Справа № 487/6859/14-а
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 487/6859/14-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Корнешова Т.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Джабурія О.В.

суддів -
Крусяна А.В

- Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
апеляційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Миколаєва на постанову
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 29 жовтня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в місті
Херсон про визнання бездіяльності
протиправною, зобов'язання поновити
виплату пенсії,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просить визнати
протиправною бездіяльність управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Миколаєва у відновленні
виплати йому пенсії за віком,
зобов'язати відповідача поновити
виплату пенсії та пенсійної надбавки,
як «дитині війни» з 07.10.2009 року,
посилаючись в обґрунтування вимог на
те, що у 1994 році йому була припинена
виплата пенсії за віком у зв'язку з
виїздом на постійне проживання до
Ізраїлю, але це відповідно до рішення
Конституційного Суду України від 07.10.2009
року є неконституційним, проте за його
зверненнями у червні 2014 року
відповідач у поновлені його прав на
отримання пенсії відмовив.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позов, зазначені
обставини підтвердив.

У судовому засіданні представник
відповідача позовні вимоги не визнав,
надав письмові заперечення проти
позову, в яких вважав, що відсутні
правові підстави для поновлення
виплати пенсії позивачу.

Постановою Заводського районного суду
м. Миколаєва від 29 жовтня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано
протиправною бездіяльність управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Миколаєва у відновленні
виплати ОСОБА_2 пенсії за віком.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Заводському районі м.
Миколаєва поновити ОСОБА_2 виплату
пенсії за віком, здійснити нарахування
та виплату підвищення до пенсії як
«дитині війни» - з 10 червня 2014 року. В
решті позову відмовлено. Допущено
негайне виконання присудженої виплати
у межах суми стягнення за один місяць.
Встановлено управлінню Пенсійного
фонду України Заводського району в м.
Миколаєві строк один місяць для
подання до суду звіту про виконання
постанови в частині її негайного
виконання та решти - з моменту набрання
постановою чинності. Управлінню
Державного Казначейства у м. Миколаєві
повернути з Державного (місцевого)
бюджету позивачу 73,08 грн. судового
збору.

Не погодившись з таким рішенням
управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі м. Миколаєва
звернулося з апеляційною скаргою на
зазначену постанову, просить її
скасувати та прийняти нову постанову,
якою повністю відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Згідно до вимог п.2 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції розглянув
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки у судове
засідання не прибули сторони, які
беруть участь у справі, проте про
розгляд справи були належним чином
повідомлені.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Колегією суддів встановлено, що
позивач є громадянином України, який з
1994 року постійно проживає в державі
Ізраїль. Згідно копії пенсійного
посвідчення, позивач з 1991 року є
пенсіонером і до виїзду з України
проживав за адресою: АДРЕСА_1 та
перебував на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Миколаєва та отримував пенсію
за віком. Виплату пенсії було припинено
у 1994 році через виїзд позивача на
постійне місце проживання до держави
Ізраїль.

10.06.2014 року представник позивача
звернувся до управління Пенсійного
фонду України в Заводському районі м.
Миколаєва із заявою про поновлення
виплати пенсії.

Листом № 78-К-7 від 23.06.2014 року управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Миколаєва в поновленні
виплати пенсії відмовило на підставі
ст. 49, 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши докази на їх підтвердження,
суд першої інстанції дійшов до
висновку про необхідність
задовольнити позов частково.

Однак, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій,
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед Законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2
КАС України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних
законів, Кодексом та контекстом
Конституції України можна зробити
висновок, що однією з найважливіших
тенденцій розвитку сучасного
законодавства України є розширення
сфери судового захисту, в тому числі
судового контролю за правомірністю і
обґрунтованістю рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Вимогами п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначено, що виплата
пенсії за рішенням територіальних
органів Пенсійного фонду або за
рішенням суду припиняється на весь час
проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Згідно до вимог ст.51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», у разі виїзду
пенсіонера на постійне місце
проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень п.2 ч.1 ст.49,
другого речення ст.51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» визначені
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними).

Відповідно до вимог ч.2 ст.152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, колегія суддів вважає, що,
позивач, проживаючи в Ізраїлі, як
громадянин України, має такі ж самі
конституційні права, зокрема, право на
пенсійне забезпечення, як й інші
громадяни України, оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство не допускають обмеження
права на соціальний захист, зокрема,
права на отримання пенсії за ознакою
місця проживання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» реєстрація місця проживання
чи місця перебування особи або її
відсутність не може бути умовою
реалізації прав і свобод, передбачених
Конституцією, законами чи міжнародними
договорами України, або підставою для
їх обмеження. Тобто, кожен громадянин
України, включаючи пенсіонерів, має
право на вільний вибір місця свого
проживання зі збереженням усіх
конституційних прав.

Оскільки рішенням Конституційного
Суду України від 07 жовтня 2009 року
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), положення п.2 ч.1
ст.49, другого речення ст.51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від
09.07.2003 року № 1058-IV, вказані положення
Закону втрачають чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом
України цього рішення. Дана обставина є
безумовною підставою для поновлення
позивачеві виплати пенсії.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції
стосовно необґрунтованості вимог
позивача щодо нарахування та виплати
пенсії з 07.09.2009 року, оскільки із заявою
про поновлення виплати пенсії за віком
позивач звернувся до управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Миколаєва 10.06.2014 року, тому,
саме з цього моменту у відповідача
з'явився обов'язок щодо призначення
(відновлення виплати) та сплати пенсії
позивачеві.

З огляду на те, що ОСОБА_2 має право на
отримання пенсії проживаючи за
кордоном, а відмова УПФУ в виплаті
такої пенсії є протиправною, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно дійшов висновку про те, що
позовні вимоги слід задовольнити
частково, а саме: визнати протиправною
бездіяльність управління Пенсійного
фонду України в Заводському районі м.
Миколаєва щодо відмови у відновленні
виплати ОСОБА_2 пенсії за віком;
зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Заводському районі м.
Миколаєва поновити ОСОБА_2 виплату
пенсії за віком, здійснити нарахування
та виплачувати ОСОБА_2 пенсію за віком з
10 червня 2014 року.

Щодо вимог позивача в частині виплати
підвищення до пенсії як «дитині війни»,
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
мають статус дитини війни, на їх
соціальну захищеність шляхом надання
пільг і державної соціальної підтримки
визначені та закріплені в Законі
України «Про соціальний захист дітей
війни» від 18.11.2004 року. Цей Закон набув
чинності 01 січня 2006 року

На підставі вимог ст.6 названого Закону
(в редакції до 28 грудня 2007 року) дітям
війни пенсія або щомісячне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищується на 30 % мінімальної
пенсії за віком.

Колегія суддів зазначає, що матеріали
справи не містять будь-яких доказів
набуття позивачем статусу «дитина
війни».

Таким чином, колегія суддів доходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 щодо
зобов'язання відповідача відновити і
виплачувати позивачеві з 07.10.2009 року
пенсійну надбавку як «дитині війни»
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення та надання відповідних доказів
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. Отже, в адміністративному
процесі, як виняток із загального
правила, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень встановлена
презумпція його винуватості.
Презумпція винуватості покладає на
суб'єкта владних повноважень обов'язок
аргументовано, посилаючись на докази,
довести правомірність свого рішення,
дії чи бездіяльності та спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів. Такий
обов'язок відсутній, якщо відповідач
визнає позов. Відповідач, який є
суб'єктом владних повноважень, свою
позицію суду частково доказав та
частково обґрунтував її.

Оскільки висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи і, крім того, судом порушено
норми матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи,
ухвалене судове рішення на підставі
вимог ст. 202 КАС України підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення вимог
позивача.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 202; 205; 207; 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Миколаєва задовольнити
частково, постанову Заводського
районного суду м. Миколаєва від 29
жовтня 2014 року - скасувати.

Постановити по справі нову постанову,
якою частково задовольнити позовні
вимоги ОСОБА_2.

Визнати протиправною бездіяльність
управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі м. Миколаєва щодо
відмови у відновленні виплати ОСОБА_2
пенсії за віком.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Заводському районі м.
Миколаєва поновити ОСОБА_2 виплату
пенсії за віком, здійснити нарахування
та виплачувати ОСОБА_2 пенсію за віком з
10 червня 2014 року.

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
надіслання її копії особам, що беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом 20 днів.

Головуючий:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян

Суддя:
О.І. Шляхтицький