Справа № 826/15187/14
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
в порядку письмового провадження
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Кротюка О.В., суддів
Бояринцевої М.А., Мазур А.С., розглянув в
порядку письмового провадження
адміністративну справу
За позовом Заступника
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора до третя особа Державної
реєстраційної служби України ОСОБА_1
про скасування рішення від
21.01.2014 №10099941,
Обставини справи:
З позовом до Окружного
адміністративного суду міста Києва
звернувся заступник
Білгород-Дніпровського міжрайонного
прокурора до Державної реєстраційної
служби України, третя особа-ОСОБА_1 про
скасування рішення від 21.01.2014 №10099941.
Під час розгляду справи представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги в повному обсязі.
Представники відповідача в судове
засідання не з'явився, направив до суду
письмові заперечення проти позову, в
яких просив відмовити заступнику
Білгород-Дніпровського міжрайонного
прокурора в задоволені позовних вимог
в повному обсязі. В своїй письмовій
заяві представник Державної
реєстраційної служби України просив
здійснювати розгляд справи у
відсутність представника відповідача
за наявними матеріалами.
Третя особа без самостійних вимог на
предмет спору -ОСОБА_1- про дату, час та
місце розгляду справи повідомлена
належним чином, у судове засідання не
В порядку частини 6 ст.128 КАС України
судом ухвалено про розгляд справи в
письмовому провадженні.
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва, -
Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду від 03.12.2004 № 2-4030/2004
позов ОСОБА_1 до Причорноморського
державного регіонального підприємства
Державного комітету природних
ресурсів України задоволено та визнано
за ОСОБА_1 право власності на комплекс
будівель та споруд, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1 та в цілому
складаються з: спального корпусу літ.
«А» загальною площею 222,9 кв.м., будинку
відпочинку літ. «Б» загальною площею 44,8
кв. м., будинку відпочинку літ. «В»
загальною площею 24,6 кв.м.,
каналізаційної насосної станції літ.
«Г» загальною площею 36,8 кв.м.,
душ-туалет літ. «Д», альтанки літ. «Е»
загальною площею 12,8 кв.м.,
трансформаторної підстанції № 1764 літ.
«Ж», трансформаторної підстанції літ.
«З» та шести будинків вагончиків.

21.01.2014 р. державним реєстратором прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Березуцьким Є.Ю. прийнято рішення №
10099941 про проведення державної
реєстрації за ОСОБА_1 права власності
на вищезгадану нерухомість (з
відкриттям розділу). Слід зазначити, що
відповідно до ч. 1 ст. 26 записи до
Державного реєстру прав вносяться на
підставі прийнятого рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень.

Станом на 21.01.2014 р. сформовано витяг з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності. Згідно із зазначеним
витягом: номер запису про право
власності: 4335891; дата, час державної
реєстрації: 21.01.2014 р. 14:04:16 год.; підстава
виникнення права власності: рішення
суду від 03.12.2004 р.
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду; підстава внесення
запису: рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень (з
відкриттям розділу), індексний номер:
10099941 від 21.01.2014 р. 09:16:22 год.; власник:
ОСОБА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, паспорт
НОМЕР_2, виданий 19.06.2002 р. Відомості про
об'єкт нерухомого майна: реєстраційний
номер об'єкта нерухомого майна: 03;
будівлі та споруди бази відпочинку
«ІНФОРМАЦІЯ_1» адреса: АДРЕСА_1.

Між тим, рішенням колегії суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду Одеської
області від 18.06.2014 року ухвалено:
Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду від 03.12.2004 № 2-4030/2004
- скасувати.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішення набрало законної сили 18 червня
2014 року.

Враховуючи вищезазначене, позивач
просить скасувати рішення про державну
реєстрацію прав на нерухоме майно,
прийняте державним реєстратором прав
на нерухоме майно 21.01.2014 за №10099941

Вирішуючи у взаємозв'язку з наведеним
спір по суті, суд зазначає наступне.

Так, Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» визначено
правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Згідно із ч. 1 ст. 2 цього Закону державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно (далі - державна реєстрація прав),
це офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною другою статті 3 цього ж Закону
встановлено, що держава гарантує
достовірність зареєстрованих прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 15 Закону
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Частиною 4 статті 15 цього Закону
передбачено, що державній реєстрації
підлягають виключно заявлені права та
їх обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Частиною 7 ст. 16 Закону передбачено, що
державна реєстрація прав проводиться
на підставі заяви власника, іншого
правонабувача, сторони правочину, за
яким виникло право, уповноваженої ними
особи або державного кадастрового
реєстратора у випадках, передбачених
цим Законом.

Документи, що встановлюють виникнення,
перехід, припинення прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і подаються для
державної реєстрації прав, повинні
відповідати вимогам, встановленим цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами (ч. 3 ст. 17 Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 19 зазначеного Закону
державна реєстрація прав проводиться
на підставі, зокрема, рішень судів, що
набрали законної сили.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 9 Закону передбачено, що
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

Водночас, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24
зазначеного Закону, у державній
реєстрації прав та їх обтяжень може
бути відмовлено у разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Частиною 2 ст. 24 Закону встановлено, що
за наявності підстав для відмови в
державній реєстрації державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Постановою КМ України від 17 жовтня 2013 р.
№ 868 затверджено Порядок державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, який набрав чинності 12.02.2014 р.
(далі - Порядок № 868).

Пунктом 37 Порядку визначено, що
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
речових прав на нерухоме майно,
зокрема, є рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно.

Слід додати, що відповідно до ч. 1 ст. 26
записи до Державного реєстру прав
вносяться на підставі прийнятого
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення
суду рішення про державну реєстрацію
прав до Державного реєстру прав
вноситься запис про скасування
державної реєстрації прав (ч. 2 ст. 26
Закону).

При цьому, відповідно до п. 2.1. Порядку
прийняття і розгляду заяв про внесення
змін до записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень та скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 12.12.2011
№ 3502/5 (далі - Порядок № 3502/5), для
внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації прав та скасування записів
Державного реєстру прав заявник подає
органу державної реєстрації прав,
державним реєстратором якого було
проведено державну реєстрацію прав,
або нотаріусу, яким проведено державну
реєстрацію прав, заяву та документи,
визначені цим Порядком.

Пунктом 2.6. цього Порядку передбачено,
що для внесення записів про скасування
державної реєстрації прав, скасування
записів Державного реєстру прав
заявник подає рішення суду про
скасування рішення державного
реєстратора, що набрало законної сили,
та копії документів, визначених у
пункті 2.3 цього розділу.

За результатами розгляду заяви та
документів, що додаються до неї,
державний реєстратор приймає рішення
щодо внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації прав, скасування записів
Державного реєстру прав або рішення
щодо відмови у внесенні змін до
записів, відмови у внесенні записів про
скасування державної реєстрації прав,
відмови у скасуванні записів
Державного реєстру прав (п. 2.10. Порядку
№ 3502/5).

Державний реєстратор на підставі
прийнятого рішення щодо внесення змін
до записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації прав
або скасування записів Державного
реєстру прав вносить зміни до записів,
вносить записи про скасування
державної реєстрації прав або скасовує
записи Державного реєстру прав (п. 2.11.
Порядку № 3502/5).

В даному випадку, як встановлено під
час розгляду справи, спірне рішення
було прийнято на підставі рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду від 03.12.2004 № 2-4030/2004
про визнання права власності на
нерухоме майно.

Тобто, на час прийняття рішення про
реєстрацію прав, державний реєстратор
діяв відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 19
вищезгаданого Закону, у зв'язку з чим
відсутні підстави для висновку, що на
час прийняття спірного рішення
державний реєстратор діяв в порушення
вимог законодавства.

Однак, у зв'язку з скасуванням рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду від 03.12.2004 № 2-4030/2004,
спірне рішення втратило свою юридичну
значимість для цілей підтвердження
прав ОСОБА_1 на об'єкти нерухомого
майна, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1.

Враховуючи наведене, беручи до уваги
норми законодавства у сфері реєстрації
прав на нерухоме майно, які діють на час
розгляду справи, оскаржуване рішення
підлягає скасуванню.

Також, суд не бере до уваги посилання
відповідача, щодо неналежного позивача
з огляд на наступне.

Згідно ст. 121 Конституції України на
прокуратуру України покладено
представництво інтересів громадянина
або держави в суді у випадках
зазначених законом. В тому числі такі
випадки передбачені ст. 36-1 Закону
України «Про прокуратуру».

Одним з основних напрямків державної
політики є дотримання правових,
економічних, організаційних засад
проведення державної реєстрації
речових та інших прав, які підлягають
реєстрації за законом, та їх обтяжень і
спрямований на забезпечення визнання
та захисту державою цих прав, створення
умов для функціонування ринку
нерухомого майна.

Водночас, беручи до уваги те, що орган,
який уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних правовідносинах відсутній, у
міжрайонної прокуратури немає підстав
зазначати будь-якого позивача,
інтереси якого захищатимуться у суді.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням наведеного у сукупності,
суд приходить до висновку про
наявність підстав для скасування
спірного рішення

Оскільки спір вирішено на користь
сторони, звільненої від сплати
судового збору, а також за відсутності
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати (судовий
збір) стягненню з відповідача не
підлягають.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати рішення про державну
реєстрацію прав на нерухоме майно,
прийняте державним реєстратором прав
на нерухоме майно 21.01.2014 за № 10099941 щодо
реєстрації за ОСОБА_1 права власності
на об'єкт нерухомого майна: будівлі та
споруди бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1»
за адресою: АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили в
порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС
України. Постанова може бути оскаржена
до Київського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги в порядку і строки,
встановлені ст. 186 КАС України.

Головуючий суддя
О.В. Кротюк

судді
М.А. Бояринцева

А.С. Мазур