Справа № 2а-5664/10/1070
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/17729/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Кагарлицької об'єднаної державної
податкової інспекції в Київській
області

на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 28 вересня
2010 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2011 року

у справі № 2-а-5664/10/1070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лавіком»

до Кагарлицької об'єднаної державної
податкової інспекції в Київській
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Лавіком» (далі -
позивач) звернулось до суду з позовом
до Кагарлицької об'єднаної державної
податкової інспекції у Київській
області (далі - відповідач) про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень Кагарлицької ОДПІ в
Київській області № /0 від 22
квітня 2010 року, №/1 від 19 травня 2010
року.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 28 вересня
2010 року позов задоволено. Скасовано
податкові повідомлення-рішення
Кагарлицької ОДПІ в Київській області
від 22 квітня 2010 року № /0 та від 19
травня 2010 року №/1. Судовий збір у
розмірі 3,40 грн. присуджено на користь
ТОВ «Лавіком» з Державного бюджету
України.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2011 року постанову Київського окружного
адміністративного суду від 28 вересня
2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі Кагарлицька ОДПІ в
Київській області, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Київського
окружного адміністративного суду від 28
вересня 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2011 року і ухвалити нове
судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість №
13794739 форми № 2-Р на бланку серії НБ №
048142, 25 січня 2001 року ТОВ «Лавіком» було
зареєстроване як платник податку на
додану вартість (арк. справи 33).

Разом з цим, 09 грудня 2008 року
Кагарлицька ОДПІ в Київській області
листом за № 9183/10/29-0 повідомила позивача
про необхідність зміни виданого
Свідоцтва відповідно до пункту 21
Положення про реєстр платників податку
на додану вартість від 01 березня 2000 № 79,
оскільки при його оформленні була
допущена помилка у номері свідоцтва з
причин опечатки і реквізити свідоцтва
(тобто сам номер) не відповідають
алгоритму його формування та даним
реєстру. Також, позивачу було
запропоновано звернутися до
податкового органу для виправлення
помилки у номері свідоцтва (арк. справи
34).

15 грудня 2008 року ТОВ «Лавіком»
надіслало на адресу податкового органу
лист-відповідь за № 15/12-08, в якому
вказало, що жодної з підстав для
перереєстрації, вказаних у пунктах 21, 22
Положення про реєстр платників податку
на додану вартість від 01 березня 2000 № 79,
у товариства не було, заяви з проханням
проведення перереєстрації товариство
не подавало, а такої підстави як
«Допущена помилка в зазначеному номері
свідоцтва з причин опечатки» у
зазначеному Положенні не передбачено.
У зв'язку з цим, товариство просить
роз'яснити йому наслідки заміни номера
свідоцтва для здійснених ТОВ «Лавіком»
у період з 25 січня 2001 року по даний час
господарських операцій та
контрагентів (арк. справи 41).

22 квітня 2010 року позивачем до
податкового органу було подано
реєстраційну заяву платника податку на
додану вартість для його
перереєстрації у зв'язку із заміною
свідоцтва за новою формою (арк. справи
36-37).

02 травня 2010 року ТОВ «Лавіком» було
отримане нове свідоцтво про реєстрацію
платника податку на додану вартість №
100281007 за формою № 2-ПДВ на бланку серії
НБ № 383407 (арк. справи 13).

При цьому, Кагарлицькою ОДПІ в
Київській області була проведена
невиїзна документальна (камеральна)
перевірка своєчасності подачі
(неподання) ТОВ «Лавіком» податкової
декларації з податку додану вартість
за січень та лютий 2010 року, за
результатами якої складений акт №
109/16-00/31265056 від 22 квітня 2010 року.

За висновками акта перевірки позивачем
були порушені вимоги підпункту 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», а саме:
не подані податкові декларації з
податку на додану вартість за січень 2010
року та лютий 2010 року, оскільки подані
ТОВ «Лавіком» податкові декларації за
вказані податкові періоди були визнані
не дійсними.

22 квітня 2010 року на підставі вказаного
акта перевірки Кагарлицька ОДПІ в
Київській області прийняла
податкове-повідомлення-рішення №
/0, яким на підставі підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпункту 17.1.7 пункту
17.1 статті 17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» визначила ТОВ
«Лавіком» суму штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок на додану
вартість у розмірі 340,00 грн.

Вказане податкове
повідомлення-рішення оскаржувалось
позивачем в адміністративному порядку,
за наслідками якого Кагарлицька ОДПІ в
Київській області прийняла
податкове-повідомлення-рішення №
/1 від 19 травня 2010 року на
аналогічну суму штрафних (фінансових)
санкцій.

Суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що підпунктом 4.1.2 пункту 4.1 статті 4
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» передбачено виключний
перелік підстав, за яких податкова
звітність може бути не визнана
контролюючим органом як податкова
декларація, з урахуванням того, що
подані позивачем податкові декларації
з податку на додану вартість за січень,
лютий 2010 року були заповнені у
відповідності до вимог Порядку
заповнення та подання податкової
декларації з податку на додану
вартість, затвердженого наказом ДПА
України від 30 травня 1997 року № 166, та
містили усі необхідні реквізити,
зокрема, і номер свідоцтва платника
податку на додану вартість, виданого
ТОВ «Лавіком» 25 січня 2001 року, яку не
визнавалося недійсним та не
анульовувалося.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Абзацом 1 підпункту 4.1.2 пункту 4.1 статті
4 Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що прийняття податкової
декларації є обов'язком контролюючого
органу. Податкова декларація
приймається без попередньої перевірки
зазначених у ній показників через
канцелярію, чий статус визначається
відповідним нормативно-правовим актом.
Відмова службової (посадової) особи
контролюючого органу прийняти
податкову декларацію з будь-яких
причин або висування нею будь-яких
передумов щодо такого прийняття
(включаючи зміну показників такої
декларації, зменшення або скасування
від'ємного значення об'єктів
оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо)
забороняється та розцінюється як
перевищення службових повноважень
такою особою, що тягне за собою її
дисциплінарну та матеріальну
відповідальність у порядку,
визначеному законом.

За приписами абзацу 2 підпункту 4.1.2
пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) якщо службова
(посадова) особа контролюючого органу
порушує норми абзацу першого цього
підпункту, платник податків
зобов'язаний до закінчення граничного
строку подання декларації надіслати
таку декларацію поштою з описом
вкладеного та повідомленням про
вручення, до якої долучається заява на
ім'я керівника відповідного
контролюючого органу, складена у
довільній формі, із зазначенням
прізвища службової (посадової) особи,
яка відмовилася прийняти декларацію,
та/або із зазначенням дати такої
відмови. При цьому декларація
вважається поданою в момент її
вручення пошті, а граничний
десятиденний строк, встановлений для
поштових відправлень підпунктом 4.1.7, не
застосовується.

Відповідно до абзацу 3 підпункту 4.1.2
пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) платник
податків може також оскаржити дії
службової (посадової) особи
контролюючого органу з відмови у
прийнятті податкової декларації у
судовому порядку.

Згідно абзацу 5 підпункту 4.1.2 пункту 4.1
статті 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) податкова звітність,
отримана контролюючим органом від
платника податків як податкова
декларація, що заповнена ним всупереч
правилам, зазначеним у затвердженому
порядку її заповнення, може бути не
визнана таким контролюючим органом як
податкова декларація, якщо в ній не
зазначено обов'язкових реквізитів, її
не підписано відповідними посадовими
особами, не скріплено печаткою
платника податків. У цьому випадку,
якщо контролюючий орган звертається до
платника податків з письмовою
пропозицією надати нову податкову
декларацію з виправленими показниками
(із зазначенням підстав неприйняття
попередньої), то такий платник податків
має право: надати таку нову декларацію
разом зі сплатою відповідного штрафу;
оскаржити рішення податкового органу в
порядку апеляційного узгодження.

Наказом ДПА України від 30 травня 1997
року № 166 (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) був
затверджений Порядок заповнення та
подання податкової декларації з
податку на додану вартість, пунктом 3.4
якого передбачено, що платник податку
самостійно обчислює суму податкового
зобов'язання, яку зазначає в
декларації. Дані, наведені в
декларації, мають відповідати даним
бухгалтерського та податкового обліку
платника, достовірність даних
підтверджується: підписом платника,
якщо платник - фізична особа, в інших
випадках (особа, яка визначена як
платник податку на додану вартість,
крім фізичних осіб) - підписами
відповідальних посадових осіб
(керівника, головного бухгалтера) та
печаткою, а в разі подання декларації в
електронній формі - електронним
підписом осіб (які підписують
декларацію), зареєстрованим у порядку,
визначеному законодавством.

З метою запровадження централізованої
системи приймання та комп'ютерної
обробки податкової звітності
платників податків та реєстрів
отриманих та виданих податкових
накладних із урахуванням різних
способів надходження документів до
органів державної податкової служби
України, у тому числі в електронному
вигляді засобами телекомунікаційного
зв'язку, та відповідно до статті 2
Закону України «Про державну податкову
службу в Україні», наказом ДПА України
від 31 грудня 2008 року № 827 були
затверджені Методичні рекомендації
щодо централізованого приймання та
комп'ютерної обробки податкової
звітності платників податків в ОДПС
України.

Відповідно до пункту 4.4 Методичних
рекомендацій щодо централізованого
приймання та комп'ютерної обробки
податкової звітності платників
податків в ОДПС України, затверджених
наказом ДПА України від 31 грудня 2008
року № 827 (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) під
обов'язковими реквізитами розуміються:
тип документа (звітний, уточнюючий,
звітний новий); звітний (податковий)
період; назва платника податків; код
платника податків згідно з Єдиним
державним реєстром підприємств та
організацій України відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 22 січня 1996 року № 118 «Про створення
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України»
або реєстраційний (обліковий) номер з
ТРДПАУ; ідентифікаційний номер згідно
з ДРФО або, у разі відмови від нього -
серія та номер паспорта для фізичної
особи; місцезнаходження платника
податків; назва ОДПС, до якого
подається звітність; дата подання
звіту (або дата заповнення - залежно від
форми); підписи посадових осіб,
засвідчені печаткою. Для звітів, у яких
це передбачено формою: звітний
(податковий) період, що уточнюється, у
разі надання платником податків
уточнюючого розрахунку; ініціали,
прізвища та ідентифікаційні номери
посадових осіб; код виду економічної
діяльності (КВЕД); код органу місцевого
самоврядування за КОАТУУ;
індивідуальний податковий номер та
номер свідоцтва про реєстрацію для
платників ПДВ.

Пунктом 4.5 Методичних рекомендацій
щодо централізованого приймання та
комп'ютерної обробки податкової
звітності платників податків в ОДПС
України, затверджених наказом ДПА
України від 31 грудня 2008 року № 827 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) визначено, що
якщо податкова звітність, надана
органу ДПС платником податків,
заповнена всупереч правилам,
визначеним у затвердженому порядку її
заповнення, то вона може бути не
визнана органом ДПС як податкова
звітність. Підставою про невизнання
податкової звітності є: відсутність
підпису відповідних посадових осіб
(факсиміле не дозволяється);
відсутність скріплення печаткою
підписів платника податків;
відсутність обов'язкових реквізитів
податкового документа; відсутність
обов'язкових додатків до податкової
звітності, передбачених порядком
заповнення відповідної звітності;
неможливість прочитати текст або цифри
внаслідок пошкодження (наприклад,
документи, залиті чорнилом або іншою
рідиною, потерті); наявність порваних
аркушів, підчищень, помарок,
виправлень, дописок і закреслювань;
подання ксерокопії звітних документів;
порушення загальних вимог оформлення
документів податкової звітності.

Як вбачається з повідомлень
Кагарлицької ОДПІ в Київській області
від 24 березня 2010 року та від 28 квітня 2010
року № 973 «Про невизнання як податкової
звітності», підставою для невизнання
поданих ТОВ «Лавіком» податкових
декларацій з податку на додану
вартість за січень та лютий 2010 року
податковий орган вказав
невідповідність або недійсність
номера свідоцтва платника податку на
додану вартість (арк. справи 12, 47).

Разом з цим, судами попередніх
інстанцій було встановлено, що ТОВ
«Лавіком», подаючи декларації з
податку на додану вартість за січень та
лютий 2010 року, використовувало
реквізити свідоцтва платника податку
на додану вартість № 13794739, виданого
йому 25 січня 2001 року, що не суперечить
вимогам пункту 21 Положення про реєстр
платників податку на додану вартість
від 01 березня 2000 № 79 (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин).

Крім іншого, судами попередніх
інстанцій було встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
податковий орган не надав доказів
анулювання свідоцтва платника податку
на додану вартість за № 13794739 на дату
подання товариством декларацій з
податку на додану вартість за січень та
лютий 2010 року або визнання його
недійсним.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, про
неправомірність визначення податковим
органом позивачу штрафних (фінансових)
санкцій згідно оспорюваних податкових
повідомлень-рішень.

Доводи касаційної скарги
вищевикладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга Кагарлицької ОДПІ в Київській
області підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Київського
окружного адміністративного суду від 28
вересня 2010 року та ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2011 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Кагарлицької
об'єднаної державної податкової
інспекції в Київській області залишити
без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 28 вересня
2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна