Справа № К/9991/77673/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/77673/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В.,
Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., розглянувши
в порядку письмового провадження
касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову
Євпаторійського міського суду
Автономної республіки Крим від 11
грудня 2008 року, ухвалу та постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 1 червня 2009
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Автономній
Республіці Крим, Головного управління
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим, начальника пенсійного
відділення Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Автономній Республіці Крим Павленко
Н.С. про визнання рішень незаконними,
визнання права на перерахунок розміру
грошового забезпечення і пенсії,
стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2006 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом до
відповідачів. Уточнивши позовні
вимоги, просив визнати незаконним
перерахунок його пенсії з 1 січня 2005
року на підставі Закону України «Про
внесення змін в статтю 43 Закону України
«Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
внутрішніх справ та деяких інших осіб»
без урахування щомісячної доплати в
розмірі 50% суми пенсії; визнати
незаконними рішення Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Автономній Республіці
Крим від 6 лютого 2006 року № 18/х-5, від 20
квітня 2006 року № 55/15265 про відмову у
вказаному перерахунку пенсії;
зобов'язати Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Автономній Республіці Крим провести
перерахунок розміру грошового
забезпечення з 1 січня 2005 року
відповідно до Закону України «Про
внесення змін в статтю 43 Закону України
«Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
внутрішніх справ та деяких інших осіб»
та вказівки заступника Міністра
внутрішніх справ України від 18 січня 2005
року № 463/Пв «Про порядок нарахування
грошового забезпечення з 1 січня 2005
року» з урахуванням щомісячної доплати
в розмірі 50% суми пенсії, яка могла бути
нарахована і виплачена з 1 грудня 1996
року, та направити вказаний
перерахунок до Головного управління
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим; визнати незаконним
рішення Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Автономній Республіці Крим від 3
жовтня 2007 року № 18/х-1 про відмову у
перерахунку грошового забезпечення з 1
січня 2005 року та направленні його до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Автономній Республіці Крим;
зобов'язати Головне управління
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим провести перерахунок
його пенсії з 1 січня 2007 року відповідно
до Закону України «Про внесення змін в
статтю 43 Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
внутрішніх справ та деяких інших осіб»
та виплатити заборгованість з 1 січня
2007 року відповідно до вказаного Закону;
визнати незаконними бездіяльність
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Автономній
Республіці Крим щодо неприйняття
наказу про встановлення йому з 1 грудня
1996 року щомісячної доплати в розмірі
від 25% до 50% суми пенсії, яка могла бути
нарахована, дії Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Автономній Республіці Крим щодо
нарахування та виплати з 1 грудня 1996
року щомісячної доплати в розмірі
меншому, ніж 25% суми пенсії, яка могла
бути нарахована, дії щодо перерахунку
місячного грошового забезпечення та
пенсії без врахування щомісячної
доплати в розмірі 50% суми пенсії;
стягнути з Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Автономній Республіці Крим моральну
шкоду в сумі 7500 грн.; визнати
незаконними дії начальника пенсійного
відділення Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Автономній Республіці Крим Павленко
Н.С. щодо проведення перерахунку
місячного грошового забезпечення з
урахуванням щомісячної доплати в
розмірі 25% суми пенсії, а не 50% пенсії та
її виплати з 1 липня 2006 року, а не з 1
січня 2005 року; зобов'язати Головне
управління Пенсійного фонду України в
Автономній Республіці Крим провести
перерахунок його пенсії з 1 січня 2005
року відповідно до Закону України «Про
внесення змін в статтю 43 Закону України
«Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
внутрішніх справ та деяких інших осіб»
та виплатити вказану заборгованість з 1
січня 2005 року по 1 січня 2008 року
відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України
«Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
внутрішніх справ та деяких інших осіб»
з урахуванням встановленого індексу
інфляції; визнати право на перерахунок
розміру грошового забезпечення та
пенсії з 1 січня 2005 року на підставі
Закону України «Про внесення змін в
статтю 43 Закону України "Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
внутрішніх справ та деяких інших осіб»
з урахуванням щомісячної доплати в
розмірі 50% суми пенсії, яка могла бути
нарахована і виплачувалася б з 1 грудня
1996 року.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
він з 6 січня 2000 року отримує пенсію за
вислугу років в розмірі 85% на підставі
Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
внутрішніх справ та деяких інших осіб».
У зв'язку із набранням чинності Закону
України «Про внесення змін в статтю 43
Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
внутрішніх справ та деяких інших осіб»
має право на перерахунок та виплату
пенсії з 1 січня 2005 року в розмірі 50%, з 1
січня 2006 року - 100%, проте відповідач не
здійснює такий перерахунок.

Постановою Євпаторійського міського
суду Автономної Республіки Крим від
11 грудня 2008 року у задоволенні
позову відмовлено.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 1 червня 2009 року закрито
провадження у справі в частині
позовних вимог про визнання рішень
незаконними, визнання права на
перерахунок розміру грошового
забезпечення і пенсії з 1 січня 2005
року, зобов'язання зробити перерахунок
розміру грошового забезпечення з 1
січня 2005 року, стягнення моральної
шкоди, визнання бездіяльності
незаконною в частині вимог про
визнання права на перерахунок розміру
грошового забезпечення та пенсії з 1
січня 2005 року на підставі Закону
України «Про внесення змін в статтю 43
Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
внутрішніх справ та деяких інших осіб»
з урахуванням щомісячної доплати в
розмірі 50% суми пенсії, яка могла бути
йому нарахована і щомісячно
виплачуватись з 1 грудня 1996 року.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 1 червня 2009 року змінено постанову
Євпаторійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 11
грудня 2008 року та викладено
резолютивну частину в іншій редакції.
Відмовлено у задоволенні всіх позовних
вимог, крім частини позовних вимог,
провадження за якими закрито.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції, ухвалу та постанову
суду апеляційної інстанції та
направити справу до суду першої
інстанції на новий розгляд.

Перевіривши за матеріалами справи
доводи касаційної скарги та
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах касаційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач проходив
службу в органах внутрішніх справ до 5
січня 2000 року.

Наказом начальника Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Автономній Республіці
Крим № 12 л/с позивача звільнено у
відставку за віком відповідно до ст. 65
п. «а» Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ.

Виходячи з щомісячного грошового
утримання позивача, що становить 666 грн.
50 коп., йому призначено пенсію в
розмірі 566 грн. 53 коп.

Грошове утримання позивача складалося
із посадового окладу - 200 грн., доплати
за звання - 135 грн., за вислугу років - 134
грн., надбавки за роботу в умовах
режимних обмежень - 30 грн., надбавки за
особливі умови служби - 167 грн. 50 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Автономній
Республіці Крим та начальника
пенсійного відділення Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Автономній Республіці
Крим, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач пропустив
встановлений строк звернення до суду,
поважних підстав його пропуску судом
не встановлено, крім того на
застосуванні наслідків пропуску цього
строку наполягали відповідачі. А
відмовляючи у задоволенні позову до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Автономній Республіці Крим
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач у період проходження служби не
отримував щомісячної доплати у розмірі
50% суми пенсії, а отримував таку доплату
у розмірі 25 %.

Змінюючи постанову суду першої
інстанції та закриваючи провадження у
справі в частині визнання права
позивача на перерахунок розміру
грошового забезпечення та пенсії з 1
січня 2005 року з урахуванням щомісячної
доплати в розмірі 50% суми пенсії, яка
могла бути нарахована та виплачена
ОСОБА_4 з 1 грудня 1996 року, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що вказані позовні вимоги не
відносяться до адміністративної
юрисдикції, а тому не підлягають
розгляду в порядку адміністративного
судочинства.

Проте погодитися з такими висновками
суду апеляційної інстанції не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону
висновки суду апеляційної інстанції не
ґрунтуються на законі.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим
загальним судам як адміністративним
судам підсудні усі адміністративні
справи у спорах фізичних осіб з
суб'єктами владних повноважень з
приводу обчислення, призначення,
перерахунку, здійснення, надання,
одержання пенсійних виплат, соціальних
виплат непрацездатним громадянам,
виплат за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням та
інших соціальних виплат, доплат,
соціальних послуг, допомоги, захисту,
пільг.

Отже, висновок суду апеляційної
інстанції про закриття провадження у
справі в частині визнання права
позивача на перерахунок розміру
грошового забезпечення та пенсії з 1
січня 2005 року з урахуванням щомісячної
доплати в розмірі 50% суми пенсії, яка
могла бути нарахована та виплачена
йому з 1 грудня 1996 року, є помилковим.

Що стосується іншої частини постанови
суду першої інстанції, то суд
апеляційної інстанції фактично
погодився з висновками суду першої
інстанції, проте зазначив, що суд
першої інстанції розглянув не всі
вимоги позивача.

Однак, погодитися з таким висновком
суду апеляційної інстанції не можна,
оскільки саме судом першої інстанції
вирішено всі позовні вимоги ОСОБА_4, на
відміну від суду апеляційної
інстанції, який в частині позовних, які
підлягають розгляду в порядку
адміністративного судочинства, закрив
провадження у справі.

Згідно ст. 43 Закону України «Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
внутрішніх справ та деяких інших осіб»
пенсії особам, які мають право на
пенсію за цим Законом, та членам їх
сімей обчислюються з розміру грошового
забезпечення за останньою штатною
посадою на день звільнення, враховуючи
відповідні оклади за посадою,
спеціальні звання, проценту надбавки
за вислугу років, щомісячні додаткові
види грошового забезпечення (надбавки,
доплати, підвищення) та премії в
розмірах, встановлених законодавством.

При обчисленні пенсій особам
офіцерського складу, прапорщикам і
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом враховуються
відповідні оклади за посадою,
військовим чи спеціальним званням,
процентна надбавка за вислугу років,
надбавка за вчене звання і вчену
ступінь, кваліфікацію і умови служби в
порядку і розмірах, що визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно п. 6 постанови Кабінету
Міністрів України від 17 липня 1992 року
№ 393 «Про порядок обчислення вислуги
років, призначення та виплати пенсії і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби і військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їх сімей» пенсії особам
зазначеної категорії
військовослужбовців обчислюються із
суми грошового забезпечення, що
виплачується їм на день звільнення з
військової служби.

Так, пенсію позивачу обчислено з
грошового забезпечення за останньою
штатною посадою без урахування
отримуваної ним пенсійної доплати у
розмірі 25% суми пенсії, яка могла бути
йому нарахована у разі виходу на
пенсію, оскільки до 1 січня 2005 року
вказана доплата не враховувалася при
обчисленні пенсії і не входила до
складу грошового забезпечення за
діючим на той час законодавством.

Позивачу пенсію призначено на підставі
грошового атестату за вислугу років
відповідно положень ст. 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» та п. 7 постанови Кабінету
Міністрів України від 17 липня 1992 року
№ 393 «Про порядок обчислення вислуги
років, призначення пенсії і грошової
допомоги особам офіцерського складу,
прапорщикам мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органі внутрішніх
справ та членів їх сімей».

Надбавка згідно Указу Президента
України № 771/2001 від 31 серпня 2001 року
«Про внесення змін в Указ Президента
України від 4 жовтня 1996 року № 926» та
надбавка за безперервну службу введені
після звільнення позивача.

На момент виникнення спірних
правовідносин законодавцем не
передбачалося можливості перерахунку
раніше призначених пенсій у зв'язку з
введенням після звільнення осіб, які
мають право на пенсію відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб», нових щомісячних
додаткових видів грошового
забезпечення та премії, які не
отримувалися під час служби.

Отже, виходячи з того, що 1 січня 2005
року набув чинності Закон України «Про
внесення змін в статтю 43 Закону України
«Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб», відсутні підстави для
перерахунку пенсії позивача з
урахуванням премії з моменту її
призначення та з урахуванням 100%
надбавки та надбавки за безперервну
службу з моменту їх введення.

Відповідно ст. 63 Закону України «Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» перерахунок раніше
призначених пенсій
військовослужбовцям проводиться за
документами, які є у пенсійній справі, а
також додатковими документами,
наданими пенсіонерами на момент
перерахунку.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що з 1
липня 2006 року позивачу правомірно
здійснено перерахунок пенсії з
урахуванням 25% пенсійної доплати, яку
він отримував під час проходження
служби, а тому обгунтовано відмовив у
задоволенні цих вимог та інших
позовних вимог, які є похідними.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 99 КАС України (у
редакції, чинній на момент звернення
позивача до суду) адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Частиною 2 вказаної статті передбачено,
що для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Частиною 1 ст. 100 КАС України (у редакції,
чинній на час розгялуду справи судом)
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Виходячи з вищенаведеного, правильним
є й висновок суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позову до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Автономній
Республіці Крим та начальника
пенсійного відділення Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Автономній Республіці
Крим у зв'язку з пропуском позивачем
встановлено строку звернення до суду,
оскільки про порушення своїх прав
останньому було відомо у 1998-1999 роках, а
з позовом до суду він звернувся лише у
жовтні 2006 року, доказів поважності
причин пропущення вказаного строку
судом не встановлено, а відповідач під
час судового розгляду справи наполягав
на застосуванні наслідків пропуску
строку звернення до суду.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов помилкових висновків
про закриття провадження у справі в
частині позовних вимог та зміну
резолютивної частини постанови суду
першої інстанції, а відтак помилково
змінив законне рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до статті 226 КАС суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

Оскільки суд апеляційної інстанції
помилково змінив постанову суду першої
інстанції, яка ухвалена
відповідно до закону, то колегія суддів
на підставі ст. 226 КАС
України скасовує судові рішення суду
апеляційної інстанції та залишає в
силі постанову суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 1 червня 2009
року та постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 1 червня 2009 року скасувати, а
постанову Євпаторійського міського
суду Автономної республіки Крим від 11
грудня 2008 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк