Справа № 308/3476/14-а
Суддя: Кушнерик М.П.
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року
Справа №
876/10217/14

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Кушнерика М.П.

суддів
Мікули О.І., Старунського Д.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у м.Львові апеляційну
скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_2
на постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 25.03.2014р. по справі №308/3476/14-а
за позовом 94 прикордонного загону
Західного регіонального управління
Державної прикордонної служби України
до громадянина Афганістану ОСОБА_2 про
примусове видворення, -

в с
т а н о в и л а :

19.03.2014р. позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просив примусово
видворити громадянина Афганістану
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.н.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 25.03.2014р. позов задоволено.
Постанову суду допущено до негайного
виконання.

Відповідач оскаржив дану постанову з
підстав порушенням норм матеріального
права, а також не встановлені
обставини, які мають значення для
справи.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує
тим, що суд не з»ясував чи є ризики у
випадку примусового видворення для
життя, безпеки і свободи іноземного
громадянина, що зазначені ст.31 Закону
України «Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства». Крім того,
згідно з рішень Європейського суду з
прав людини, особа не підлягає
видворенню, якщо існує загроза того, що
у країні походження вона може стати
жертвою поводження забороненого ст.3
Європейської конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод. Отже,
суд не застосував положень ст.31 Закону
України «Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства», що призвело
до прийняття рішення про видворення
відповідача в країну походження, де він
може стати жертвою катувань, жорстоких
та таких, що принижують гідність видів
поводження чи покарання.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання апеляційного суду не
з'явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1
ст.197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
16.03.2014 року ОСОБА_2 (так в протоколі)
затриманий прикордонним нарядом від
відділу прикордонної служби «Ужгород»
за спробу незаконного, поза пунктами
пропуску, перетину державного кордону
з України в Словаччину. На момент
затримання документів, що посвідчують
особу не мав, що стверджується
протоколом про адміністративне
затримання від 16.03.2014 року.

17.03.2014 року начальником відділу по
роботі з іноземцями та
адміністративного провадження 94
прикордонного загону відносно
відповідача було прийнято рішення про
примусове повернення за межі України,
останньому роз'яснено, що він
зобов'язаний покинути територію
України в термін до 19.03.2014 року.

Однак, гр.Афганістану ОСОБА_2 територію
України не покинув.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
вимоги позивача про видворення є
обґрунтованими, з наступних підстав:

Іноземець або особа без громадянства
можуть бути примусово повернуті в
країну походження або третю країну,
якщо їх дії порушують законодавство
про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства або суперечать
інтересам забезпечення національної
безпеки України чи охорони
громадського порядку, або якщо це
необхідно для охорони здоров'я, захисту
прав і законних інтересів громадян
України за рішенням центрального
органу виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
міграції, органу Служби безпеки
України або органу охорони державного
кордону (стосовно іноземців та осіб без
громадянства, які затримані ними у
межах контрольованих прикордонних
районів під час спроби або після
незаконного перетинання державного
кордону України), з подальшим
повідомленням протягом 24 годин
прокурору про підстави прийняття
такого рішення. У рішенні про примусове
повернення зазначається строк,
протягом якого іноземець або особа без
громадянства повинні виїхати з
України. Зазначений строк не повинен
перевищувати 30 днів з дня прийняття
рішення ( частина 1 статті 26 Закону
України «Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства» від 22.09.2011р.
№3773-VI (далі - №3773).

Тобто, примусовому видворенню іноземця
чи особи без громадянства передують
дві обставини: 1) прийняття рішення
відповідним компетентним органом про
примусове повернення; 2) ухилення від
виїзду після прийняття рішення про
повернення або наявність
обґрунтованих підстав вважати, що
іноземець або особа без громадянства
ухилятимуться від виконання такого
рішення.

Обов'язковим є попереднє прийняття
вказаними органами рішення про
примусове повернення.

Відповідно до ч.2, 4 ст.5 Закону України
«Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»
від 08.07.2011р. № 3671-VI особа, яка з наміром
бути визнаною біженцем в Україні або
особою, яка потребує додаткового
захисту, під час в'їзду в Україну
незаконно перетнула державний кордон
України, повинна без зволікань
звернутися до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту, із заявою про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту. Особа,
зазначена в частині другій цієї статті,
не несе відповідальності за незаконне
перетинання державного кордону
України, якщо вона без зволікань
звернулася із заявою про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту.

Жодних документів на підтвердження
того, що загрожує реальна небезпека
життю чи здоров'ю відповідача в країні
походження (у зв'язку із належністю до
певної соціальної групи чи політичних
переконань, за ознаками
віросповідання, національності) суду
не надано.

Крім того, відповідач документів, які
засвідчують його особу, а також
грошових коштів, родичів чи роботи в
Україні немає, на території держави
перебуває нелегально та з метою
незаконного перетину кордону
західноєвропейських держав, а також
очевидне небажання повернутися у
країну свого походження свідчить про
підставність вимог позивача.

Оскільки позивачем подано позов на
виконання обов'язку передбаченого
Законом України «Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства», а
судом встановлено, що наявні підстави
для видворення відповідача та відсутні
обставини, які б перешкоджали такому
видворенню, то суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
ОСОБА_2, громадянина Афганістану,
необхідно видворити.

Щодо заперечень відповідача з приводу
незнання ним української мови та
неможливості через це ознайомитись з
постановою суду колегія суддів звертає
увагу, що з матеріалів справи
вбачається присутність в судовому
засіданні суду першої інстанції
перекладача - Джаміль Саміля, а також
присутність перекладача при складанні
протоколу про адмінзатримання.

Щодо посилання апелянта на те, що
позивач не мав права на звернення до
суду, оскільки не є суб»єктом владних
повноважень, а лише структурним
підрозділом органу охорони державного
контролю, то за змістом ч.1 ст.30 Закону
України «Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства» від 22.09.2011р.
№3773-VI (далі - Закон №3773) центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
міграції, органи охорони державного
кордону (стосовно іноземців та осіб без
громадянства, які затримані ними у
межах контрольованих прикордонних
районів під час спроби або після
незаконного перетинання державного
кордону України) або органи Служби
безпеки України можуть лише на
підставі винесеної за їх позовом
постанови адміністративного суду
примусово видворити з України іноземця
та особу без громадянства, якщо вони не
виконали в установлений строк без
поважних причин рішення про примусове
повернення або якщо є обґрунтовані
підстави вважати, що іноземець або
особа без громадянства ухилятимуться
від виконання такого рішення, крім
випадків затримання іноземця або особи
без громадянства за незаконне
перетинання державного кордону
України поза пунктами пропуску через
державний кордон України та їх
передачі прикордонним органам
суміжної держави.

З аналізу цієї статті вбачається, що
звернення до суду з позовом про
видворення особи, за відсутності в
особи можливості виконати рішення
центрального органу виконавчої влади,
є обов'язком позивача.

Оскільки суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, то воно не може
бути скасоване чи змінене з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.160, 195 - 197, п.1 ч.1 ст.198,
ст.200, 205, 206, 254 КАС України, колегія
суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу громадянина
Афганістану ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 25.03.2014р. по справі №308/3476/14-а
- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
М.П.Кушнерик

Судді:
О.І.Мікула

Д.М.Старунський