судових
рішень судами не допущено.

Згідно з частиною першою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі міста Донецька відхилити, а
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 18 вересня
2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 06 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: