Справа № 813/8469/13-а
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 р.
Справа № 876/7839/14
Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів Гулида Р.М.,
Матковської З. М.

за участю секретаря Гнатик А.
З.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача та третьої
особи Лесько Н. Р.

представника відповідача Болюба
О. В.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційні
скарги Головного управління
Міндоходів у Львівській області на
ухвалу Львівського окружного
адміністративного суду від 24 червня 2014
року та Головного управління
Міндоходів у Львівській області і
Головне управління Пенсійного фонду
України у Львівській області на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 15 липня 2014р.
у справі № 813/8469/13-а за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління Міндоходів у
Львівській області, Головного
управління пенсійного фонду України у
Львівській області, за участі третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на стороні відповідача Міністерства
доходів і зборів України про визнання
протиправним наказу та бездіяльності,
стягнення заборгованостей та
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії, -

в с т а н о в и в :

В листопаді 2013 позивач звернулася з
позовом до Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання протиправним наказу.

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 24 червня 2014
року в задоволенні заяви Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про поворот виконання
постанови Львівського апеляційного
адміністративного суду відмовлено.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 15 липня 2014
року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано
накази Державної податкової
адміністрації у Львівській області від
10 лютого 2003 року № 52-о, від 1 квітня 2005
року № 41-ф в частині скасування наказу
від 17 січня 2005 року № 9-ф. Визнано
протиправною бездіяльність Державної
податкової адміністрації у Львівській
області, яка виразилась у
ненарахуванні та невиплаті належної
ОСОБА_1 заборгованості по щомісячній
доплаті відповідно до пункту 5
Постанови Кабінету Міністрів України
від 31 грудня 1996 року № 1592 "Про умови
оплати праці працівників органів
державної податкової служби", по
щомісячній надбавці за безперервну
службу в розмірі 70 відсотків до
грошового забезпечення відповідно до
пункту 1 наказу Державної податкової
адміністрації України № 71 від 4 лютого
2004 року, у неперерахуванні та невиплаті
суми грошової допомоги при звільненні
та у ненаправленні матеріалів до
сектору пенсійного забезпечення
Державної податкової адміністрації
України для здійснення перерахунку
раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії.
Зобов'язано Головне управління
Міндоходів у Львівській області подати
до Головного Управління пенсійного
фонду України у Львівській області
довідку про грошове забезпечення для
нарахування (перерахунку) призначеної
раніше ОСОБА_7 пенсії з врахуванням
щомісячної доплати відповідно до
пункту 5 "г" Постанови Кабінету
Міністрів України від 31 грудня 1996 року
№ 1592 "Про умови оплати праці
працівників органів державної
податкової служби" та надбавки за
безперервну службу в розмірі 70
відсотків до грошового забезпечення.
Зобов'язано Головне управління
пенсійного фонду України у Львівській
області перерахувати ОСОБА_1 раніше
призначену пенсію з врахуванням
щомісячної доплати відповідно до
пункту 5 "г" Постанови Кабінету
Міністрів України від 31 грудня 1996 року
№ 1592 "Про умови оплати праці
працівників органів державної
податкової служби" та надбавки за
безперервну службу в розмірі 70
відсотків до грошового забезпечення.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Із ухвалою суду не погодилося
управління Міндоходів у Львівській
області, яке просить скасувати таке
рішення суду, а заяву про поворот
виконання рішення задоволити, оскільки
суд першої інстанції порушив норми
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення питання.

Зокрема апелянт вказує на те, що
ухвалою ВАС України від 10 липня 2013 у
справі №К/27159/10, К-28343/10, 91/30044/11 касаційні
скарги ДПА у Львівській області та
Головного управління пенсійного фонду
України у Львівській області
задоволено частково: постанову
Личаківського районного суду м. Львова
від 4 березня 2009 року, постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26 травня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19 липня 2010 року скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції, то відпала підстава
для виплати сум позивачу за скасованим
рішенням суду, а виплачені кошти
належать поверненню.

Окрім того вказаний апелянт не
погодився і з постановою суду, як і
співвідповідач - Головне управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області, які подали апеляційні скарги
на згадане рішення суду та вважають, що
таке підлягає скасуванню, в частині
задоволення позову, оскільки висновки
суду першої інстанції суперечать
вимогам чинного законодавства і
обставинам справи.

