Справа № 2а-15468/12/2670
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2014-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2014 року м. Київ
К/800/23685/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Моторного О.А.

Суддів
Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

за участю секретаря - Калініна О.С.

та представників сторін:

від позивача - Назимко О.М.,

від відповідача - Лисий В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
04.02.2013

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 10.04.2013

у справі № 2а-15468/12/2670

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Метробуд"

до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
04.02.2013, яка залишена без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 10.04.2013,
позов задоволено: визнано
протиправними та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 06.07.2012 №.

В касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального права, просить скасувати
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог.

В запереченнях на касаційну скаргу
позивач з доводами та вимогами
заявника не погодився, просив скаргу
залишити без задоволення, оскаржувані
рішення - без змін.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що податковим органом
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по ПДВ та податку на
прибуток по взаємовідносинах з ТОВ
«ІСТ Реалтігруп», ТОВ «Адва Естейт» та
ТОВ «БК «Електромонтажсервіс» за 2011
рік, за результатами якої складено акт
перевірки від 26.06.2012 №660/22-30/32961977, у
висновках якого зафіксовано порушення
позивачем вимог:

- ст.ст. 203, 215, 216, 228, 236 Цивільного кодексу
України, правочини здійснені між ПАТ
"Метробуд" та ТОВ «ІСТ Реалтігруп» у
серпні, вересні, жовтні 2011 року, ТОВ «БК
«Електромонтажсервіс» у листопаді 2011
року, визнані нікчемними та, як
наслідок, з моменту їх вчинення;

- п. 44.1 ст. 44, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п.
201.6 ст. 201 ПК України, що призвело до
заниження податкового зобов'язання з
ПДВ у періоді, що перевірявся, на
загальну суму 14 608 815,01 грн.

На підставі акта перевірки,
відповідачем було прийнято спірне
податкове повідомлення-рішення від
06.07.2012 № , яким позивачу визначено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 14 608 815,01 грн.
та нараховано штрафні санкції в сумі 3
652 203,75 грн.

Колегія суддів, переглядаючи
оскаржувані рішення судів попередніх
інстанцій в касаційному порядку,
погоджується з висновками судів про
задоволення позову, враховуючи
наступне.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

У відповідності із п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Як було вірно встановлено судами
попередніх інстанцій, факт здійснення
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами - ТОВ «ІСТ
Реалтігруп», ТОВ «Адва Естейт» та ТОВ
«БК «Електромонтажсервіс», на
виконання умов договорів поставки,
субпідряду та оренди, підтверджується
наявними в матеріалах справи
первинними документами
бухгалтерського обліку, зокрема:
видатковими та податковими накладними;
реєстрами отриманих та виданих
податкових накладних; довіреностями;
платіжними дорученнями.

В матеріалах справи відсутні докази
встановлення податковим органом
обставин на підтвердження того, що
укладаючи спірні договори, учасники
договірних відносин діяли з метою, яка
є завідомо суперечною інтересам
держави та суспільства. Податковим
органом не доведено наявності
протиправного умислу та мети при
укладенні угод позивачем з вказаними
контрагентами, що мали місце під час
здійснення позивачем підприємницької
діяльності.

На момент здійснення спірних операцій,
контрагенти позивача були
зареєстровані як платники податку на
додану вартість у встановленому
законодавством порядку, а тому мали
право нараховувати податок на додану
вартість та складати податкові
накладні, які відповідають вимогам,
встановленим чинним законодавством.

Слід зазначити, що якщо контрагент
(постачальник по ланцюгу) не виконав
свого зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме для цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку (покупця товарів, робіт, послуг)
права на відшкодування ПДВ у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування і має документальне
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

За наведених обставин, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що податковий
кредит позивачем сформовано на
підставі належно оформлених
податкових накладних, виписаних
контрагентами позивача, та отриманими
в ході виконання господарських
операцій, що ґрунтується на вимогах
чинного законодавства.

Доводи, наведені скаржником в
касаційній скарзі, колегією суддів
відхиляються, оскільки вони не
спростовують обставин, що на підставі
належних та допустимих доказів
встановлені судами попередніх
інстанцій.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином
з'ясовані обставини справи та дано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального чи процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

Керуючись ст. ст. 221, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва Державної податкової служби
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 04.02.2013 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 10.04.2013
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А.
МоторнийСудді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль