Справа № 820/18397/14
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харківський окружний адміністративний
суд у складі :
головуючого судді - Волошина Д.А.
за участю секретаря судового засідання
представників : позивача - ОСОБА_1,
відповідача - Шамілової Л.Ш
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду справу за
адміністративним позовом Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 до Західної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення ,-
До Харківського окружного
адміністративного суду звернувся
позивач, Фізична особа - підприємець
ОСОБА_3, з адміністративним позовом до
Західної об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області, в якому просить
суд, скасувати податкове
В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на те, що висновки
податкового органу про вчинення ним
порушень є помилковими, не доведеними
належними доказами і спростовуються
первинними документами підприємства,
наполягав на правильності обчислення
податкового кредиту з податку на
Відповідач, Західна об'єднана державна
податкова інспекція м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області, в письмових
запереченнях та представник
відповідача в судових засіданнях проти
позову заперечував з посиланням на
матеріали перевірки та стверджував, що
оскаржуване рішення винесене у
відповідності до норм діючого
законодавства, є таким, що відповідає
фактичним обставинам справи та просив
суд відмовити у задоволенні позовних
Представник позивача в судове
засідання з'явився, позов просив
задовольнити з підстав, зазначених у
Представник відповідача в судове
засідання з'явився, просив відмовити в
задоволені позову з підстав, що
зазначені в запереченнях на
адміністративний позов та матеріалах
Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, проаналізувавши
докази у їх сукупності, встановив
Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
пройшов встановлену процедуру
державної реєстрації та перебуває на
податковому обліку в Західній
об'єднаній державній податковій
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області з 15.07.2005 року.
В ході судового розгляду перелічені
обставини були визнані сторонами, суд
не має підстав для сумнівів у
добровільності визнання цих обставин
сторонами та їх достовірності, а тому
ці обставини окремо перед судом не
Західною об'єднаною державною
податковою інспекцією м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області була проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка ФОП ОСОБА_3 з питання
правомірності формування податкового
кредиту від ТОВ «Грант Тайм» (38123047) за
період з 01.01.2014 року по 31.01.2014 року, про
що складено акт від 16.06.2014 року №
2062/20-33-17-02-07/НОМЕР_2.
На підставі висновків акту перевірки
було винесено податкове
року, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість у загальному розмірі
6348,00 коп., з яких за основним платежем
4232 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями 2116 грн.
Позивач з прийнятим рішенням не
погодився та звернувся в межах
адміністративного оскарження зі
скаргою на прийняте податкове
повідомлення - рішення. Рішенням
Головного управляння Міндоходів у
Харківській області від 21.08.2014 року та
Державної фіскальної служби України
від 18.09.2014 року залишено без змін
податкове повідомлення - рішення, а
скарга без задоволення.
Як з'ясовано судовим розглядом,
фактичною підставою для винесення
спірного податкового повідомлення -
рішення слугували відображені в акті
перевірки від 16.06.2014 року №
2062/20-33-17-02-07/НОМЕР_2 висновки відповідача
про порушення п. 198.3 п. 198.6 ст.198
Податкового кодексу України, оскільки
безпідставно завищено податковий
кредит з ПДВ на загальну суму 4232,0 грн. (у
т.ч. за січень 2014р. - 4232,0 грн.).

Перевіряючи вказані висновки
відповідача, а відтак і прийняте на їх
підставі спірне податкове
повідомлення-рішення, на відповідність
вимогам ч.3 ст. 2 КАС України, суд
виходить з такого.

Згідно з матеріалами справи між
позивачем, Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3 (як замовником) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Грант Тайм" (як
постачальником) було укладено договір
поставки товарів № 1301 від 13.01.2014 року.
Згідно п 1.1. договору постачальник
зобов'язується здійснити поставку
Товару "хімматеріалів " в кількості і в
якості, згідно видаткових накладних,
які є невід'ємною частиною даного
договору. Замовник зобов'язується
прийняти вказаний Товар та своєчасно
здійснити оплату відповідно до цього
договору. Товар за договором
поставляється на склад замовника (п 2.2
договору)

Зазначена господарська операція
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 з
поставки товарів підтверджується
первинними документами, а саме:
договором № 1301 від 13.01.2014 року,
видатковими накладними,
рахунками-фактурами, виписками банку
про оплату, податковими накладними,
сертифікатами якості, актами про
передачу продукції на зберігання та
актами про передачу продукції зі
зберігання, за якими здійснювалося
отримання та оприбуткування товару на
склад, які містяться в матеріалах
справи.

Отримання товару здійснювала
уповноважена на те особа за
довіреностями, що містяться в
матеріалах справи (а.с. 58,59) Розрахунки
за вказаним договором проводились у
безготівковій формі, що
підтверджується банківськими
виписками (а.с. 60, 61).

Частинами другою та третьою ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік і
фінансову звітність в Україні"
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, що
фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо -безпосередньо
після її закінчення. Для контролю й
упорядкування оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа;
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Первинні документи за своєю формою та
змістом відповідають вимогам чинного
законодавства, наявності недоліків
(дефектів форми, змісту або походження),
які б згідно з п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України, ч.2 ст.9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність", п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704; далі за текстом - Положення)
спричиняли втрату означеними
накладними юридичного статусу
первинних документів судом не виявлено
та актом перевірки не встановлено.

Правила обрахування розміру
податкового кредиту з податку на
додану вартість у регламентовані п.198.1.
ст. 198 Податкового кодексу України, яким
передбачено право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності).

Згідно з п.п. 14.1.181 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -це
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг;або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, та складається з
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Приписами п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України забороняється
включення до складу податкового
кредиту сум податку, не підтверджених
належним чином оформленими
податковими накладними.

Норми п. 201.1, п. 201.4, п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України
встановлюють, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) податкову накладну в
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця, яка є підставою
для нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, всі
перелічені суми податкового кредиту
підтверджені відповідними податковими
накладними. В свою чергу, ці податкові
накладні складені на підставі
договору, видаткових накладних та
відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України.

Судом встановлено, що при здійсненні
поставки за договором № 1301 від 13.01.2014
року товар поставлявся на склад
позивача, яким він користувався згідно
договору №56 від 31.12.2011 року про надання
складських послуг по зберіганню товару
(а.с. 62-64)

Факт приймання товару на відповідальне
зберігання та повернення з
відповідального зберігання
підтверджується актами № 1 від 13.01.2014р.,
№ 5 від 23.01.2014р., № 1 від 14.01.2014р., № 3 від
24.01.2014р.

Судом встановлено, що постачальник
товару, щодо якого відповідачем
оспорюється право позивача на
податковий кредит з ПДВ на момент
здійснення господарських операцій був
зареєстрований в установленому
законом порядку, знаходився на обліку в
податковому органі, мав статус
платника ПДВ, свідоцтво платника ПДВ не
було анульовано на момент укладання та
виконання угоди, докази що
спростовують ці обставини
відповідачем до суду не надано.

Представник відповідача в судовому
засіданні не заперечував проти
правильності оформлення всіх
податкових накладних, які виписувалися
контрагентом позивача, та на підставі
яких позивач скористався правом на
формування податкового кредиту.

В ході перевірки відповідачем не
встановлено у позивача наміру отримати
за названим договором поставки іншого
результату, ніж придбання товару.
Досліджуючи витребувані та приєднані
до справи документи, суд відзначає, що
матеріали справи не містять жодних
доказів наявності між позивачем та
його контрагентом при укладанні і
виконанні договору взаємоузгоджених
зловмисних дій, спрямованих на
порушення існуючого в державі
суспільного ладу або моральних засад.
Таких доказів суду відповідачем не
надано, а судом при виконанні вимог ст.
11 Кодексу адміністративного
судочинства України не виявлено. При
цьому, суд бере до уваги, що доказів, які
б вказували на відсутність реальності
господарської операції за цим
договором поставки, за правилами ч. 2 ст.
71 Кодексу адміністративного
судочинства України відповідач до суду
не подав, а судом самостійно таких
доказів не виявлено.

Факт придбання товару підтверджується
документально первинними
бухгалтерськими документами, що були
надані до суду а саме: договором
поставки товару, договором
купівлі-продажу товару , видатковими
накладними, податковими накладними,
банківськими виписками, рахунками -
фактури, сертифікатами якості.

В подальшому товар було реалізовано, що
підтверджується договором
купівлі-продажу товарів № 1 від 10.01.2014
року укладеним між позивачем, Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_3 (як
постачальником) та ПП "Ліна" (як
покупцем) про передачу у власність
покупцю товару "хімпродукцію",
видатковими накладними,
рахунком-фактурою, виписками банку про
оплату, податковими та товарно -
транспортними накладними.

Транспортування товару від продавця до
покупця підтверджується
товарно-транспортними накладними. З
матеріалів справи вбачається, що
транспортування товару здійснювалось
транспортом Mercedes - Benz державний
номерний знак НОМЕР_3, що належить на
праві власності ОСОБА_3 (а.с. 74).

Судом не встановлено невідповідності
даних податкових накладних фактичним
обставинам.

Як вбачається з акту від 16.06.2014 року №
2062/20-33-17-02-07/НОМЕР_2, в ході перевірки для
доведення недотримання суб'єктом
підприємницької діяльності вимог
Податкового кодексу України
відповідач посилається на акт від ДПІ у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
03.04.2014 №957/2659/22-02/38123047 про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ "ГРАНТ ТАЙМ" щодо підтвердження
господарських відносин з ТОВ "Юрай" за
період з 01.01.2014 по 31.01.2014 року.

При цьому суд зазначає, що акти про
неможливість проведення звірки
відносно контрагентів позивача з
огляду на приписи Постанови КМУ № 1232
від 27.12.2010р. "Про затвердження порядку
проведення органами державної
податкової служби зустрічних звірок"
лише фіксує факт неможливості вчинення
дій з проведення звірки та не може
містити висновку щодо відсутності
факту здійснення господарської
діяльності, оскільки первинні
документи при цьому не досліджувались.

Таким чином, посилання відповідача на
вказаний акт від 03.04.2014 №957/2659/22-02/38123047,
як на доказ недотримання Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_3 вимог
Податкового кодексу України є
необґрунтованим.

Ст. 16 Податкового кодексу України
передбачає, що особами,
відповідальними за дотримання
достовірності та своєчасності
визначення сум податку, за нарахування,
утримання та сплату (перерахування)
податку до бюджету, та за повноту та
своєчасність його внесення до бюджету
є платники податку.

Згідно п. 36.5 ст. 36 Податкового кодексу
України, відповідальність за
невиконання або неналежне виконання
податкового обов'язку несе платник
податків.

При цьому такий платник несе
самостійну відповідальність за
порушення правил ведення податкового
обліку. Зазначена відповідальність
стосується кожного окремого платника
податку і не може автоматично
поширюватися на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів

Законом не встановлено обмежень по
включенню до складу податкового
кредиту сум ПДВ по товарах, послугах з
підстав викладених відповідачем, за
умови, що такий продавець
зареєстрований платником податку на
додану вартість, за наявності належним
чином оформлених податкових накладних,
та за наявності фактичного здійснення
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг). Окрім того порушення, допущені
одним платником податків у
відображенні в податковому обліку
певної господарської операції, за
загальним правилом не впливають на
права та обов'язки іншого платника
податків.

Ця позиція узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії"
(заява № 3991/03) Європейський Суд з прав
людини у своєму рішенні від 22 січня 2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку
Європейського Суду з прав людини, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Таким чином формування податкового
кредиту платника ПДВ здійснено
відповідно до пп. 198.3 та пп. 198.6 ст.198
Податкового кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході розгляду справи, відповідач не
довів правомірності та
обґрунтованості мотивів винесення
спірного податкового
повідомлення-рішення.

У зв'язку з тим, що відсутній об'єкт
донарахування податку на додану
вартість, суд приходить до висновку про
відсутність підстав застосування
штрафної (фінансової) санкції
передбаченої п.п. 123.1 ст. 123 Податкового
кодексу України.

Відповідно до статті 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством.

Серед критеріїв оцінювання судом
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, які одночасно є
принципами адміністративної
процедури, є принцип законності, що
закріплений у ч.2 ст.19 Конституції
України, відповідно до якого органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України,

З огляду на викладене, вимога позивача
про скасування податкового
повідомлення-рішення № від 01.07.2014
року обґрунтована та підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись Податковим кодексом України,
ст.ст. 7-11, 71, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_3 до Західної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Західної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області № від 01.07.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
(р/р 4011, платник - УДКСУ у
Червонозаводському районі м.Харкова,
МФО 851011, код ЄДР 37999628, юридична адреса:
м. Харків, вул. Плеханівська 29) на
користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) витрати зі
сплати судового збору у розмірі 182,70грн.
(сто вісімдесят дві гривні 70 копійок).

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення протягом десяти днів з дня її
проголошення, у разі застосування
судом частини третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного проваджені або
набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 26
грудня 2014 року.

Суддя
Волошин Д.А.