Апелянт - управління Міндоходів у
Львівській області апеляційну скаргу
мотивує тим, що твердження позивача про
те, що місячна доплата в розмірі від 25
до 50 відсотків повинна була
нараховуватись і виплачуватись до його
грошового забезпечення спростовується
тим, що це право керівника, а не
обов'язок встановлювати дану доплату.
Оскільки на час звільнення позивача
вказана щомісячна доплата йому не
виплачувалась, підстави для її
стягнення та перерахунку грошового
забезпечення відсутні, так як ця
доплата не була обов'язковою та
встановлювалась на підставі
відповідного наказу у межах фондів
оплати праці та граничної чисельності
працюючих. Крім того, цей вид доплати не
відноситься до додаткових видів
грошового забезпечення, що
враховується при обчисленні пенсії.

Вказаний апелянт вважає, що надбавки
працівникам податкової міліції за
безперервну службу згідно з указами
Президента України №370/2003 від 24 квітня
2003 року та №595 від 12 липня 2003 року не
носять обов'язкового характеру. Це
право, а не обов'язок керівника для її
призначення. Для її встановлення
передбачено ряд обов'язкових умов. Це,
зокрема, певний термін безперервної
служби в органах внутрішніх справ,
високі результати у службовій
діяльності, наявність подання прямих і
безпосередніх керівників, оголошення
наказом про призначення даної
надбавки.

Щодо виплати грошової допомоги апелянт
вказує на те, що позивачу грошова
допомога була виплачена, виходячи із
розміру грошового забезпечення на день
звільнення, а саме при визначенні
позивачеві суми грошової допомоги
включались наступні види грошового
забезпечення: оклад за звання,
посадовий оклад, надбавка за вислугу
років, інші види додаткового грошового
забезпечення на день звільнення, тобто
із врахуванням премії, отриманої у
місяці звільнення.

Оскільки у місяці звільнення позивачу
премія не нараховувалась (відпустка у
листопаді 2005 року), відповідно, сума
грошової допомоги вираховувалась із
розрахунку місячного грошового
забезпечення. Премія за грудень 2005
року, яка включена в грошовий атестат
№9 від лютого 2006 року, була виплачена в
лютому 2006 року, у зв'язку з тим, що на
момент виплати цієї премії трудові
відносини з Позивачем були припинені,
перерахунок грошової допомоги не
проводився.

Крім того вважає, що позивачем
пропущено строк звернення до суду за
захистом своїх прав. Як вбачається із
матеріалів справи, позивачем пропущено
встановлений законодавством строк
звернення з позовом до суду. В ухвалі
ВАС України по даній справі зазначено,
що "грошове забезпечення позивач
отримував щомісячно, отже знав про його
розмір, проте з позовом до суду за
захистом своїх прав звернувся лише 23
жовтня 2006 року, тобто з пропуском
строку звернення до суду.

Апелянт - Головне управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області апеляційну скаргу обґрунтовує
тим, що позивач пропустив строк
звернення до суду. Наголошує , що
встановлення певних доплат - право
керівників, а не їх обов'язок.

Крім того апелянт вказує на те, що
позивач з питанням щодо проведення
перерахунку пенсій до органів
Пенсійного фонду не звертався. Таким
чином, зобов'язання головного
управління Пенсійною фонду України у
Львівській області перерахувати
ОСОБА_1 раніше призначену пенсію є
завчасним, позивачем не оскаржувалося
рішення про призначення пенсії та не
визнавалися дії відповідних органів,
які призначають пенсії не
правомірними.

В судовому засіданні представники
апелянтів підтримали подані
апеляційні скарги та надали пояснення
аналогічні викладеним в таких.

Позивач та його представник заперечили
щодо задоволення апеляційної скарги та
пояснили, що рішення суду першої
інстанції відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
а висновки суду відповідають
обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін та апелянтів, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги у їх сукупності, колегія суддів
приходить до переконання, що подані
апеляційні скарги не належать
задоволенню.

