Справа № К/9991/25663/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/25663/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В.,
Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., розглянувши
в порядку письмового провадження
касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову
Вільногірського міського суду
Дніпропетровської області від 10
листопада 2010 року та постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 29 березня
2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області, міського
голови м. Вільногірська
Дніпропетровської області,
виконавчого комітету Вільногірської
міської ради Дніпропетровської
області про визнання незаконним та
скасування рішення міської ради та
розпорядження міського голови,
поновлення на роботі та стягнення
компенсації за вимушений прогул,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2009 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом до
відповідачів. Уточнивши позовні
вимоги, просив визнати незаконними
рішення Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області від 8 січня
2009 року № 1045-62/V та розпорядження
міського голови м. Вільногірська
Дніпропетровської області від 8 січня
2009 року № 1а-к, поновити його на
посаді секретаря Вільногірської
міської ради Дніпропетровської
області з 8 січня 2009 року, стягнути з
виконавчого комітету Вільногірської
міської ради Дніпропетровської
області на його користь заробітну
плату за час вимушеного прогулу в сумі
95913 грн. 62 коп.

Постановою Вільногірського міського
суду Дніпропетровської області від
10 листопада 2010 року позов
задоволено частково. Визнано
незаконними та скасовано рішення
Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області від 8 січня
2009 року № 1045-62/V «Про дострокове
припинення повноважень секретаря
Вільногірської міської ради V
скликання» та розпорядження міського
голови м. Вільногірська
Дніпропетровської області від 8 січня
2009 року № 1а-к «Про звільнення ОСОБА_4».
Поновлено позивача на посаді секретаря
Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області з 9 січня 2009
року, стягнуто з виконавчого комітету
Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області на користь
ОСОБА_4 середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 9 січня 2009 року по
9 січня 2010 року в сумі 30900 грн. В решті
позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 29 березня 2011 року скасовано
постанову Вільногірського міського
суду Дніпропетровської області від
10 листопада 2010 року та прийнято
нову постанову про часткове
задоволення позову. Визнано незаконним
розпорядження міського голови м.
Вільногірська Дніпропетровської
області від 8 січня 2009 року № 1а-к «Про
звільнення ОСОБА_4». В решті позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування постанови суду
апеляційної інстанції та зміну
постанови суду першої інстанції в
частині стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, з
підстав порушення норм матеріального
та процесуального права.

Перевіривши за матеріалами справи
доводи касаційної скарги та
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі у
межах касаційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 21 квітня 2006 року згідно
рішення Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області 5 скликання
№ 05-01/V позивача обрано секретарем
вказаної ради. 31 жовтня 2007 року його
повноваження були достроково
припинені на підставі рішення
Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області 5 скликання
№ 547-28/V. Постановою Вільногірського
міського суду Дніпропетровської
області від 31 грудня 2008 року, яка
набрала законної сили, скасовано
рішення Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області 5 скликання
№ 547-28/V від 31 жовтня 2007 року та
поновлено ОСОБА_4 на посаді секретаря
ради.

8 січня 2009 року на підставі вказаної
постанови суду Вільногірська міська
рада Дніпропетровської області
рішенням № 1040-62/V поновила позивача на
посаді секретаря ради з 8 січня 2009 року
з 13 год. 30 хв.

Цього ж дня, 8 січня 2009 року, рішенням
Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області 5 скликання
№ 1045-62/V достроково припинено
повноваження секретаря Вільногірської
міської ради Дніпропетровської
області ОСОБА_4 з 8 січня 2009 року з 14
год. 35 хв.

На виконання вказаного рішення міський
голова м. Вільногірська
Дніпропетровської області
розпорядженням від 8 січня 2009 року №
1а-к «Про звільнення ОСОБА_4» звільнив
позивача з посади секретаря
Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області на підставі
п. 5 ст. 50 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції виходив з того, що
звільнення позивача проведено без
дотримання порядку та процедури
звільнення, до того ж в період
тимчасової непрацездатності позивача,
а відтак позивач підлягає поновленню
на раніше займаній посаді з виплатою
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та приймаючи нову постанову
про задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що рішення Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області 5 скликання
№ 1045-62/V про дострокове припинення
повноважень позивача прийняте на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачений законодавством.
Розпорядження міського голови м.
Вільногірська Дніпропетровської
області від 8 січня 2009 року № 1а-к «Про
звільнення ОСОБА_4» прийняте з
перевищенням повноважень, оскільки
звільнення з посади секретаря ради
відноситься до виключної компетенції
ради згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні». При цьому суд апеляційної
інстанції зазначив, що ч. 3 ст. 40
КЗпП України не підлягає застосуванню
до вказаних правовідносин, оскільки
Законом України «Про службу в органах
місцевого самоврядування» не
передбачено застосування цієї норми.

Проте погодитися з такими висновками
суду апеляційної інстанції не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону
висновки суду апеляційної інстанції
зроблені без повного та всебічного
з'ясування обставин справи, до того ж не
ґрунтуються на законі.

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України «Про
службу в органах місцевого
самоврядування» на посадових осіб
місцевого самоврядування поширюється
дія законодавства України про працю з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Законом.

Ч. 1 ст. 20 вказаного Закону передбачено,
що крім загальних підстав,
передбачених Кодексом законів про
працю України, служба в органах
місцевого самоврядування припиняється
на підставі і в порядку, визначених
Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні», цим та
іншими законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 50 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
повноваження секретаря сільської,
селищної, міської ради можуть бути
достроково припинені за рішенням
відповідної ради.

Згідно ч. 3 ст. 40 КЗпП України не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці.

Всупереч вимог ст. 79, 86 КАС України суд
апеляційної інстанції належним чином
не перевірив доводів позивача про його
тимчасову непрацездатність, а висновки
про те, що на дані правовідносини не
поширюється дія ч. 3 ст. 40 КЗпП України
не ґрунтуються на законі та матеріалах
справи.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції належним чином не спростував
висновків суду першої інстанції про
незаконність звільнення позивача та не
з'ясував чи були підстави для
звільнення, чи дотримано відповідачем
порядок і процедуру звільнення.

Не можна безспірно погодитися з
висновком суду апеляційної інстанції
про незаконність розпорядження
міського голови, оскільки суд не
з'ясував порядок приведення рішень
ради до виконання, зокрема, що
стосується звільнення посадових осіб
органів місцевого самоврядування.

До того ж, суд апеляційної інстанції не
врахував, що за змістом ст. 50 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» секретар ради обирається на
строк повноважень ради, а тому
розглядаючи справу, не з'ясував чи не
закінчилася каденція відповідної ради,
на строк повноваження якої обрано
секретарем ОСОБА_4, що має істотне
значення для розгляду справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно ч. 2 ст. 227 цього Кодексу
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли суд апеляційної
інстанції в порушення вимог ст. 79, 86, 159
КАС України неповно з'ясував обставини
справи, тобто порушив норми
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, а касаційний суд в
силу ст. 220 КАС України не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, судове рішення
суду апеляційної інстанції не може
залишатися без змін і підлягає
скасуванню на підставі ч. 2 ст. 227 КАС
України з направленням справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 29 березня 2011 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк