Справа № 805/4263/14
Суддя: Блохін А. А.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бабіч С.І.
Суддя-доповідач - Блохін А. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року
справа №805/4263/14

приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: судді-доповідача Блохіна А.А.,
суддів Міронової Г.М., Юрко І.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Красноармійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 10
червня 2014 року у справі № 805/4263/14 за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Красноармійської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про визнання
протиправними дій та про скасування
вимоги № Ф-411-9 від 11.03.2014 року про сплату
недоїмки зі сплати єдиного внеску в
розмірі 1 218,67 гривень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі
- позивач, ОСОБА_2.) звернулась до суду з
адміністративним позовом до
Красноармійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області (далі - відповідач,
Красноармійська ОДПІ) про визнання
протиправними дій щодо нарахування
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі 1
218,67 гривень та про скасування вимоги №
Ф-411-9 від 11.03.2014 року про сплату недоїмки
зі сплати єдиного внеску в розмірі 1 218,67
гривень.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на
думку позивача, вона не повинна
сплачувати єдиний внесок, оскільки є
пенсіонером за віком, а тому їй
неправомірно нарахована недоїмка зі
сплати єдиного внеску в розмірі 1 218,67
гривень та виставлена вимога № Ф-411-9
від 11.03.2014 року про сплату недоїмки зі
сплати єдиного внеску в розмірі 1 218,67
гривень. Позивач просить суд скасувати
вимогу № Ф-411-9 від 11.03.2014 року про сплату
недоїмки зі сплати єдиного внеску в
розмірі 1 218,67 гривень.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 10 червня 2014
року у справі № 805/4263/14, позов
задоволено. Визнано протиправними дії
Красноармійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області щодо нарахування ОСОБА_3
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в
розмірі 1 218,67 гривень.

Скасовано вимогу Красноармійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області № Ф-411-9
від 11.03.2014 року про сплату недоїмки зі
сплати єдиного внеску в розмірі 1 218,67
гривень.

Не погодившись з таким рішенням,
відповідачем подано апеляційну скаргу,
в якій він зазначив, що постанова судом
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволені позовних вимог.

Згідно частини 1 статті 197 КАС України
суд розглянув справу у порядку
письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вивчивши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів, здійснюючи апеляційний
перегляд справи в межах апеляційної
скарги, вважає, що останню необхідно
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що згідно свідоцтва серії
НОМЕР_2 про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця, копія якого
наявна в матеріалах справи, фізична
особа-підприємець ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1,
зареєстрована виконавчим комітетом
Красноармійської міської ради
Донецької області 09.07.2007 року за № 2 003953.

З 13 грудня 2008 року ОСОБА_2 є платником
єдиного податку, що підтверджується
відповідним свідоцтвом Серії НОМЕР_3,
копія якого наявна в матеріалах справи.

Позивач є платником єдиного внеску та
перебувала на спрощеній системі
оподаткування, у період за який
нарахована недоїмка зі сплати єдиного
внеску в розмірі 1 218,67 гривень, що не
заперечується відповідачем.

З 23 серпня 2011 року ОСОБА_2 є пенсіонером
за віком (пенсію призначено на
пільгових умовах за списком № 1), що
підтверджується протоколом № 870 від
18.11.2011 року про призначення пенсії.

Відповідно до пенсійного посвідчення
Серії НОМЕР_4 пенсію призначено
довічно.

Договір на добровільну участь у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
позивач не укладала, що не
заперечується відповідачем.

Позивач єдиний внесок за 4 квартал 2013
року не сплачувала, вважаючи, що
звільнена від його сплати, оскільки
вона є пенсіонером за віком.

Красноармійською ОДПІ була нарахована
позивачу недоїмку зі сплати єдиного
внеску в розмірі 1 218,67 гривень, за 4
квартал 2013 року.

На суму недоїмки в розмірі 1 218,67
гривень, за вказаний період на підставі
статті 25 Закону № 2464, відповідачем
сформовано та надіслано на адресу
позивача, яка зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців вимогу №
Ф-411-9 від 11.03.2014 року.

Наявність публічно-правового спору
обумовлена різним тлумаченням
сторонами поняття «пенсіонер за
віком», вжитого в ч.4 ст.4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», в той час, коли
позивач виходить з буквального
тлумачення вказаного поняття,
відповідач застосовує його звужене
тлумачення, приходячи до висновку, що
від сплати єдиного внеску звільняються
лише ті фізичні особи-підприємці, які
перебувають на спрощеній системі
оподаткування і яким пенсія за віком
призначена на загальних, а не на
пільгових, умовах.

Ст.3 Конституції України визначено, що
людина, її життя і здоров'я, честь і
гідність, недоторканність і безпека
визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю. Права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за
свою діяльність. Утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

Відповідно до ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства, крім іншого, є захист прав,
свобод та інтересів фізичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, їхніх посадових і службових
осіб, інших суб'єктів при здійсненні
ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень
шляхом справедливого, неупередженого
та своєчасного розгляду
адміністративних справ.

Системний аналіз положень п.12
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 9 липня 2003
року № 1058-IV (далі - Закон № 1058), Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (в редакції до 11
серпня 2013 року, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин),
п.п.1, 7 Положення про Пенсійний фонд
України, затвердженого Указом
Президента України від 6 квітня 2011 року
№ 384/2011, п.п.1.1., 2.1., 2.4. Положення про
головні управління Пенсійного фонду
України в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 27 червня
2002 року № 11-2, (у редакції постанови
правління Пенсійного фонду України від
25 лютого 2008 року № 5-5) в контексті п.7 ч.1
ст.3 КАС України зумовлює висновок, що у
спірних правовідносинах УПФУ виступає
у якості суб'єкта владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення; з урахуванням права особи
на участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку, що передбачено ч.3 ст.2 КАС
України.