Матеріалами справи підтверджується те,
що на розгляд Львівського окружного
адміністративного суду надійшли заяви
про поворот виконання постанови
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26 травня 2010
року, шляхом стягнення з ОСОБА_1 в
користь Головного управління
пенсійного фонду України у Львівській
області безпідставно виплаченої суми в
розмірі 49934,42 грн та на користь
Головного управління Міндоходів у
Львівській області (правонаступника
ДПА у Львівській області) в розмірі
60296,35 грн.

Сторонами не заперечується факт
виплати ОСОБА_1 коштів в розмірі 49934,42
грн та 60296,35 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 10 липня 2013 року касаційні
скарги Державної податкової
адміністрації у Львівській області та
Головного управління пенсійного фонду
України у Львівській області
задоволено частково. Постанову
Личаківського районного суду м. Львова
від 4 березня 2009 року, постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26 травня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19 липня 2010 року скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні заяв, суд
першої інстанції, на переконання суду
апеляційної інстанції, вірно
застосував статтю 266 Кодексу
адміністративного судочинства
України- відповідно до якої поворот
виконання постанови про відшкодування
шкоди, завданої суб'єктом владних
повноважень каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи, постанови про
присудження виплати пенсій чи інших
періодичних платежів з Державного
бюджету України або позабюджетних
державних фондів, а також постанови про
присудження виплати заробітної плати
чи іншого грошового утримання у
відносинах публічної служби
допускається, якщо скасована постанова
була обґрунтована на повідомлених
позивачем завідомо неправдивих
відомостях або поданих ним підроблених
документах.

Зі змісту ухвали Вищого
адміністративного суду України від 10
липня 2013 року не прослідковується, що
мало місце повідомлення позивачем
завідомо неправдивих відомостей або
подання ним підроблених документів.

На підставі наведеного колегія суддів
приходить до переконання про
безпідставність апеляційної скарги.

Щодо оскарження постанови суду колегія
суддів звертає увагу на те, що наказом
від 15 жовтня 2002 року № 286-о призначено
підполковника податкової міліції
ОСОБА_1 на посаду старшого слідчого в
особливо важливих справах відділення
розслідування кримінальних справ
слідчого відділу податкової міліції
ДПА у Львівській області, з посадовим
окладом 210 грн в місяць, встановивши
щомісячні надбавки по пункту 4.2 в
розмірі 50 відсотків, по пункту 8 в
розмірі 15 відсотків, по пункту 5 "г" в
розмірі 31 відсоток відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
№ 1592 від 31 грудня 1996 року.

Відповідно до наказу № 188-ф від 27 грудня
2002 року зобов'язано виплачувати з 1
січня 2003 року особам начальницького
складу податкової міліції надбавку за
особливі умови служби, професійний
ризик, кваліфікацію та виконання
особливо важливих завдань у розмірі 100 %
грошового забезпечення. Виплату
зазначеної надбавки здійснювати за
рахунок та в межах асигнувань,
передбачених у Державному бюджеті
України на утримання органів державної
податкової служби.

Наказом Державної податкової
адміністрації у Львівській області від
10 лютого 2003 року № 52-о "По особовому
складу УПМ ДПА у Львівській області" на
виконання наказу ДПА України від 27
грудня 2002 року № 188-ф призупинено
виплату по пункту 5 "г" постанови
Кабінету Міністрів України № 1592 від 31
грудня 1996 року щомісячної доплати від
суми пенсії особам начальницького
складу податкової міліції з 1 січня 2003
року, в тому числі підполковнику
податкової міліції ОСОБА_1, старшому
слідчому в особливо важливих справах
слідчому відділу податкової міліції
ДПА у Львівській області.

Наказом Державної податкової
адміністрації у Львівській області 17
січня 2005 року № 9-ф "Про встановлення
надбавок" з 1 січня 2005 року встановлено
підполковнику податкової міліції
ОСОБА_1, старшому слідчому в особливо
важливих справах відділення
розслідування кримінальних справ
слідчого відділу УПМ ДПА у Львівській
області, відповідно до наказу ДПА
України від 4 лютого 2004 року № 71
щомісячну надбавку за безперервну
службу в розмірі 70 % до грошового
забезпечення, стаж служби на 1 січня 2005
року становить 24 роки 10 місяців 14 днів.

Наказом Державної податкової
адміністрації у Львівській області від
1 квітня 2005 року № 41-ф "Щодо економного
витрачання коштів на оплату праці"
скасовано накази ДПА у Львівській
області від 17 січня 2005 року № 7-ф, від 17
січня 2005 року № 9-ф, від 15 лютого 2005 року
№ 20-ф, від 15 лютого 2005 року № 21-ф в
частині встановлення особам
начальницького складу податкової
міліції надбавки за безперервну
службу. Вказаний наказ виданий на
виконання наказів ДПА України від 4
лютого 2004 року № 71 та від 18 березня 2005
року № 116.

Відповідно до пункту 5 "г" постанови
Кабінету Міністрів України від 31
грудня 1996 року № 1592 "Про умови оплати
праці працівників органів державної
податкової служби" надано право
керівникам органів державної
податкової служби у межах установлених
фондів оплати праці та граничної
чисельності працюючих установлювати
особам рядового і начальницького
складу податкової міліції, які мають
право на пенсію за вислугу років згідно
із законодавством і залишені за їхньою
згодою та в інтересах справи на службі,
щомісячну доплату в розмірі від 25 до 50
відсотків суми пенсії, яка б могла бути
їм нарахована.

Відповідно до статті 43 Закону України
"Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб" (в редакції, чинній станом
на 31 грудня 2005 року) вказана доплата
повинна враховуватись при розрахунку
розміру призначеної пенсії.

Відповідно до пункту 7 постанови
Кабінету Міністрів України від 17 липня
1992 року № 393 "Про порядок обчислення
вислуги років, призначення та виплати
пенсій і грошової допомоги особам
офіцерського складу, прапорщикам,
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та членам їх
сімей" (із змінами і доповненнями)
пенсії обчислюються з таких видів
грошового забезпечення: окладу за
останньою штатною посадою, займаною
перед звільненням; окладу за військове
або спеціальне звання; процентної
надбавки за вислугу років; додаткових
видів грошового забезпечення, що
надаються щомісяця (надбавки за вчене
звання і науковий ступінь,
кваліфікацію та умови служби).

Щомісячна доплата в розмірі від 25 до 50
відсотків пенсії, яка б могла бути
нарахована працівникові у разі виходу
на пенсію, є додатковим видом грошового
забезпечення, що надається щомісяця
(надбавкою за умови служби, оскільки
виплачується винятково працівникам,
які мають право на пенсію за вислугу
років і залишені за їхньою згодою та в
інтересах справи на службі), а відтак,
на момент звільнення ОСОБА_1 зі служби
належала до виду грошового
забезпечення, з якого обчислюється
пенсія.

Як зрозуміло з роз'яснень, що містяться
в пункті 8 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року
"Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці", при
вирішенні спорів про виплату премій,
винагороди за підсумками роботи за рік
чи вислугу років, надбавок і доплат
необхідно виходити з
нормативно-правових актів, якими
визначено умови та розмір цих виплат.
Працівники, на яких поширюються
зазначені нормативно-правові акти,
можуть бути позбавлені таких виплат
(або розмір останніх може бути
зменшено) лише у випадках і за умов,
передбачених цими актами. З мотивів
відсутності коштів у проведенні
вказаних виплат може бути відмовлено в
тому разі, коли вони обумовлені в
зазначених актах наявністю певних
коштів чи фінансування.

Таким чином, відсутність коштів може
бути підставою для невиплати надбавки
лише у разі, коли така підстава
передбачена в самому нормативному
акті, який регулює порядок її
призначення і виплати.

Крім того наказом Держаної податкової
адміністрації України від 4 лютого 2004
року № 71 "Про заходи щодо виконання
Указу Президента України" від 12 липня
2003 року № 595" надано право головам
державних податкових адміністрацій в
АР Крим, областях, містах Києві та
Севастополі встановлювати особам
начальницького складу податкової
міліції за високі результати у
службовій діяльності щомісячні
надбавки за безперервну службу у
відсотках до грошового забезпечення
залежно від стажу служби в таких
розмірах: понад 5 років до 10%, понад 10
років до 30%, понад 15 років до 50%, понад 20
років до 70%, понад 25 років до 90%.

18 березня 2005 року наказом Державної
податкової адміністрації України № 116
"Щодо економного витрачання коштів на
оплату праці" надано право головам
державних податкових адміністрацій в
Автономній республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі
установлювати працівникам надбавки за
високі досягнення у праці, пенсійні
надбавки особам начальницького складу
податкової міліції та виплачувати
грошову винагороду державним
службовцям за сумлінну безперервну
працю, враховуючи їх особистий внесок у
загальні результати роботи податкової
служби, у межах кошторисних призначень
на оплату праці за рахунок створеної
економії після нарахування
обов'язкових виплат.

Наказом Державної податкової
адміністрації України від 17 березня 2005
року внесено зміни до наказу ДПА
України від 4 лютого 2004 року № 71, згідно
з якими Голова ДПА України залишає за
собою право встановлювати
(скасовувати) наказом ДПА України
особам начальницького складу
податкової міліції за високі
результати у службовій діяльності
щомісячні надбавки за безперервну
службу у відсотках до грошового
забезпечення залежно від стажу служби.
Відтак наказ голови Державної
податкової адміністрації у Львівській
області № 41-ф від 1 квітня 2005 року є
протиправним, оскільки з 17 березня 2005
року право на прийняття рішення
належало виключно голові ДПА України в
силу наказу ДПА України № 115 від 17
березня 2005 року.

Суд вірно наголосив на тому, що в справі
відсутні докази прийняття Головою
Державної податкової адміністрації
України наказу про скасування позивачу
щомісячної надбавки за безперервну
службу позивачу в розмірі 70 % до
грошового забезпечення, а також
доказів в обґрунтування законності
позбавлення цієї надбавки позивача
Головою ДПА у Львівській області.

Відповідно до пункту 3.4 наказу
Державної податкової адміністрації
України № 71 від 4 лютого 2003 року (в
редакції наказу ДПА України № 115 від 17
березня 2005 року цей пункт отримав номер
3.3) надбавка за безперервну службу може
бути скасована лише у випадку видання
наказу про накладення на працівника
дисциплінарного стягнення.

Доказів про застосування до позивача
дисциплінарних стягнень за час
проходження служби не надано.

З огляду на викладене є обґрунтованим
висновок суду першої інстанції про те,
що наказ голови ДПА у Львівській
області № 41-ф від 1 квітня 2005 року в
частині скасування наказу № 9-ф від 17
січня 2005 року є протиправним та
підлягає скасуванню.

З мотиву відсутності коштів у
проведенні даних виплат може бути
відмовлено лише в тому разі, якщо вони
обумовлені в зазначених актах
наявністю певних коштів чи
фінансування, що в даному випадку в них
не передбачено.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 9 березня 2006 року № 268 "Про
упорядкування структури та умов оплати
праці працівників органів виконавчої
влади, органів прокуратури, судів та
інших органів" встановлено схеми
посадових окладів керівних
працівників, спеціалістів і службовців
центральних органів виконавчої влади,
урядових органів державного
управління, їх територіальних органів,
місцевих державних адміністрацій та їх
структурних підрозділів, органів
прокуратури, судів та інших органів
державної влади.

Оскільки наказ голови Державної
податкової адміністрації у Львівській
області № 9-ф від 17 січня 2005 року, яким
позивачу встановлено щомісячну
надбавку за безперервну службу в
розмірі 70 % до грошового забезпечення з
1 січня 2005 року, був виданий у межах
повноважень голови ДПА у Львівській
області, а наказ голови ДПА у
Львівській області № 41-ф від 1 квітня 2005
року, яким було скасовано наказ від 17
січня 2005 року № 9-ф є протиправним та
підлягає скасуванню, то протягом
проходження служби позивачем після
призначення йому надбавки за
безперервну службу до його звільнення
зазначена надбавка повинна бути
виплачена позивачу на підставі наказу
голови Державної податкової
адміністрації у Львівській області №
9-ф від 17 січня 2005 року у розмірі 70 %
грошового забезпечення з дати
припинення її виплати по дату
звільнення позивача зі служби 30 грудня
2005 року в загальній сумі 11081,63 грн.

