Справа № 807/2563/14
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 рокум. Ужгород№ 807/2563/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання -
Шмідзен І.Ю.

за участю представників

позивача: адвокат ОСОБА_1

відповідача 1: Гайович В.М. (довіреність
від 11.12.2013 року № 2644/7/8-10)

відповідача 2: Юрик Р.І. (довіреність від
24.05.2013 року № 15-22/220-2742)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 до Державної податкової
інспекції у Міжгірському районі
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Закарпатській області
про визнання нечинним та скасування
податкового повідомлення-рішення,
стягнення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 10 грудня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини Постанови. Постанова в повному
обсязі складена 19 грудня 2014 року.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4
(далі - позивач, ФОП ОСОБА_4) звернувся до
Закарпатського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою (а.с.3-7) до Державної податкової
інспекції у Міжгірському районі
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області (далі -
відповідач 1, ДПІ у Міжгірському
районі), якою просить визнати нечинним
податкове повідомлення - рішення ДПІ у
Міжгірському районі від 26.07.2010 року №
0/0 (про зменшення суми бюджетного
відшкодування з ПДВ у розмірі 234670,00
грн.).

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
оскаржене податкове повідомлення -
рішення винесено відповідачем
всупереч норм чинного законодавства, а
зменшення бюджетного відшкодування по
ПДВ проведено податковим органом
протиправно, оскільки, позивач має
право на бюджетне відшкодування з
вартості імпортованого транспортного
засобу, а твердження податкового
органу щодо порушень при його
реєстрації чи не використанні такого в
господарській діяльності нічим не
підтверджуються, відтак, зменшення
бюджетного відшкодування по ПДВ є
неправомірним, в зв'язку з чим
податкове повідомлення - рішення
підлягає скасуванню.

25 вересня 2014 року представником
позивача подано до суду заяву про
збільшення позовних вимог (а.с.71-72), якою
(крім вимог первісного позову про
визнання нечинним та скасування
податкового повідомлення-рішення)
просить суд стягнути з Державного
бюджету на його користь бюджетне
відшкодування з ПДВ у розмірі 134670,00 грн.

В судовому засіданні представник
позивача уточнені (збільшені) позовні
вимоги підтримала з підстав, наведених
у позовній заяві та заяві про
збільшення позовних вимог, просить суд
визнати нечинним та скасувати
податкове повідомлення - рішення ДПІ у
Міжгірському районі від 26.07.2010 року №
0/0 та стягнути з держбюджету
бюджетне відшкодування з ПДВ у сумі
134670,00 грн.

Відповідач 1 надав суду заперечення
проти позову (лист представника ДПІ у
Міжгірському районі від 05.09.2014 року,
а.с.59-62), яким проти позову заперечив в
зв'язку з тим що, по- перше, включення
ПДВ у вартості придбаних транспортних
засобів до податкового кредиту
суперечить положенням Порядку
державної реєстрації транспортних
засобів, яким передбачено реєстрацію
транспортних засобів за фізичними
особами 9відшкодування ПДВ яким не
здійснюється), по - друге, відсутні будь
- які докази на підтвердження
використання транспортних засобів у
господарській діяльності, що є
порушенням пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", в зв'язку з чим прийняте
податкове повідомлення - рішення
відповідає вимогам цього Закону та
відсутні підстави для його скасування.

В судовому засіданні представник
відповідача 1 проти позову в частині
визнання протиправним та скасування
рішення заперечив та просить суд
відмовити в задоволенні позовної
вимоги з мотивів, викладених у
запереченні проти позову.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2014 року
(а.с.79-80) залучено до участі у справі як
співвідповідача Головне управління
Державної казначейської служби
України в Закарпатській області (далі -
відповідач 2, ГУ ДКСУ).

Відповідач 2 надав суду заперечення
проти позову (лист представника ГУ
ДКСУ, а.с.101 - 105), яким проти позову
заперечив в зв'язку з тим, що у органів
держказначейської служби відсутній
обов'язок та, відповідно, відсутня
протиправність щодо сплати суми
бюджетного відшкодування у разі
відсутності висновку податкового
органу про бюджетне відшкодування ПДВ.

В судовому засіданні представник
відповідача 2 проти позову в частині
стягнення суми бюджетного
відшкодування з ПДВ заперечив та
просить суд відмовити в задоволенні
позовної вимоги з мотивів, викладених у
запереченні проти позову.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до висновку про відмову в задоволенні
позову, виходячи з наступного:

Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджено матеріалами справи,
позаплановою виїзною перевіркою ФОП
ОСОБА_4 з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на розрахунковий рахунок за
квітень 2010 (акт ДПІ у Міжгірському
районі від 14.06.2010 року за №
418/17-01/НОМЕР_1, а.с.10-16) знято заявлену
суму бюджетного відшкодування з ПДВ за
квітень 2010 року на суму 134670,00 грн.

На підставі акт, 26 липня 2010 року ДПІ у
Міжгірському районі прийнято
податкове повідомлення - рішення №
00/0 (а.с.9), яким ФОП ОСОБА_4
зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
на розрахунковий рахунок) з ПДВ у
розмірі 134670,00 грн.

Податкове повідомлення - рішення ДПІ у
Міжгірському районі від 26.07.2010 року №
00/0 в адміністративному порядку
не оскаржувалось та ФОП ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом про його
оскарження, яким також просить
стягнути з Державного бюджету на його
користь бюджетне відшкодування з ПДВ у
розмірі 134670,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до преамбули Закону
України "Про податок на додану
вартість" від 3 квітня 1997 року за № 168/97 -
ВР (втратив чинність з 01.01.2011 року
згідно з Податковим кодексом України
від 2 грудня 2010 року N 2755-VI, чинний та в
редакції Закону станом на час
виникнення спірних правовідносин,
далі - Закон 168) - цей Закон визначає
платників податку на додану вартість,
об'єкти, базу та ставки оподаткування,
перелік неоподатковуваних та
звільнених від оподаткування операцій,
особливості оподаткування експортних
та імпортних операцій, поняття
податкової накладної, порядок обліку,
звітування та внесення податку до
бюджету.

Відповідно до п. 1.8 ст. 1 Закону 168,
бюджетне відшкодування - сума, що
підлягає поверненню платнику податку з
бюджету у зв'язку з надмірною сплатою
податку у випадках, визначених цим
Законом.

Відповідно до пп. 7.7.1 п. 7.1 ст. 7 Закону 168
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При від'ємному
значенні суми, розрахованої згідно з
пп. 7.7.1, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Тобто, Законом 168 передбачено
сальдовий метод визначення податкових
зобов'язань із цього податку. Цей метод
передбачає необхідність врахування як
надходжень сум податку (разом із
вартістю товарів (послуг), що
поставляються платником податку), так
і витрат цього платника на сплату сум
податку на додану вартість у складі
ціни товарів (послуг).

Згідно пп.7.5.2 п.7.5 ст. 7 Закону, датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит для операцій із
імпорту товарів (супутніх послуг) та по
поставці послуг нерезидентом на митній
території України вважається дата
сплати податку по податкових
зобов'язаннях згідно з підпунктом 7.3.6
цієї статті.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону 168
встановлено, що не дозволяється
включення до податкового кредиту
будь-яких витрат по сплаті податку, що
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями, а
при імпорті робіт (послуг) - актом
прийняття робіт (послуг) чи банківським
документом, який засвідчує
перерахування коштів в оплату вартості
таких робіт (послуг

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону 168
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків, сплачених
(нарахованих) платником податку у
звітному періоді у зв'язку із
придбанням товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься до складу
валових витрат виробництва (обігу).

З аналізу наведених вище норм Закону
України "Про податок на додану
вартість" вбачається, що наявність у
платника податку оформлених з
дотриманням вимог чинного
законодавства документів і сплата
вартості товару (з сумою ПДВ у вартості
такого чи окремо при митному
оформленні товару) є достатніми,
однак не безумовними підставами для
визначення податкового кредиту з ПДВ
та відшкодування цього податку з
бюджету. При цьому, проведені
господарські операції повинні бути
підтверджені необхідними первинними
документами, які є характерними для тої
чи іншої господарської операції та
вказують на реальність проведення
господарських операцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які визнаються сторонами,
можуть не доказуватися судом, якщо
проти цього не заперечують сторони та в
суду не виникає сумніву щодо
достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання.

Обставини щодо придбання та ввезення
ФОП ОСОБА_4 транспортного засобу та
напівпричепа, сплати ПДВ при ввезені
митним органам, віднесення суми
сплаченого ПДВ до податкового кредиту
(рядок 12.1. декларації) - підтверджено
матеріалами справи, зокрема, копіями
ВМД та актом перевірки, відповідачем
не заперечуються, в суду не виникає
сумніву щодо достовірності цих
обставин та добровільності їх визнання
та вказані обставини судом не
доказуються.

Підпунктом 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно пп.7.4.4 п.7.4 ст. 7 Закону 168, якщо
платник податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Визначення господарської діяльності
наведено у п. 1.32 ст. 1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
від 28 грудня 1994 року за № 334/94 - ВР
(втратив чинність з 01.04.2011 року, діючий
та в редакції Закону чинній на час
виникнення спірних правовідносин,
далі - Закон 334), в розумінні якого
господарська діяльність - будь-яка
діяльність особи, направлена на
отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі, коли безпосередня
участь такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою.

Обов'язковими ознаками господарської
діяльності (згідно приписів ст. 3
Господарського кодексу України та п. 1.32
ст. 1 Закону334) є здійснення її
суб'єктами господарювання у сфері
суспільного виробництва; вона
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг; результати
зазначеної діяльності - продукція,
роботи чи послуги - мають вартісний
характер і цінове вираження.

Господарська діяльність здійснюється
у загальній економічній сфері, а тому
має суто економічні властивості, що
неможливе без вартісної оцінки і
взаємооцінки, еквівалентності обміну,
відповідних обчислень і розрахунків.
Тому така ознака результатів
господарської діяльності, як цінова
визначеність, наявна в абсолютній
більшості випадків, хоча в
некомерційній господарській
діяльності можливе безкоштовне
надання результатів останньої. (При
цьому, сформульоване в ГК України
визначення господарської діяльності є
загальним і має застосовуватися в усіх
випадках, а визначення, наведене в
Законі 334, - лише у сфері дії цього
Закону з урахуванням загального
визначення). Виходячи з наведеного,
аналіз реальності господарської
діяльності повинен здійснюватися на
підставі даних податкового,
бухгалтерського обліку платника
податків та відповідності їх дійсному
економічному змісту.

Про відсутність реального характеру
відповідних операцій можуть свідчити
підтверджені доказами доводи
податкового органу, зокрема, про
наявність таких обставин:

- неможливість здійснення платником
податку зазначених операцій з
урахуванням часу, місця знаходження
майна або обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних для
виробництва товарів, виконання робіт
або послуг, нездійснення особою, яка
значиться виробником товару,
підприємницької діяльності;

- відсутність у платника податку
необхідних умов для досягнення
результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
права на податковий кредит або
бюджетне відшкодування, якщо для
даного виду діяльності також потрібне
здійснення і облік інших господарських
операцій;

- здійснення операцій з
товарно-матеріальними цінностями, які
не вироблялися або не могли бути
вироблені в обсязі, зазначеному
платником податку в документах обліку.

Факт використання транспортних
засобів у господарській діяльності
позивачем не підтверджено, жодних
можливих доказів (договорів про
здійснення перевезень, товарно -
транспортних накладних, актів здачі -
прийняття та специфікацій послуг по
доставці, рахунками та розрахунковими
документами щодо оплати наданих
транспортних послуг, ВМД чи CMR із
зазначенням транспортних засобів,
інше) суду не надано, хоча в розгляді
справи неодноразово оголошувались
перерви для надання позивачем суду
доказів у справі, при цьому, доводи
представника позивача щодо
підтвердження використання
транспортних засобів у господарській
діяльності на підставі наявної у ФОП
ОСОБА_4 ліцензії на здійснення
транспортних перевезень підтверджує
виключно наявність можливості
здійснення транспортних перевезень,
однак, не підтверджує використання
спірних транспортній засобів під час
такої діяльності.

Виходячи з наведеного, жодними
належними та допустимими доказами не
підтверджується використання ввезених
транспортних засобів в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку., в зв'язку з чим та у
відповідності до пп.7.4.4. ппп.7.4 ст.7
Закону 168 - сума податку, сплаченого у
зв'язку з придбанням транспортних
засобів не включається до складу
податкового кредиту

При цьому судом відхиляється
посилання відповідача 1 в акті
перевірки на зменшення податкового
кредиту в зв'язку з порушеннями при
реєстрації транспортних засобів,
оскільки норми податкового
законодавства України не обмежують
право платника податку на податковий
кредит залежно від суб'єктного складу
сторін у правовідносинах за договорами
на придбання товарів (робіт, послуг), в
т.ч. і транспортних засобів та
визначають одинакові права та
обов'язки як для юридичних, так і для
фізичних осіб, платників податку (в
тому числі і фізичних
осіб-підприємців).

Відповідно до пункту 6 Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів (затверджений
Постановою Кабінету Міністрів України
від 07.09.1998 року за № 1388) транспортні
засоби реєструються за юридичними та
фізичними особами. Транспортні
засоби, що належать фізичним
особам - підприємцям, реєструються за
ними як за фізичними особами.

Стосовно посилання відповідача 1 в
акті перевірки на норми Цивільного
кодексу України, суд зазначає про те,
що що згідно ч. 2 ст. 1 ЦК України до
податкових відносин цивільне
законодавство не застосовується, крім
того, норми цивільного законодавства
не містять обмежень щодо права
власності фізичної особи яка є
суб'єктом підприємницької діяльності,
оскільки ні ЦК України, ні вказана
постанова КМ України (про державну
реєстрацію транспортних засобів) не
регулюють податкові відносини, а
податкове законодавство не містить
відповідних обмежень права платника
податку на податковий кредит та
бюджетне відшкодування ПДВ та не
ставлять його в залежність від
приписів інших законодавчих актів, при
цьому, порядок формування податкового
кредиту та подальшого бюджетного
відшкодування ПДВ встановлені нормами
діючого на час виникнення спірних
правовідносин Закону України "Про
податок на додану вартість".

Стосовно вимоги збільшеного позову про
стягнення бюджетного відшкодування з
ПДВ, суд приходить до висновку про
відмову в задоволенні і цієї вимоги,
виходячи з наступного:

Відповідно до пп. 7.7.4 п. 7.4 ст. 7 Закону 168
платник податку, який має право на
одержання бюджетного відшкодування та
прийняв рішення про повернення повної
суми бюджетного відшкодування, подає
відповідному податковому органу
податкову декларацію та заяву про
повернення такої повної суми
бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації. До декларації додаються
розрахунок суми бюджетного
відшкодування, копії погашених
податкових векселів (податкових
розписок), у разі їх наявності, та
оригіналів п'ятих основних аркушів
(примірників декларанта) вантажних
митних декларацій, у разі наявності
експортних операцій.

Абзацом "б" пп. 7.7.7 п.7.7 ст. 7 Закону 168
встановлено, що якщо за наслідками
документальної невиїзної (камеральної)
або позапланової виїзної перевірки
(документальної) податковий орган
виявляє невідповідність суми
бюджетного відшкодування сумі,
заявленій у податковій декларації, то
такий податковий орган - у разі
перевищення заявленої платником
податку суми бюджетного відшкодування
над сумою, визначеною податковим
органом внаслідок проведення таких
перевірок, податковий орган надсилає
платнику податку податкове
повідомлення, в якому зазначаються
сума такого перевищення та підстави
для її вирахування.

Згідно пп. 7.7.8 п.7.7. ст. 7 Закону 168, у разі,
коли за результатами перевірки сум
податку, заявлених до відшкодування,
платник податку або податковий орган
розпочинає процедуру
адміністративного оскарження,
податковий орган не пізніше наступного
робочого дня за днем отримання
відповідного повідомлення від
платника або ухвали суду про порушення
справи зобов'язаний повідомити про це
орган державного казначейства. Орган
державного казначейства призупиняє
процедуру відшкодування в частині
оскаржуваної суми до прийняття
остаточного рішення з
адміністративного або судового
оскарження. Після закінчення
процедури адміністративного або
судового оскарження податковий орган
протягом п'яти робочих днів, наступних
за днем отримання відповідного
рішення, зобов'язаний надати органу
державного казначейства висновок із
зазначенням суми податку, що підлягає
відшкодуванню з бюджету.

Аналогічна норма передбачена
положеннями Податкового кодексу
України (набрав чинність з 01.01.2011 року,
тобто, діючий станом на час звернення з
цією вимогою до суду, далі - ПК України),
зокрема, згідно п.200.15 ст. 200 ПК України,
після закінчення процедури
адміністративного або судового
оскарження контролюючий орган
протягом п'яти робочих днів, що настали
за днем отримання відповідного
рішення, зобов'язаний подати органу, що
здійснює казначейське обслуговування
бюджетних коштів, висновок із
зазначенням суми податку, що підлягає
відшкодуванню з бюджету.

Таким чином, податковим законодавством
передбачено, що у випадку прийняття
контролюючим органом рішення про
зменшення суми бюджетного
відшкодування та оскарження цього
рішення платником податків - процедура
бюджетного відшкодування не
здійснюється до прийняття рішення в
межах процедури адміністративного або
судового оскарження.

Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджено матеріалами справи,
податковим повідомленням - рішенням
ДПІ у Міжгірському районі за № 00/0
зменшено суму бюджетного
відшкодування з ПДВ у розмірі 134670,00
грн., вказане податкове повідомлення -
рішення оскаржено ФОП ОСОБА_4 в
судовому порядку та є предметом
розгляду даної адміністративної
справи (наряду з вимогою про стягнення
суми цього бюджетного відшкодування),
відтак, процедура судового оскарження
не завершена, в зв'язку з чим звернення
до суду (до закінчення процедури
судового оскарження рішення про
зменшення бюджетного відшкодування) з
вимогою про стягнення такого
бюджетного відшкодування - є
передчасною та задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача
(відповідачів). Відповідачами доведено
правомірність оскарженого податкового
повідомлення - рішення ДПІ у
Міжгірському районі від 26.07.2010 року №
0/0 (про зменшення суми бюджетного
відшкодування з ПДВ у розмірі 234670,00
грн.) та відсутність підстав для
бюджетного відшкодування з ПДВ, в
зв'язку з чим позовні вимоги є
необґрунтованими, суперечать вимогам
закону та не відповідають обставинам
справи, що підтверджується
дослідженими в судовому засіданні
належними та допустимими доказами та
задоволенні уточненого (збільшеного)
позову слід відмовити в повному обсязі.

Згідно ч. 3 ст.4 Закону України "Про
судовий збір" та в зв'язку з відмовою в
задоволенні позову, судові витрати
слід стягнути з позивача з
врахуванням суми судового збору,
сплаченого позивачем при подані
позову у відповідності до ч. 3 ст. 4
Закону України "Про судовий збір" (у
розмірі 538,68 грн., згідно квитанцій від
28.07.2014 року № 1 (а.с.2) та від 29.09.2014 року №
1 (а.с.75) - слід стягнути з ОСОБА_4 на
користь бюджету суму недоплаченого
судового збору у розмірі 2156,52 грн. У
відповідності до ч. 2 ст. 94 КАС України
та в зв'язку з відсутністю судових
витрат відповідачів, судові витрати на
користь ДПІ у Міжгірському районі
та/або ГУ ДКСУ не стягуються та за
рахунок бюджету не компенсуються.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 52, 71, 86, 94, 137, 160, 163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позову фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної
податкової інспекції у Міжгірському
районі Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Закарпатській області про визнання
нечинним та скасування податкового
повідомлення-рішення, стягнення
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість - відмовити.

2. Стягнути з ОСОБА_4 (АДРЕСА_1
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до
державного (місцевого) бюджету судовий
збір у розмірі 2156,52 грн. (дві тисячі сто
п'ятдесят шість гривень п'ятдесят дві
копійки).

3. Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України, та може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, встановлені ст.186 КАС України.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до ст. 160 КАС України -
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови (копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції).

Суддя С.І.
Рейті