Справа № 462/139/14п
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2014 р.
Справа № 876/8091/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Клюби В. В., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання
- Корнієнко О. А.;

представника позивача - ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного
районного суду м. Львова від 23 липня 2014
року про залишення без розгляду
позовної заяви в справі за позовом
ОСОБА_2 до Рудненської селищної ради
Залізничного району м. Львова про
скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2012 року Залізничним районним
судом м. Львова зареєстровано позовну
заяву ОСОБА_2 до Рудненської селищної
ради Залізничного району м. Львова про
скасування рішень Рудненської
селищної ради № 896 від 29 червня 2010 року
та № 972 від 19 жовтня 2010 року.

В обґрунтування вимог позовної заяви
вказано, що даними рішеннями грубо
порушено право мешканців села на
користування землею.

Ухвалою Залізничного районного суду м.
Львова від 23 липня 2014 року позовну
заяву залишено без розгляду.

Зазначену ухвалу мотивовано тим, що
позивач повторно не прибув у судове
засідання без поважних причин.

Не погоджуючись з постановленою
ухвалою, позивачем - ОСОБА_2, подано
апеляційну скаргу до Львівського
апеляційного адміністративного суду, в
якій висловлено прохання скасувати
оскаржувану ухвалу та направити справу
до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначено, що твердження суду
першої інстанції про повторне
неприбуття позивача у судове
засідання без поважних причин не
відповідає фактичним обставинам
справи.

Представник позивача, у судовому
засіданні, вимоги апеляційної сакрги
підтримав та просить її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання не з'явились, про
дату, час і місце апеляційного розгляду
були повідомлені належним чином, а
тому, суд, у відповідності до ч. 4 ст. 196
КАС України, вважає можливим
здійснювати розгляд справи за їхньої
відсутності.

Судом апеляційної інстанції заслухано
суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, досліджено
матеріали справи та проаналізовано
доводи апеляційної скарги, внаслідок
чого суд апеляційної інстанції вважає,
що апеляційну скаргу слід
задовольнити, оскаржувану ухвалу
скасувати, а справу направити до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 128 КАС України (в
редакції чинній на момент
постановлення судом першої інстанції
оскаржуваної ухвали) у разі повторного
неприбуття позивача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин,
якщо від нього не надійшло заяви про
розгляд справи за його відсутності, суд
залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 155 КАС України (в
редакції чинній на момент
постановлення судом першої інстанції
оскаржуваної ухвали) встановлено, що
суд своєю ухвалою залишає позовну
заяву без розгляду якщо позивач
повторно не прибув у попереднє судове
засідання чи у судове засідання без
поважних причин, якщо від нього не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності.

Виходячи із змісту наведеного, суд
апеляційної інстанції вважає, що
залишення позовної заяви без розгляду
можливе за наявності сукупності таких
умов: повідомлення позивача належним
чином про судовий розгляд перший і
другий раз; відсутність поважних
причин неприбуття позивача або
відсутність інформації про такі
причини; відсутність заяви позивача
про розгляд справи за його відсутності.

Підставою для залишення без розгляду
позовної заяви стало неприбуття
позивача у судові засідання 01 липня 2014
року та 23 липня 2014 року.

Апелянт посилається на те, що
повідомлення про те, що 01 липня 2014 року
відбудеться судове засідання не
отримував, а також вказує, що підписи
«Федчишин» в графі про одержання
повідомлення не належать одній і тій
самій особі.

Європейський суд з прав людини
акцентує увагу на тому, що право на
доступ до суду має бути ефективним.
Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод,
кожна держава-учасниця цієї Конвенції
вправі встановлювати правила судової
процедури, в тому числі й процесуальні
заборони і обмеження, зміст яких - не
допустити судовий процес у безладний
рух. У зв'язку з наведеним, залишення
позову без розгляду з підстав,
передбачених законом (повторне
неприбуття позивача у судове
засідання) не є порушенням права на
справедливий судовий захист. Разом з
тим, суд зазначає, що не повинно бути
занадто формального ставлення до
передбачених законом вимог, так як
доступ до правосуддя повинен бути не
лише фактичним, але і реальним (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Жоффр де ля Прадель проти
Франції» від 16 грудня 1992р.).

В рішеннях у справі «Мірагаль Есколано
та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000
року та у справі «Перес де Рада
Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня
1998 року, Європейський суд з прав людини
зазначив, що надто суворе тлумачення
внутрішніми судами процесуальної
норми позбавило заявників права
доступу до суду і завадило розгляду
їхніх позовних вимог. Це слід вважати
як порушення п.1 ст.6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини, а ст.
17 Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
передбачає, що суди застосовують при
розгляді справ Конвенцію та практику
Суду як джерело права.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що суд першої інстанції,
залишивши без розгляду позовну заяву
позивача, позбавив його можливості
захистити свої права та інтереси,
відповідно порушив його право на
захист прав, свобод та інтересів і
розгляд справи в адміністративному
суді, гарантовані ст.6 КАС України.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної
інстанції вважає, що ухвала суду першої
інстанції ґрунтується на неповно,
необ'єктивно і всебічно нез'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду першої
інстанції, а тому таку слід скасувати
та постановити нову, якою справу
направити до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 199,
ст. ст. 202, 205, 206, ч. 2 ст. 211, ст. 254 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м.
Львова від 23 липня 2014 року про
залишення без розгляду позовної заяви
в справі № 462/139/14 - скасувати.

Справу № 462/139/14 направити для
продовження розгляду до Залізничного
районного суду м. Львова.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала оскарженню в касаційному
порядку не підлягає.

Головуючий суддя:
С. П.
Нос

Судді:
В. В.
Клюба

Р. В.
Кухтей

Ухвалу складено в повному обсязі 09
грудня 2014 року.