Справа № 815/4643/14
Суддя: Алєксєєв В.О.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

18 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/4643/14

Категорія: 8.3.13 Головуючий в 1 інстанції:
Аракелян М. М.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі:

головуючого - Алєксєєва В.О.

суддів - Милосердного М.М.,

- Ступакової І.Г.

в зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, справу розглянуто
згідно з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Київському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 14 листопада 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернулась до суду з
адміністративним позовом до ДПІ у
Київському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення №7241-15 від 23
червня 2014 року, яким визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
плата на землю, що вноситься фізичними
особами у розмірі 8 759, 12 грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 14 листопада
2014 року адміністративний позов
задоволено.

В апеляційній скарзі ДПІ у Київському
районі м. Одеси ГУ Міндоходів в
Одеській області ставиться питання про
скасування судового рішення в зв'язку з
тим, що воно постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, оскільки судом першої інстанції
не було досліджено обставини справи, що
мають значення для справи, наслідком
чого стало постановлення
необґрунтованого та неправомірного
рішення суду.

Вирішуючи справу, судом першої
інстанції встановлено, що ОСОБА_3
згідно договору купівлі-продажу від 12
листопада 2010 року та договору
дарування від 02 липня 2009 року на праві
спільної часткової власності належать
нежитлові приміщення підвалу та
першого поверху АДРЕСА_1.

При цьому, земельна ділянка за вказаною
вище адресою ніким із співвласників у
власність чи користування не
оформлювалась. Багатоквартирний
житловий будинок, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1 знаходиться на
балансі ЖКС "Вузівський". Між трьома
співвласниками (ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4)
вищезазначеного нежитлового
приміщення, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 та КП ЖКС "Вузівський" укладено
договір про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій №453 від 01 жовтня 2012 року.

23 червня 2014 року ДПІ у Київському
районі м. Одеси ГУ Міндоходів в
Одеській області згідно з пп.54.3.3 п.54.3
ст. 53, п.286.5 ст. 286 ПК України було
прийнято податкове
повідомлення-рішення №7241-15 від 23
червня 2014 року, яким ОСОБА_3 визначено
суму податкового зобов'язання з плати
за землю, що вноситься фізичними
особами у сумі 8 759, 12 грн.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення винесено на
підставі п.286.5 ст. 286 ПК України, норми
якої взагалі не можуть бути
застосовані до ОСОБА_3 як співвласниці
нежитлових приміщень, оскільки ця
норма регулює порядок обчислення плати
за землю для фізичних осіб-власників
земельних ділянок, а оскільки
позивачка не є власницею земельної
ділянки будь-якої площі під
багатоквартирним будинком або
прибудинкової території вимоги щодо
скасування спірного податкового
повідомлення-рішення, яким визначено
суму податкового зобов'язання за
платежем плата на землю, що вноситься
фізичними особами у розмірі 8 759, 12 грн. є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню. Також, суд першої
інстанції дійшов до висновку, що
відповідачем не надано жодного доказу
на доведення того, що плата за землю за
оскарженим податковим
повідомленням-рішенням, нарахована
позивачці, розрахована за площі під
приміщеннями, що знаходяться у
спільній частковій власності трьох
фізичних осіб, з урахуванням
пропорційної частки при будинкової
території.

Судова колегія погоджується з цими
висновками суду першої інстанції та
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 206 ЗК України
використання землі є платним.

Згідно з п.п.14.1.147 п.14.1 ст. 14 ПК України
плата за землю - загальнодержавний
податок, який справляється у формі
земельного податку та орендної плати
за земельні ділянки державної і
комунальної власності.

Статтею 14 ПК України встановлено, що
дані державного земельного
кадастру-сукупність відомостей і
документів про місце розташування та
правовий режим земельних ділянок, їх
оцінку, класифікацію земель, кількісну
та якісну характеристики, розподіл
серед власників землі та
землекористувачів, підготовлених
відповідно до закону.

Платниками податку за землю є власники
земельних ділянок, земельних часток
(паїв), землекористувачі (ст. 269 ПК
України).

Об'єктами оподаткування, відповідно до
ст. 270 ПК України є: земельні ділянки,
які перебувають у власності або
користуванні.