Отже, вирішуючи по суті
публічно-правовий спір, суд має
перевірити відповідність оскаржуваної
вимоги критеріям, наведеним в ч.3 ст.2
КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, визначені
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від 8
липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464).

Згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону № 2464 фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
є платниками єдиного внеску.

Законом України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» від 7
липня 2011 року № 3609-VI, який набув
чинності з дня, наступного за днем його
опублікування в газеті «Голос України»
від 5 серпня 2011 року № 188, а саме з 06
серпня 2011 року, ст.4 Закону № 2464
доповнена ч.4 наступного змісту: «Особи,
зазначені у п.4 ч.1 цієї статті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування».

Згідно з правовою позицією
Конституційного Суду України,
викладеною в рішенні у справі № 1-7/99 за
конституційним зверненням
Національного банку України щодо
офіційного тлумачення положення
частини першої статті 58 Конституції
України (справа про зворотну дію в часі
законів та інших нормативно-правових
актів) 9 лютого 1999 року № 1-рп/99: «В
регулюванні суспільних відносин
застосовуються різні способи дії в
часі нормативно-правових актів.
Перехід від однієї форми регулювання
суспільних відносин до іншої може
здійснюватися, зокрема, негайно
(безпосередня дія), шляхом перехідного
періоду (ультраактивна форма) і шляхом
зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі. Цей
принцип закріплений у ч.1 ст.58
Конституції України, за якою дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Аналізуючи дію в часі ч.4 ст.4 Закону №
2464, суд приходить до висновку, що з 06
серпня 2011 року фізичні
особи-підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільнені від
сплати єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV
(далі - Закон № 1058) пенсіонер - особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом; пенсія -
щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом, а
також зазначає, що умови призначення
пенсії за віком визначені ст.26 цього
Закону.

Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Ч.1 ст.9 Закону № 1058 визначено, що
відповідно до цього Закону за рахунок
коштів Пенсійного фонду в солідарній
системі призначаються такі пенсійні
виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Відповідно до абз.2 п.16 Прикінцевих
положень Закону № 1058 положення Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі -
Закон № 1788) застосовуються в частині
визначення права на пенсію за віком на
пільгових умовах і за вислугу років.

Види державних пенсій, які
призначаються за Законом № 1788,
визначені ст.2 цього Закону.

Системний аналіз положень ст.ст.12-18
Закону № 1788 свідчить, що законодавець
розрізнив пенсії за віком в залежності
від умов їх призначення, визначивши
загальні умови призначення пенсії за
віком (ст.12), пільгові умови призначення
пенсії за віком (ст.13), а також особливі
умови призначення цього виду пенсії
окремим категоріям громадян
(працівникам, зайнятим на підземних і
відкритих гірничих роботах та в
металургії, громадянам, які
постраждали від Чорнобильської
катастрофи, інвалідам, учасникам війни,
сім'ям загиблих (померлих)
військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, багатодітним
матерям і матерям інвалідів з
дитинства тощо) (ст.ст.14-18).

Позивач отримує пенсію за віком, є
фізичною особою-підприємцем, який
обрав спрощену систему оподаткування,
отже він належить до категорії осіб,
звільнених від сплати єдиного внеску, а
тому він не зобов'язаний нараховувати,
обчислювати та сплачувати єдиний
внесок, а також надавати звіт про суми
нарахованого доходу застрахованих
осіб та суми нарахованого єдиного
внеску.

Не заслуговують на увагу доводи
відповідача про наявність в позивача
обов'язку сплачувати єдиний внесок, так
як пенсію позивачу призначено на
пільгових умовах до досягнення
пенсійного віку, передбаченого ст.26
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», через невідповідність
цих доводів приписам ч.4 ст.4 Закону
України № 2464, яка єдиною умовою її
застосування передбачає набуття
фізичною особою-підприємцем статусу
пенсіонера за віком та не пов'язує
звільнення від сплати єдиного внеску
із досягненням особою певного віку, до
того ж обмежень застосування цієї
статті до осіб, яким пенсію за віком
призначено на пільгових умовах нею
також не встановлено.

Оскільки позивач як пенсіонер за віком
не зобов'язаний був сплачувати єдиний
внесок, він може бути платником єдиного
внеску виключно за умови добровільної
участі у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
однак договір про добровільну участь у
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванні позивач не
укладав.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про задоволення
позовних вимог.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження,
колегія суду не встановила таких
порушень судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи по суті, які були
предметом розгляду і заявлені в суді
першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що
рішення суду першої інстанції є
обґрунтованим, прийняте на підставі
з'ясованих та встановлених обставинах
справи, які підтверджуються доказами,
та ухвалив постанову з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, а тому залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення без
змін.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності прийнятого
судом першої інстанції судового
рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 24, 195, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Красноармійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області -
залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 10 червня 2014
року у справі № 805/4263/14 за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Красноармійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання протиправними дій
та про скасування вимоги № Ф-411-9 від
11.03.2014 року про сплату недоїмки зі
сплати єдиного внеску в розмірі 1 218,67
гривень - залишити без змін.

Ухвала Донецького апеляційного
адміністративного суду за наслідками
розгляду у письмовому провадженні
набирає законної сили через пґять днів
після направлення їх копій особами, які
беруть участь у справі і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Суддя - доповідач
Блохін А.А.

Судді
Міронова Г.М.

Юрко І.В.