Справа № 810/7066/13-а
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/32973/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддівЗайця В.С.
(суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Маслія
В.І.,розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу фізичної
особи підприємця ОСОБА_4 на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 травня 2014
року у справі за позовом фізичної особи
підприємця ОСОБА_4 до Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного Управління
Міндоходів у Київській області про
скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

25 грудня 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 пред'явив
позов до Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області (далі -
Білоцерківська ОДПІ) про визнання
протиправною та скасування вимоги
Білоцерківської ОДПІ про сплату боргу
(недоїмки) від 21 листопада 2013 року
№Ф-1127.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду України від 24
січня 2014 року позовні вимоги
задоволено.

Визнано протиправною та скасовано
вимогу Білоцерківської ОДПІ про сплату
боргу (недоїмки) від 21 листопада 2013 року
№Ф-1127 на суму 8658,71 грн..

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 травня 2014
року, рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду апеляційної інстанції скаржник
оскаржив його.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, просить скасувати
рішення суду апеляційної інстанції, а
рішення суду першої інстанції залишити
в силі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Судами встановлено, що 7 травня 1997 року
ОСОБА_4 зареєстрований Виконавчим
комітетом Білоцерківської міської
ради Київської області як фізична
особа-підприємець, що підтверджується
копією Свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
Серія НОМЕР_2.

З 16 січня 2008 року позивач перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України, як пенсіонер за віком
(посвідчення № НОМЕР_1 Серія НОМЕР_3,
видане 16 січня 2008 року). Позивач обрав
спрощену систему оподаткування та з 1
січня 2012 року є платником єдиного
податку, що підтверджується Свідоцтвом
Серія НОМЕР_4.

Також ОСОБА_4 є громадянином, який
постійно проживає або постійно працює
на території зони посиленого
радіоекологічного контролю та має
відповідне посвідчення категорії 4,
серії НОМЕР_5.

21 листопада 2013 року Білоцерківською
об'єднаною державною податковою
інспекцією направлено позивачу вимогу
№ Ф-1127 про сплату боргу (недоїмки) з
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
розмірі 8658,71 грн..

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, послався на положення
частини 4 статті 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» та зазначив, що
позивач є пенсіонером, отримує пенсію
за віком та не укладав договір про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування з
Білоцерківською ОДПІ, а тому вимога
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про сплату боргу (недоїмки) з
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від 21
листопада 2013 року №Ф-1127 у розмірі 8658,71
грн. є протиправною та підлягає
скасуванню.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
зазначив, що позивач отримує пенсію
відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а тому не
належить до категорії осіб, звільнених
від сплати за себе єдиного внеску, що
визначені частиною 4 статті 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України із
правовою позицією суду апеляційної
інстанції не погоджується із огляду на
наступне.

Закон України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від 8
липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон
України № 2464-VI) визначає правові та
організаційні засади забезпечення
збору та обліку єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1
Закону України № 2464-VI єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Статтею 4 Закону України № 2464-VI
визначено хто є платниками єдиного
внеску.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 4 Закону
України № 2464-VI платниками єдиного
внеску є фізичні особи - підприємці, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності.

Разом з цим, відповідно до частини 4
статті 4 Закону України № 2464-VI особи,
зазначені у пункті 4 частини 1 цієї
статті, які обрали спрощену систему
оподаткування, звільняються від сплати
за себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Статтею 55 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Враховуючи зазначене колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до вірного висновку про задоволення
позовних вимог з тих підстав, що ФОП
ОСОБА_4 є пенсіонером за віком, а тому
звільнений від сплати єдиного внеску і
у відповідача були відсутні правові
підстави для направлення йому вимоги
про сплату боргу (недоїмки) від 21
листопада 2013 року №Ф-1127, проте судом
апеляційної інстанції помилково було
скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
15 квітня 2014 року № 21-28а14.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Фактичні обставини справи судами
першої та другої інстанції встановлено
повно і правильно, а тому колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає за необхідне постанову
суду апеляційної інстанції скасувати,
а постанову суду першої інстанції
залишити в силі.

Керуючись статтями ст. ст. 220, 222, 226, 230, 232
КАС України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи
підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 травня 2014
року скасувати.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду України від 24
січня 2014 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: