Справа № 2а/449/533/13
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року
Справа №
876/9878/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Багрія В.М., Старунського Д.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
області на постанову Перемишлянського
районного суду Львівської області від
05 червня 2013 року по справі № 2-а/449/533/13
за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
області про зобов'язання здійснити
нарахування та виплату підвищення до
пенсії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 14 вересня 2011 року звернулася до
суду з адміністративним позовом, в
якому просила зобов'язати відповідача
здійснити нарахування та виплату
підвищення до пенсії як дитині війни в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» за
період з 02 лютого 2011 року по 02 серпня
2011 року.

Ухвалою Перемишлянського районного
суду Львівської області від 04 жовтня
2011 року, яка не оскаржувалась в
апеляційному порядку, позовні вимоги
за період з 02 лютого 2011 року по 13
березня 2011 року відповідно до статті 100
КАС України залишено без розгляду у
зв'язку з пропуском позивачем строку
звернення до суду.

Постановою Перемишлянського районного
суду Львівської області від 05 червня
2013 року позов задоволено. Зобов'язано
відповідача здійснити нарахування та
виплату позивачу підвищення до пенсії
як дитині війни в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком починаючи
з 14 березня 2011 року відповідно до
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» з урахуванням
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій покликається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати постанову суду
першої інстанції і прийняти нову, якою
повністю відмовити в задоволенні
позовних вимог. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги вказує на те, що
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій здійснювалось в
розмірах передбачених законами
України, якими було затверджено
Державний бюджет України на
відповідний рік, та в межах
передбачених на це видатків, а також на
те, що законодавством не визначено з
якого саме розміру мінімальної пенсії
за віком слід визначати розмір
підвищення до пенсії дітям війни.

Оскільки апеляційну скаргу подано на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої пунктом 2 частини 1
статті 183-2 КАС України, суд відповідно
до пункту 3 частини 1 статті 197 КАС
України розглядає справу в порядку
письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100 КАС
України адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала.

Оскільки позивач звернулася до суду 14
вересня 2011 року та не навела поважних
причин пропуску строку звернення до
суду, суд першої інстанції правильно
залишив без розгляду позовні вимоги за
період з 02 лютого 2011 року по 13 березня
2011 року.

Суд погоджується з висновком суду
першої інстанції, що позовні вимоги
щодо здійснення позивачу нарахування
та виплати недоплаченого підвищення до
пенсії як дитині війни починаючи з 14
березня 2011 року підлягають
задоволенню, так як Законом України
«Про Державний бюджет на 2011 рік» дію
ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» не було зупинено чи
змінено. Відповідно до положень Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» розміри державних
соціальних гарантій на 2011 рік, що
визначаються залежно від прожиткового
мінімуму, встановлюються відповідними
законами України, цим Законом, та
нормативно-правовими актами Кабінету
Міністрів України. Тому відповідач у 2011
році до набрання чинності постановою
Кабінету Міністрів України від 06 липня
2011 року № 745 «Про встановлення деяких
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету», яка була
прийнята на виконання вимог Закону
України № 3491-VI «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» повинен був діяти
відповідно до вимог діючої норми ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», згідно з якою дітям війни
пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Наявність у позивача права на
отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
є визначальною для вирішення даного
спору, окрім цього це право
гарантується Конституцією України
(стаття 46 Конституції України).

Крім того, згідно із чинним
законодавством розмір мінімальної
пенсії за віком визначається лише за
правилами, передбаченими частиною 1
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір, немає. Тому
правильними є висновки суду першої
інстанції щодо неприйняття до уваги
положень частини 3 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
відповідно до якої мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абз. 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання підвищення до
пенсії.

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

За наведених обставин, суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують і не
дають підстав для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального або процесуального
права, що відповідно до частини 1 статті
200 Кодексу адміністративного
судочинства України є підставою для
залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду - без
змін.

Керуючись статтями 160, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
області залишити без задоволення, а
постанову Перемишлянського районного
суду Львівської області від 05 червня 2013
року по справі № 2-а/449/533/13 за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Перемишлянському районі
Львівської області про зобов'язання
здійснити нарахування та виплату
підвищення до пенсії - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
А.І. Рибачук

Судді
В.М. Багрій

Д.М. Старунський