Також, після звільнення позивача в
лютому 2006 року йому була виплачена
грошова допомога в розмірі 25313 грн.

Відповідно до статті 9 Закону України
"Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб" при звільненні зі служби за
вислугою строку служби, віком, станом
здоров'я виплачується грошова допомога
у розмірі 50 відсотків місячного
грошового забезпечення за кожний
повний календарний рік служби.

Розмір виплаченої грошової допомоги
при звільненні був занижений за
рахунок не врахування нарахованої у
місяці звільнення премії, яку в
порушення статті 116 Кодексу законів про
працю України позивачу виплатили лише
в лютому 2006 року.

Наказом Державної податкової
адміністрації України від 7 лютого 2001
року № 43 затверджено та введено в дію з
1 січня 2001 року Положення про виплату
грошового утримання особам
начальницького складу податкової
міліції за час перебування у
розпорядженні ДПА України,
відстороненим від виконання службових
обов'язків (посади), особам, підданим
арешту, та за час перебування під
арештом осіб начальницького складу
податкової міліції, видачу грошових
атестатів при переміщенні по службі.

Відповідно до пункту 2 "г" вказаного
наказу № 43 від 7 лютого 2001 року грошовий
атестат особам начальницького складу
видається при звільненні з органів
податкової міліції у запас або
відставку з призначенням пенсії.

Відповідно до пункту 7 постанови
Пенсійного фонду України від 30 січня 2007
року № 3-1 "Про затвердження Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб" для призначення пенсії за вислугу
років і по інвалідності подається
грошовий атестат, або довідка про
розмір грошового забезпечення, і
довідка про додаткові види грошового
забезпечення, які заявник отримував
протягом останніх 24 місяців підряд
перед місяцем звільнення з військової
служби.

На переконання колегії суддів, з
врахуванням встановленої помилки при
нарахуванні позивачу виплат,
відповідачем ДПА у Львівській області,
правонаступником якого є Головне
управління Міндоходів у Львівській
області, позовна вимога в частині
зобов'язання Головного управління
Міндоходів у Львівській області подати
до Головного управління Пенсійного
фонду України у Львівській області
довідку про грошове забезпечення для
нарахування (перерахунку) призначеної
раніше ОСОБА_1 пенсії з врахуванням
щомісячної доплати відповідно до
пункту 5 "г" постанови Кабінету
Міністрів України від 31 грудня 1996 року
№ 1592 "Про умови оплати праці
працівників органів державної
податкової служби" та надбавки за
безперервну службу в розмірі 70 % до
грошового забезпечення підлягає
задоволенню.

Не витримують критики посилання
апелянтів на те, що встановлення
надбавок і доплат є правом керівника
податкового органу, оскільки такі види
грошового забезпечення позивачу були
призначені.

Щодо вимог позивача про стягнення з
Головного управління Міндоходів у
Львівській області заборгованості із
щомісячної доплати відповідно до
пункту 5 "г" Постанови Кабінету
Міністрів України від 31 грудня 1996 року
№ 1592 "Про умови оплати праці
працівників органів державної
податкової служби" за період з січня 2003
року по день звільнення в загальній
сумі 11867,95 грн; із щомісячної надбавки
за безперервну службу в розмірі 70
відсотків до грошового забезпечення за
період з квітня 2005 року по день
звільнення в загальній сумі 11081,63 грн,
із вихідної допомоги з врахуванням
щомісячної доплати відповідно до
пункту 5 "г" Постанови Кабінету
Міністрів України від 31 грудня 1996 року
№ 1592 "Про умови оплати праці
працівників органів державної
податкової служби" та надбавки за
безперервну службу в розмірі 70
відсотків до грошового забезпечення та
премії, отриманої у місяці звільнення в
загальній сумі 37693,09 грн, є за своїм
змістом правомірними, проте є
виконаними на час розгляду справи.

Щодо пропуску строку звернення до суду,
суд апеляційної інстанції, при
дослідженні цього питання звертає
увагу на те, що позивач був звільнений у
відставку (за віком) з органів
податкової міліції з посади старшого
слідчого в особливо важливих справах
слідчого відділу податкової міліції
ДПА у Львівській області в
спеціальному званні підполковника
податкової міліції 30 грудня 2005 року
наказом № 885-0 згідно з Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ та Постановою
Кабінету Міністрів України від 30
жовтня 1998 року № 1716 «Про проходження
служби особами начальницького складу
податкової міліції та обчислення
вислуги років, призначення пенсії і
грошової допомоги».

Вислуга років на день звільнення в
календарному обчисленні становила 25
років 09 місяців 29 днів.

Колегія суддів приймає до уваги
пояснення позивача, про те що під час
проходження служби (до свого
звільнення) неодноразово змінювались
розміри посадових окладів, які були
покладені в основу обчислення
грошового забезпечення, що
виплачувалось співробітникам
податкової міліції. Розміри премій, які
виплачувались залежали не стільки від
результатів роботи, скільки від
обсягів фінансування, і змінювались
щомісяця. Нараховане грошове
забезпечення перераховувалось
бухгалтерією на карткові рахунки
працівників. При цьому, практики
надавати співробітникам одночасно з
перерахуванням грошового забезпечення
на карткові рахунки відомості про
нараховані їм суми на паперових носіях
інформації в ДПА у Львівській області
протягом усього часу проходження
позивачем служби в органах податкової
міліції не існувало. Тому він не
сумнівався у виплаті належного
грошового забезпечення.

Колегія суддів вважає, що лише після
отримання позивачем в січні 2006 року
грошового атестату останній міг
дізнатися про порушення своїх прав.

Матеріалами справи підтверджується, що
ОСОБА_1 26 червня 2006 року звернувся до
Голови ДПА у Львівській області із
заявою про виплату заборгованості по
грошовому забезпеченні та
перерахування раніше призначеної
пенсії, однак 28 липня 2006 року одержав
відмову, а 23 жовтня 2006 року він
звернувся з адміністративним позовом
до Личаківського районного суду м.
Львова.

На час звернення ним до суду статті 99
КАС України діяла в редакції,
відповідно до якої для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи був
встановлений річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, оскільки про факт
невиплати позивачу протягом строку
служби щомісячної доплати відповідно
до пункту 5 «г» Постанови Кабінету
Міністрів України «Про умови оплати
праці працівників органів державної
податкової служби» в розмірі 31
відсотка від суми пенсії, яка б могла
бути нарахована йому у разі виходу на
пенсію, та щомісячної надбавки за
безперервну службу в розмірі 70
відсотків до грошового забезпечення,
він дізнався лише в січні 2006 року,
адміністративний позов поданий ним до
суду в межах строку, передбаченого
частиною 2 статті 99 КАС України (в
редакції станом на 23 жовтня 2006 року).

Однак відповідно до частини 3 статті 99
КАС України для захисту прав, свобод та
інтересів особи цим Кодексом та іншими
законами можуть встановлюватися інші
строки для звернення до
адміністративного суду, які, якщо не
встановлено інше, обчислюються з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів. Відповідно ж до
частини 2 статі 233 КЗпП України у разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутись
до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без
обмеження будь-яким строком.

Таким чином, спір про невиплату
належних позивачу сум грошового
забезпечення і решта пов'язаних з ним
позовних вимог відповідно до вимог
частини 3 статті 99 КАС України та
частини 2 статті 233 КЗпП України не
обмежені будь-яким строком.

Підсумовуючи викладене колегія суддів
дійшла до переконання, про те що
наведені апелянтами підстави для
скасування рішень суду першої
інстанції не знайшли свого
підтвердження, рішення суду першої
інстанції відповідають нормам
матеріального та процесуального права,
а висновки суду першої інстанції
відповідають обставинам справи та
зібраним доказам

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги залишити без
задоволення, а ухвалу Львівського
окружного адміністративного суду від 24
червня 2014 року та постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 15 липня 2014
року у справі № 813/8469/13-а без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20-ти днів з дати складення в
повному обсязі.

Головуючий суддя:
Кузьмич С. М.

Судді:
Гулид Р. М.

Матковська З. М.

Повний текст ухвали складений 19 грудня
2014 року