Справа № 803/1039/13-а
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
Справа №
876/9760/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді:
Гуляка В.В.

суддів:
Довгополова О.М., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області ДПС на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 07
червня 2013 року в адміністративній
справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Петрол-Гарант» до Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області ДПС про визнання
протиправними і скасування податкових
повідомлень-рішень,

встановив:

У квітні 2013 року позивач ТзОВ
«Петрол-Гарант» звернувся в суд із
адміністративним позовом до
відповідача Луцької ОДПІ Волинської
області ДПС (на даний час Луцька ОДПІ ГУ
Міндоходів у Волинській області), в
якому просив визнати протиправними і
скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача : №
від 27.02.2013 р. про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на суму 5469192 грн. (в тому числі
5437584 грн. за основним платежем і 31608 грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями);
№ від 27.02.2013 р. про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на суму 186002 грн. (в
тому числі 186001 грн. за основним
платежем і 1 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями).

Відповідач позову не визнав, у суді
першої інстанції подав заперечення,
просив відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 07.06.2013 року
позов задоволено частково. Визнано
протиправним і скасовано податкове
повідомлення-рішення Луцької ОДПІ
Волинської області ДПС № від
27.02.2013 року. Визнано протиправним і
скасовано податкове
повідомлення-рішення Луцької ОДПІ
Волинської області ДПС № від
27.02.2013 року в частині збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 104269 грн., в тому
числі за основним платежем 104269 грн.. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

З цією постановою суду не погодився
відповідач і оскаржив її в
апеляційному порядку. Вважає апелянт,
що постанова суду першої інстанції
прийнята із неповним з'ясуванням
обставин справи, з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
а тому постанова суду підлягає
скасуванню з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянт зазначає, що оскаржені
податкові повідомлення-рішення від
27.02.2013 року винесено відповідачем на
підставі висновків планової виїзної
документальної перевірки позивача з
питань, що становлять предмет
заперечення за період з 01.01.2010 року по
30.09.2012 року. Суд першої інстанції
безпідставно не врахував висновків
перевірки, що відображені в Акті
перевірки № 1178/22.1/36541339 від 20.02.2013 року
про порушення позивачем вимог : п.135.5
ст.135 ПК України, занижено показники
задекларовані у рядку 03 ІД «Інші
доходи» податкової декларацій з
податку на прибуток на загальну суму
5437583 грн., в тому числі за 4 квартал 2011 р.
в сумі 5374369 грн. і за 1 квартал 2012 року в
сумі 63215 грн.; та вимог п.198.1, п.198.2, п.198.6
ст.198 ПК України, внаслідок чого
занижено ПДВ на загальну суму 186001 грн.,
в т.ч. за січень 2011 року в сумі 16404 грн.,
за лютий 2011 року в сумі 47227 грн., за
березень 2011 року в сумі 41705 грн., за
квітень 2011 року в сумі 37030 грн., за
травень 2011 року в сумі 43635 грн.. Вказує
апелянт, що позивачем безпідставно
занижено інші доходи, задекларовані у
податковій декларації з податку на
прибуток підприємства за 4 квартал 2011 р.
на суму 23366820 грн. і за 1 квартал 2012 року
на суму 301023 грн., оскільки договори між
позивачем і нерезидентом фірмою «Renalda
Іnvestmens Limited» укладені у грудні 2011 року
та березні 2012 року предметом яких є
придбання на фондовому ринку акцій
емітентів ПАТ «ФК «Ка-Сервіс» в
кількості 642033 штук за валютні кошти в
сумі 2923941,48 дол. США та у ПАТ
«Ост-Інвест» в кількості 1775 штук за 37570
дол. США, суперечать вимогам чинного
законодавства, укладені без мети
настання реальних наслідків. Витрати
по придбанню вказаних акцій на суму
23662018,95 грн. та по брокерських і
депозитарних послугах на суму 5824 грн.
зайво включено позивачем до Декларації
з податку на прибуток. Вказує апелянт,
що відображенню у податковій звітності
підлягає лише та господарська
операція, яка фактично відбулась, а не
та, зміст якої лише відображений на
первинних документах. Позивачем
перераховувались кошти без мети
реального настання правових наслідків,
з метою заниження об'єкту
оподаткування, несплати податків.

За результатами апеляційного розгляду
апелянт просить скасувати постанову
суду першої інстанції від 07.06.2013 р. у
частині задоволення позовних вимог та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову повністю.

Позивач подав заперечення на
апеляційну скаргу, в якому просить
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції від 07.06.2013 року залишити без
змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі та
з'явились в засідання суду апеляційної
інстанції, перевіривши матеріали
справи, обговоривши підстави і межі
апеляційної скарги, вважає, що таку
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, виходячи з наступних
підстав.

Судом встановлено і підтверджено
матеріалами справи, що в період з 05.02.2013
року по 11.02.2013 року відповідачем
Луцькою ОДПІ Волинської області ДПС
було проведено планову виїзну
документальну перевірку позивача ТзОВ
«Петрол-Гарант» з питань, що становлять
предмет заперечення за період з 01.01.2010
року по 30.09.2012 року. За наслідками
перевірки складено Акт № 1178/22.1/36541339 від
20.02.2013 року. У висновках акту перевірки
зазначено, що Товариством порушено
вимоги : п.135.5 ст.135 ПК України, занижено
показники задекларовані у рядку 03 ІД
Декларації «Інші доходи» на загальну
суму 5437583 грн., в тому числі за 4 квартал
2011 р. в сумі 5374369 грн. і за 1 квартал 2012
року в сумі 63215 грн.; п.198.1, п.198.2, п.198.6
ст.198 ПК України, занижено ПДВ на
загальну суму 186001 грн., в т.ч. за січень
2011 року в сумі 16404 грн., за лютий 2011 року
в сумі 47227 грн., за березень 2011 року в
сумі 41705 грн., за квітень 2011 року в сумі
37030 грн., за травень 2011 року в сумі 43635
грн. (а.с. 9-58 Т.1).

Такі висновки Податкового органу
ґрунтуються на твердженнях про те, що
порушення щодо заниження податку на
прибуток підприємств пов'язане із
укладенням позивачем правочинів із
нерезидентом фірмою «Renalda Іnvestmens Limited»
на отримання акцій емітента ПАТ «ФК
«Ка-Сервіс» (договір купівлі-продажу
цінних паперів № 1221-Б від 20.12.2011 року) та
акцій емітента ПАТ «Ост-Інвест»
(договір купівлі-продажу цінних
паперів № 204-БВ від 22.03.2012 року), які є
нікчемними, не призвели до настання
юридичних наслідків, а позивачем зайво
включено у рядок 1.2 «витрати звітного
(податкового) періоду» додатку ЦП до
рядка 03.20 та 03.21 додатка ІД до
податкових декларацій з податку на
прибуток підприємства вартість акцій
на загальну суму 23662018,95 грн. по угодах,
які є нікчемними та зайво включено
витрати, пов'язані з придбанням акцій -
брокерські та депозитарні послуги в
сумі 5824,20 грн.. Порушення щодо завищення
податкового кредиту з ПДВ пов'язане із
безпідставним включенням до складу
податкового кредиту з ПДВ відповідних
періодів сум по нереальних
(безтоварних) операціях з виконання
робіт по ремонту дорожнього покриття
на АЗС виконаних фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3, внаслідок чого
занижено ПДВ на загальну суму 81732 грн..
Крім того, позивачем не відображено
зменшення залишку від'ємного значення
за результатами попередньої
податкової перевірки (Акт позапланової
виїзної перевірки № 442/23-99/36541339 від
07.12.2009 р.), в результаті чого занижено
ПДВ на загальну суму 104269 грн..

На підставі вказаного вище Акта
перевірки від 20.02.2013 року відповідачем
винесено відносно позивача податкові
повідомлення-рішення: № від
27.02.2013 р. про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
суму 5469192 грн. (в тому числі 5437584 грн. за
основним платежем і 31608 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями); №
від 27.02.2013 р. про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 186002 грн. (в тому
числі 186001 грн. за основним платежем і 1
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями) (а.с. 63, 64 Т.1).

За результатами адміністративного
оскарження вказані ППР від 27.02.2013 року
залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції
погоджується із висновками суду першої
інстанції щодо наявності підстав для
часткового задоволення позовних вимог.

Так, суд апеляційної інстанції вважає
правильними висновки суду першої
інстанції про те, що в ході судового
розгляду справи знайшли своє
підтвердження висновки податкового
органу про завищення позивачем
податкового кредиту на загальну суму
81732 грн., в т.ч. за січень 2011 року в сумі
13884,00 грн., за лютий 2011 року в сумі 39852,00
грн., за березень 2011 року в сумі 27996,00
грн. по господарських операціях з
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3
щодо виконання робіт по ремонту
дорожнього покриття на АЗС, оскільки
реальність виконання таких робіт не
підтверджується належними доказами.
Тому, податкове повідомлення-рішення
від 27.02.2013 року № в частині
збільшення позивачу суми грошового
зобов'язання за платежем ПДВ на 81732 грн.
та застосування штрафної (фінансової)
санкції в сумі 1 грн. прийняте
відповідачем правомірно, в зв'язку з
чим позовні вимоги про визнання
протиправним і скасування вказаного
податкового повідомлення-рішення у цій
частині до задоволення не підлягають.

При цьому, суд апеляційної інстанції
зазначає, що постанова суду першої
інстанції від 07.06.2013 року в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
щодо ППР № від 27.02.2013 року по
податку на додану вартість на суму 81732
грн. (186001 грн. - 104269 грн.) основного
платежу і 1 грн. штрафної (фінансової)
санкції, позивачем не оскаржується.

Відносно податкового
повідомлення-рішення від 27.02.2013 року №
в частині збільшення позивачу
суми грошового зобов'язання за
платежем ПДВ на 104269 грн. (в т.ч. за
основним платежем 104269 грн.), у зв'язку із
невідображенням зменшення залишку
від'ємного значення за результатами
попередньої перевірки податкового
органу, то суд апеляційної інстанції
погоджується із висновками суду першої
інстанції про протиправність цього ППР
у цій частині, з врахуванням
наступного.

Матеріалами адміністративної справи
підтверджується, що на підставі
матеріалів перевірки, яка оформлена
актом від 22.10.2012 року № 5418/15-211/36541339
Луцькою ОДПІ Волинської області ДПС
було винесено податкове
повідомлення-рішення від 09.11.2012 року №
, яким ТзОВ «Петрол-Гарант»
зменшено розмір від'ємного значення
суми ПДВ за серпень 2012 року на 5655177 грн.,
та яке було оскаржено в судовому
порядку. Постановою Волинського
окружного адміністративного суду від
28.12.2012 року у справі № 2а/0370/3889/12 за
позовом ТзОВ «Петрол-Гарант» до
Луцької ОДПІ Волинської області ДПС
про визнання нечинним (скасування)
податкового повідомлення-рішення
позов задоволено, визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення Луцької ОДПІ
Волинської області ДПС від 09.11.2012 року
№ . У вказаній постанові суду
зазначено, що висновки податкового
органу про завищення розміру
від'ємного значення суми ПДВ за серпень
2012 року ґрунтуються, в тому числі, на
висновках акту позапланової виїзної
перевірки № 442/23-99/36541339 від 07.12.2009 року.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про те, що оскільки позивачем
оскаржено у судовому порядку податкове
повідомлення-рішення Луцької ОДПІ
Волинської області ДПС від 09.11.2012 року
№ , яке винесене, в тому числі, за
висновками акту позапланової виїзної
перевірки № 442/23-99/36541339 від 07.12.2009 року
щодо неправильного визначення
платником від'ємного значення різниці
між сумою податкових зобов'язань і
сумою податкового кредиту в серпні 2009
року, вказане податкове
повідомлення-рішення є неузгодженим в
силу приписів пункту 56.18 статті 56 ПК
України. Тому, оскарженим податковим
повідомленням-рішенням від 27.02.2013 року
№ безпідставно збільшено
позивачу суму грошового зобов'язання
за платежем ПДВ на 104269 грн., в т.ч. за
основним платежем 104269 грн..

При цьому, суд апеляційної інстанції
зазначає, що апелянтом Луцькою ОДПІ
Волинської області ДПС у розглядуваній
апеляційній скарзі на постанову суду
першої інстанції від 07.06.2013 року не
наведено жодних обгрунтувань в частині
визнання протиправним і скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 27.02.2013 року на суму ПДВ у
розмірі 104269 грн..

Відносно податкового
повідомлення-рішення № від 27.02.2013
р. про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
суму 5469192 грн., то суд апеляційної
інстанції також погоджується із
висновками суду першої інстанції щодо
протиправності і необхідності
скасування цього ППР.

Так, висновки Податкового органу про
заниження позивачем податку на
прибуток ґрунтуються на твердженнях
про те, що Товариством зайво включено у
Декларацію з податку на прибуток
витрати в сумі вартості акцій на
загальну суму 23662018,95 грн. по угодах із
нерезидентом фірмою «Renalda Іnvestmens Limited» з
придбання акцій емітента ПАТ «ФК
«Ка-Сервіс» (договір купівлі-продажу
цінних паперів № 1221-Б від 20.12.2011 року) та
акцій емітента ПАТ «Ост-Інвест»
(договір купівлі-продажу цінних
паперів № 204-БВ від 22.03.2012 року), та
витрати по брокерських та депозитарних
послугах в сумі 5824,20 грн.. На думку ДПІ
такі договірні відносини є нікчемними,
не призвели до настання юридичних
наслідків.

Однак, матеріалами адміністративної
справи підтверджується реальність
укладення, фактичне виконання та
настання правових наслідків за
досліджуваними господарськими
взаємовідносинами між позивачем і
фірмою «Renalda Іnvestmens Limited» щодо придбання
акцій емітента ПАТ «ФК «Ка-Сервіс»
(договір купівлі-продажу цінних
паперів № 1221-Б від 20.12.2011 року) та акцій
емітента ПАТ «Ост-Інвест» (договір
купівлі-продажу цінних паперів № 204-БВ
від 22.03.2012 року), між позивачем і ТзОВ
«ФК Гамбит» щодо брокерських та
депозитарних послуг по операціях з
придбання акцій, між позивачем і ТзОВ
«ВТФ АВІАС» щодо продажу акцій.

Відповідно до ст. 71 ч.2 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Щодо покликань відповідача на
нікчемність розглядуваних правочинів
щодо купівлі-продажу акцій, то суд
апеляційної інстанції зазначає
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину
визначені статтею 203 ЦК України,
відповідно до якої: 1) зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам; 2) особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; 3) волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; 4)
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; 5) правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
6) правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 204 ЦК України встановлено
презумпцію правомірності правочину і
вказано, що правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він
невизнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК
України. Недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається (стаття 215 ЦК
України).

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Правові наслідки недійсності
правочину визначені статтею 216 ЦК
України, де вказано, що в разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування. Якщо у зв'язку із
вчиненням недійсного правочину другій
стороні або третій особі завдано
збитків та моральної шкоди, вони
підлягають відшкодуванню винною
стороною.

Крім цього, відповідно до ст. 207 ГК
України, господарське зобов'язання, що
не відповідає вимогам закону, або
вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Згідно ч. 1 ст. 208 ГК України якщо
господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

З наведених вище норм випливає, що
наявність умислу у сторін (сторони)
угоди означає, що вони (вона), виходячи з
обставин справи, усвідомлювали або
повинні були усвідомлювати
протиправність укладеного правочину
та усвідомлювали суперечність його
інтересам держави та суспільства і
прагнули або свідомо допускали
настання протиправних наслідків.

Відповідно до ст. 236 ЦК України,
нікчемний правочин або правочин,
визнаний недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення.

У зв'язку із цим, висновки про
нікчемність правочину можуть бути
зроблені лише за наявності доказів і
встановлення фактів порушення
обов'язкових вимог для чинності
правочину в момент укладення такого
правочину.

З цього приводу суд апеляційної
інстанції враховує, що розглядувані
договори купівлі-продажу акцій на
момент укладення відповідали усім
вимогам необхідним для їх чинності, не
суперечали вимогам чинного
законодавства та моральним засадам
суспільства, сторони договору володіли
необхідним обсягом цивільної
дієздатності, волевиявлення були
вільними і відповідали внутрішній волі
сторін договору, договори були
спрямовані на реальне настання
правових наслідків і такі наслідки
наступили.

З врахуванням наведених вище норм
законодавства та фактичних обставин
справи, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при розгляді
адміністративної справи всебічно і
об'єктивно встановлено обставини
справи, висновки суду відповідають
обставинам справи, постанова суду від
07.06.2013 р. винесена з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області ДПС - залишити без
задоволення.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 07 червня 2013
року в адміністративній справі за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Петрол-Гарант» до
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області ДПС про визнання протиправними
і скасування податкових
повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
В.В. Гуляк

Судді:
О.М. Довгополов

Р.Й. Коваль

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 22.12.2014 року.