Пунктом 287.6 ст. 287 ПК України, яким
встановлено, що при переході права
власності на будівлю, споруду (їх
частину) податок за земельні ділянки,
на яких розташовані такі будівлі,
споруди (їх частини), з урахуванням
прибудинкової території сплачується
на загальних підставах з дати
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно.

Підставою для нарахування земельного
податку, згідно п.286.1 ст. 286 ПК України, є
дані державного земельного кадастру.

Згідно п.287.1 ст. 287 ПК України власники
землі та землекористувачі сплачують
плату за землю з дня виникнення права
власності або права користування
земельною ділянкою.

Пунктом 286.5 ст. 286 ПК України
встановлено, що нарахування фізичним
особам сум податку проводиться
органами державної податкової служби,
які видають платникові до 1 липня
поточного року податкове
повідомлення-рішення про внесення
податку за формою, встановленою у
порядку визначеному статті 58 цього
Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 120 ЗК України у разі
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ст. 42, ст. 125, ст. 126 ЗК
України та ст. 15 Закону України "Про
плату за землю" право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.
Власники землі та землекористувачі, як
суб'єкти плати за землю (орендної
плати), сплачують земельний податок, а
також орендну плату за земельні
ділянки державної та комунальної
власності з дня виникнення права
власності або права користування
земельною ділянкою. Земельні ділянки,
на яких розташовані багатоквартирні
жилі будинки, а також належні до них
будівлі, споруди та прибудинкові
території державної або комунальної
власності, на підставі державного акту
на право постійного користування
земельною ділянкою, надаються в
постійне користування підприємствам,
установам і організаціям, які
здійснюють управління цими будинками.
Розміри та конфігурація земельних
ділянок, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території, визначаються
на підставі проектів розподілу
території кварталу, мікрорайону та
відповідної землевпорядної
документації.

В свою чергу, як вже зазначалось вище,
згідно норм ПК України, підставою для
нарахування земельного податку є дані
державного земельного кадастру.

Відповідно до ст. 97 ЗК України
Державний земельний кадастр містить
систему необхідних відомостей і
документів про правовий режим земель,
їх розподіл серед власників землі і
землекористувачів.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що сукупність відомостей
і документів про місце розташування та
правовий режим земельних ділянок, їх
оцінку, класифікацію земель, кількісну
та якісну характеристику, розподіл
серед власників землі та
землекористувачів складає державний
земельний кадастр.

За змістом статей 196, 197, 202 ЗК України
земельна ділянка має встановлені в
натурі (на місцевості), визначені в
проектній документації по
землевідводу, а також реєстраційний
(кадастровий) номер; підлягає державній
реєстрації у складі державного реєстру
земель. Ці характеристики визначають
земельну ділянку, в тому числі, як
об'єкт оподаткування.

Право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом. Право
власності на земельну ділянку, набуту у
власність із земель приватної
власності без зміни її меж, цільового
призначення, посвідчується
цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки,
укладеною в порядку, встановленому
законом, у разі набуття права власності
на земельну ділянку за такою угодою;
свідоцтвом про право на спадщину.

Отже, оскільки позивачка не є власником
земельної ділянки (її частини), на якій
розташований багатоповерховий
житловий будинок, а є лише власником
спільної сумісної власності
нежитлового вбудованого приміщення
підвалу та першого поверху №415
загальною площею 884 кв.м., суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що вона не є суб'єктом плати за
землю.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги та зазначає,
що договір укладений між КП ЖКС
"Вузівський" та співвласниками
вищезазначеного житлового приміщення
про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій №453 від 01 жовтня 2012 року не є
підставою для прийняття відповідачем
податкового повідомлення-рішення
№7241-15 від 23 червня 2014 року, яким
позивачці визначено суму податкового
зобов`язання з плати за землю, в тому
числі з урахуванням того, що будь-які
характеристики (дані державного
земельного кадастру), які б
відокремлювали земельну ділянку, за
які позивачу визначено податкові
зобов'язання, як об'єкт оподаткування,
контролюючим органом не зазначені.

Враховуючи все вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, відповідно, апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200,
п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України,
судова колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області залишити
без задоволення, постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 14
листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які брали
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:
В.О.
Алєксєєв

Суддя:
М.М. Милосердний

Суддя:
І.Г.
Ступакова