Справа № 803/2474/14
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року Справа № 803/2474/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Ковальчука В.Д.,

при секретарі судового засідання
Ткачук І.І.,

за участю представника відповідача
Пахолюка О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_2 до Луцького міського відділу
Управління Державної міграційної
служби України у Волинській області
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася з
адміністративним позовом до Луцького
міського відділу Управління Державної
міграційної служби України у
Волинській області (далі - Луцький МВ
УДМС України у Волинській області) про
визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що 13 вересня 2014 року з метою
подання документів на оформлення та
видачу паспорта громадянина для виїзду
за кордон вона звернулася до Луцького
міського відділу Управління Державної
міграційної служби України у
Волинській області. Позивачем було
подано органу міграційної служби
наступні документи: заяву - анкету
встановленого зразка, паспорт
громадянина України, копію виданої
податковим органом довідки про
присвоєння ідентифікаційного номера,
дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см та
оригінал квитанції про сплату
державного мита.

Проте в порушення постанови Кабінету
Міністрів України №231 від 31 березня 1995
року "Про затвердження Правил
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення",
окрім вищеперерахованих документів
працівник Луцького міського відділу
Управління Державної міграційної
служби України у Волинській області
вимагав надання додаткових документів:
заяви-доручення для оформлення довідки
про несудимість та ксерокопії паспорта
громадянина України. А також
представник Луцького МВ УДМС України у
Волинській області наполягав на
обов'язковій оплаті добровільної
платної послуги вартістю 87,15 грн. за
видачу паспорта громадянина України
для виїзду за кордон та оплаті 120 грн. за
бланк паспорта з обов'язковим наданням
квитанцій про оплату цих послуг.

Позивач такі вимоги працівника
Луцького МВ УДМС України у Волинській
області заперечила, оскільки такі
вимоги постановою КМУ від 31.03.1995 року
№231 не передбачені. Луцьким МВ УДМС
України у Волинській області було
відмовлено позивачу у прийнятті
документів на оформлення та видачу
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон.

Позивач оскаржила відмову у прийнятті
документів на оформлення та видачу
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон шляхом подання 13
вересня 2014 року письмової заяви та
скарги на ім'я начальника Луцького МВ
УДМС України у Волинській області.
Проте, листом від 08 жовтня 2014 року
№0710/79-К відповідачем запропоновано
позивачу оплатити вартість послуг за
оформлення та видачу паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон в розмірі 87,15 грн. та вартість
бланка паспорта в розмірі 120,00 грн., а
також повторно звернутися до
відповідного підрозділу ДМС України з
переліком документів, визначених
пунктом 9 додатку №4 до наказу ДМС
України від 11.03.2013 року №48 (у редакції
наказу ДМС України від 15.10.2013 року №232).

ОСОБА_2 вважає такі дії щодо відмови в
прийнятті документів на оформлення
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон протиправними, така
відмова не ґрунтується на нормах
чинного законодавства України,
оскільки діючі нормативно-правові акти
не передбачають обов'язку заявника
надавати додаткові документи,
замовляти та додатково оплачувати
окремі платні послуги, які вона не
замовляла, не отримувала та не мала
наміру отримувати з метою оформлення
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон, а у зв'язку з
прийняттям постанови Кабінету
Міністрів України від 11.04.2011 року №292
"Про внесення змін до постанови
Кабінету Міністрів України від 31.01.1992
року №47 та від 04.06.2007 року №795", було
виключено абзац другий пункту 1, який
встановлював плату за бланк
закордонного паспорта.

Позивач просить суд:

1) визнати протиправними дії Луцького
МВ УДМС України у Волинській області
щодо відмови ОСОБА_2 в прийнятті
документів для оформлення та видачі
паспорта громадянина України для
тимчасового виїзду за кордон;

2) визнати протиправними дії Луцького
МВ УДМС України у Волинській області
щодо вимог по сплаті платних послуг,
які позивач не замовляв, не отримував
та не мав намірів щодо їх отримання, за
оформлення та видачу паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон в сумі 87,15 грн.;

3) визнати протиправними дії Луцького
МВ УДМС України у Волинській області
щодо вимог оплати за бланк паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон в сумі 120,00 грн.;

4) зобов'язати Луцький МВ УДМС України у
Волинській області прийняти документи
та розглянути питання щодо оформлення
і видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина
України для виїзду за кордон на
підставі поданих документів та
відповідно до Правил оформлення і
видачі паспортів громадянина України
для виїзду за кордон і проїзних
документів дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 31 березня 1995 року №231;

5) кваліфікувати протиправні дії та
притягнути до відповідальності
начальника Луцького МВ УДМС України у
Волинській області М.О. Консевича,
завідувача СЮЗ УДМС України у
Волинській області О.М. Пахолюка,
начальника УДМС України у Волинській
області О.В. Чернишева.

У судове засідання позивач не прибула,
проте подала заяву від 10.12.2014 року про
розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідачів в письмовому
запереченні від 17 грудня 2014 року №0701/7372
та в судовому засіданні заперечив
проти задоволення позовних вимог з тих
підстав, що послуги за видачу паспорту
за виїзду за кордон у розмірі 87,15 грн. та
за бланк паспорта у розмірі 120,00 грн. є
адміністративними та обов'язковими для
сплати. Позовні вимоги позивача щодо
кваліфікування дій та притягнення до
відповідальності начальника Луцького
МВ УДМС України у Волинській області
М.О. Консевича, завідувача СЮЗ УДМС
України у Волинській області О.М.
Пахолюка, начальника УДМС України у
Волинській області О.В. Чернишева
вважає такими, що не підлягають до
задоволення, оскільки вказані посадові
особи діяли в межах своїх посадових
обов'язків та на виконання вказівок ДМС
України, які в жодному разі не
суперечили діючому на той момент
законодавству. На підставі наведеного
просить в задоволенні позову відмовити
повністю

Заслухавши пояснення представника
відповідачів, дослідивши письмові
матеріали справи, суд дійшов висновку,
що адміністративний позов слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 13.09.2014 року
позивач звернулася до Луцького МВ УДМС
України у Волинській області з метою
подання документів на оформлення та
видачу паспорта громадянина України
для виїзду за кордон, подавши при цьому
заяву - анкету, паспорт громадянина
України, копію картки фізичної особи -
платника податків, дві фотокартки
розміром 3,5 х 4,5 см та оригінал
квитанції про сплату державного мита в
сумі 170,00 грн.

Як слідує із матеріалів справи, вказані
документи не були прийняті
працівниками Луцького МВ УДМС України
у Волинській області та повернуті
позивачу, зокрема з тих підстав, що
позивач не надала документи про оплату
послуги вартістю 87,15 грн. за оформлення
та видачу паспорта громадянина України
для тимчасового виїзду за кордон та
оплати вартості за бланк паспорта в
розмірі 120,00 грн.

Не погодившись з відмовою у прийомі
документів, позивач подала заяву та
скаргу від 13.09.2014 року начальнику
Луцького МВ УДМСУ у Волинській області.

Листом від 08.10.2014 року за №0710/79-К
відповідачем запропоновано позивачу
оплатити вартість послуг за оформлення
та видачу паспорта громадянина України
для виїзду за кордон в розмірі 87,15 грн.
та вартість бланка паспорта в розмірі
120,00 грн., а також повторно звернутися до
відповідного підрозділу ДМС України з
переліком документів, визначених
пунктом 9 додатку № 4 до наказу ДМС
України від 11.03.2013 року №48 (у редакції
наказу ДМС України від 15.10.2013 року №232.

Надаючи правову оцінку діям
відповідачів, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною другою статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів поширюються на публічно-правові
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до частин першої, другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку суду, відповідач не довів
правомірність дій щодо відмови
позивачу у прийнятті документів для
оформлення та видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон з підстави ненадання квитанцій
про сплату вартості послуги за
оформлення та видачу паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон в розмірі 87,15 грн. та вартості
бланка паспорта в розмірі 120,00 грн., з
огляду на наступне.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України та порядок
розв'язання спорів у цій сфері
регулюються Законом України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" від 21 січня
1994 року №3857-XII (далі - Закон № 3857-XII).

Стаття 1 даного Закону передбачає
право громадян України виїхати з
України, крім випадків, передбачених
цим Законом, та в'їхати в Україну.
Документами, що дають право на виїзд з
України і в'їзд в Україну та
посвідчують особу громадянина України
під час перебування за її межами, є,
зокрема, паспорт громадянина України
для виїзду за кордон (стаття 2 Закону
№3857-ХІІ).

Відповідно до абзацу другого частини
першої статті 4 Закону №3857-ХІІ
оформлення паспорта громадянина
України для виїзду за кордон
провадиться громадянам України, які
постійно проживають в Україні і
досягли 18-річного віку, - за особистим
клопотанням про отримання паспорта або
через своїх законних представників до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
громадянства. Порядок оформлення,
видачі, обміну, повернення, вилучення,
знищення, визнання недійсним паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон визначається Кабінетом
Міністрів України. Бланки паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон виготовляються на замовлення
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
громадянства.

Крім того, статтею 7 даного Закону
закріплено, що правила оформлення і
видачі паспортів, їх тимчасового
затримання та вилучення визначаються
відповідно до цього Закону Кабінетом
Міністрів України і підлягають
опублікуванню. З метою реалізації
наведеної бланкетної норми Кабінетом
Міністрів України 31 березня 1995 року
було прийнято постанову №231, якою
затверджено Правила оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення (далі - Правила
№231).

Пунктом 10 Правил №231 встановлено, що
для оформлення паспорта у разі
тимчасового виїзду за кордон
подається: заява-анкета встановленого
зразка; паспорт громадянина України,
свідоцтво про народження (для осіб
віком до 16 років) (після прийняття
документів повертається); копія
виданої податковим органом довідки про
присвоєння ідентифікаційного номера,
крім осіб, які через свої релігійні або
інші переконання відмовляються від
прийняття ідентифікаційного номера та
офіційно повідомляють про це
відповідні державні органи; дві
фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра;
квитанція про сплату державного мита
або документ, що підтверджує право на
звільнення від його сплати.

Згідно зі статтею 1 Декрету Кабінету
Міністрів України від 21 січня 1993 року
№7-93 "Про державне мито" (далі - Декрет
№7-93), платниками державного мита на
території України є фізичні та
юридичні особи за вчинення в їхніх
інтересах дій та видачу документів, що
мають юридичне значення,
уповноваженими на те органами.

Відповідно до пункту 6 статті 2 Декрету
№7-93 державне мито справляється за
видачу нового зразка паспорта
громадянина України (крім обміну нині
діючого паспорта на паспорт нового
зразка); за оформлення нового зразка
паспорта громадянина України для
поїздки за кордон; за видачу громадянам
України закордонного паспорта на право
виїзду за кордон або продовження
строку його дії. Підпунктом "б" пункту 6
статті 3 Декрету №7-93 встановлено, що
ставка державного мита за видачу
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон встановлюються в
розмірі 10 неоподаткованих мінімумів
доходів громадян, тобто 170 грн. 00 коп.

Разом з цим, у пункті 27 розділу І
Переліку платних послуг, які надаються
підрозділами Міністерства внутрішніх
справ та Державної міграційної служби,
розмір плати за їх надання,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 04 червня 2007 року
№795 (у редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 26 жовтня 2011 року
№1098), визначено розмір плати за
оформлення та видачу паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон, що становить 87 грн. 15 коп.

Проаналізувавши вищевказані норми, суд
приходить до висновку, що сплата
встановленого Декретом №7-93
державного мита покриває вартість
витрат, пов'язаних із вчиненням
відповідачем дій щодо видачі
громадянам України паспорта на право
виїзду за кордон, у тому числі й
вартість бланка такого паспорта,
вартість персоналізації. Отже, вимога
повторної оплати тих самих дій (послуг)
на підставі іншого
нормативно-правового акта є
протиправною.

При цьому, неправомірною є й вимога
відповідача стосовно сплати вартості
бланка у розмірі 120 грн. 00 коп. у зв'язку
з тим, що Порядок надання підрозділами
Міністерства внутрішніх справ та
Державної міграційної служби платних
послуг, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 26.10.2011
року №1098 (далі - Порядок №1098), на який
посилається Луцький МВ УДМС України у
Волинській області, не встановлює
розмір такого відшкодування, не
передбачають його й Правила №231.

З аналізу наведеного вбачається, що
умови, які є обов'язковими для
виконання при оформленні та видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон встановлюються
виключно положеннями Закону України
"Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" та
Правилами оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 31 березня 1995 року
№231.

Така ж позиція викладена і в постанові
Верховного Суду України від 03 грудня 2013
року №21-416а13, яка в силу частини 1
статті 244-2 Кодексу адміністративного
судочинства України (КАС України) є
обов'язковою для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України.

Що стосується заперечень відповідача з
посиланням на положення Закону
України "Про адміністративні послуги"
від 06 вересня 2012 року №5203-VІ (далі -
Закон №5203-VІ) та норми Порядку надання
підрозділами Міністерства внутрішніх
справ та Державної міграційної служби
платних послуг, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.10.2011 року №1098, то суд зазначає
наступне.

Статтею 9 Закону №5203-VІ визначено, що
адміністративні послуги надаються
суб'єктами надання адміністративних
послуг безпосередньо, через центри
надання адміністративних послуг та/або
через Єдиний державний портал
адміністративних послуг; фізична
особа, у тому числі фізична особа -
підприємець, має право на отримання
адміністративної послуги незалежно
від реєстрації її місця проживання чи
місця перебування, крім випадків,
установлених законом, заява на
отримання адміністративної послуги
подається в письмовій чи усній формі.

Відповідно до статті 11 Закону №5203-VІ
при наданні адміністративних послуг у
випадках, передбачених законом,
справляється плата (адміністративний
збір). Розмір плати за надання
адміністративної послуги
(адміністративного збору) і порядок її
справляння визначаються законом з
урахуванням її соціального та
економічного значення. Плата за
надання адміністративної послуги
(адміністративний збір) зараховується
до державного або відповідного
місцевого бюджету. Плата за надання
адміністративної послуги
(адміністративний збір) вноситься
суб'єктом звернення одноразово за весь
комплекс дій та рішень суб'єкта надання
адміністративних послуг, необхідних
для отримання адміністративної
послуги (включаючи вартість бланків,
експертиз, здійснюваних суб'єктом
надання адміністративної послуги,
отримання витягів з реєстрів тощо).
Стягнення за надання адміністративних
послуг будь-яких додаткових не
передбачених законом платежів або
вимагання сплати будь-яких додаткових
коштів забороняється.

Частина друга статті 20 цього ж Закону
визначає, що до набрання чинності
законом, що визначає перелік
адміністративних послуг та розміри
плати за їх надання (адміністративні
збори), плата за надання
адміністративних послуг
(адміністративний збір) при зверненні
за отриманням платних
адміністративних послуг сплачується у
порядку і розмірах, встановлених
законодавством.

Таким чином, положення Закону №5203-VІ
передбачають сплату адміністративної
послуги одноразово за весь комплекс
дій та рішень суб'єкта надання
адміністративних послуг, необхідних
для отримання адміністративної
послуги (включаючи вартість бланків).
Проте на даний час відповідний закон,
що визначає перелік адміністративних
послуг та розміри плати за їх надання
(адміністративні збори) не прийнятий, а
тому відповідна плата сплачується у
порядку і розмірах, встановлених
законодавством, а саме Декретом №7-93,
оскільки інші платежі спеціальними
правовими актами, що регулюють
правовідносини з оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон, - Законом №3857-ХІІ
та Правилами №231не передбачені.

Також суд зазначає, що згідно з
пунктами 2, 3 Порядку №1098 послуги
надаються за письмовою заявою фізичних
або юридичних осіб із зазначенням їх
прізвища, імені, по батькові
(найменування), місця
реєстрації/проживання
(місцезнаходження) та виду послуги, а
також за постановою (ухвалою) суду в
цивільних та господарських справах;
оплата наданих послуг здійснюється
шляхом перерахування замовником
коштів через банки, відділення
поштового зв'язку або
програмно-технічні комплекси
самообслуговування.

З аналізу наведених положень Порядку
№1098 можна зробити висновок про те, що
послуги, які надаються органами
Державної міграційної служби не мають
обов'язкового характеру та надаються
лише за бажанням особи, на підставі
поданої нею письмової заяви, тобто
відповідач з огляду на положення
Порядку №1098 не може вимагати плати за
адміністративні послуги.

З матеріалів адміністративної справи
не вбачається подання позивачем такої
письмової заяви до територіального
органу ДМС України, позивач не
отримувала та не виявляла бажання
отримувати від відповідача додаткові
послуги, а відтак, вимоги відповідача
сплатити платежі за оформлення та
видачу паспорта громадянина України
для виїзду за кордон, які не
передбачені Законом №3857-XII та
Правилами №231, є безпідставними.

Таким чином, з урахуванням
встановлених обставин справи та
наведених норм чинного законодавства
України, виходячи із наданих суду
статтею 162 Кодексу адміністративного
судочинства України повноважень, суд
вважає за необхідне прийняти постанову
про часткове задоволення позовних
вимог з обранням способу захисту, який
би гарантував дотримання і захист прав,
свобод, інтересів позивача, а саме:
визнати протиправними дії УДМС України
у Волинській області щодо відмови
позивачу у прийнятті документів для
оформлення та видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон з підстави ненадання квитанцій
про сплату вартості послуги за
оформлення та видачу паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон в розмірі 87,15 грн. та вартості
бланка паспорта в розмірі 120,00 грн., та
зобов'язати УДМС України у Волинській
області прийняти за особистим
зверненням документи позивача для
розгляду питання щодо оформлення та
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон без квитанцій про
сплату вартості послуги за оформлення
та видачу паспорта громадянина України
за кордон в розмірі 87,15 грн. та
вартості бланка паспорта в розмірі 120,00
грн.

Позовні вимоги про кваліфікування
протиправних дій та притягнення до
відповідальності посадових осіб
Консевича М.О., Пахолюка О.М., Чернишева
О.В. до задоволення не підлягають,
оскільки до повноважень
адміністративного суду не належить
вирішення питання про притягнення до
відповідальності посадових осіб за
допущені порушення законодавства.

Згідно із частиною третьою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено. На думку суду,
оскільки позовні вимоги немайнового
характеру задоволено частково, тому на
користь позивача слід частково
присудити з Державного бюджету України
судовий збір в розмірі 36,54 грн.,
сплачений квитанцією від 08 грудня 2014
року №0.0.323664659.1 у розмірі 73,08 грн.

Керуючись частиною третьою статті
160, статтями 162, 163, 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, на підставі Закону України
"Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України", постанови
Кабінету Міністрів України від 31
березня 1995 року №231 "Про затвердження
Правил оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення",
суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Луцького міського відділу Управління
Державної міграційної служби України у
Волинській області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Луцького
міського відділу Управління Державної
міграційної служби України у
Волинській області щодо відмови у
прийнятті документів ОСОБА_2 для
оформлення та видачі паспорта
громадянина для виїзду за кордон з
підстав несплати вартості послуги за
оформлення та видачу паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон в сумі 87,15 грн. та вартості
бланка паспорта громадянина України
для виїзду за кордон в сумі 120 грн.

Зобов'язати Луцький міський відділ
Управління Державної міграційної
служби України у Волинській області
прийняти документи ОСОБА_2 для розгляду
питання щодо оформлення та видачі
ОСОБА_2 паспорта громадянина України
для виїзду за кордон (без оплати
вартості послуги за оформлення та
видачу паспорта громадянина України
для виїзду за кордон в сумі 87,15 грн. та
вартості бланка паспорта громадянина
України для виїзду за кордон в сумі 120
грн.).

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі
36 (тридцять шість) гривень 54 копійки.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови, яка буде
складена у повному обсязі 24 грудня 2014
року. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
В.Д. Ковальчук