Справа № 826/17209/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Гарник К.Ю.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рейнбоу Текнолоджис"
до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києва
про визнання протиправними та
скасування податкових
16 листопада 2014 року (відповідно
до відмітки служби діловодства суду)
Товариство з обмеженою
«Рейнбоу-Текнолоджис» (далі по тексту -
позивач) звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (далі
по тексту - відповідач) в якому просить
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення від 11
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 листопада 2014
року відкрито провадження в
закінчено підготовче провадження та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 24 листопада 2014 року.
У судовому засіданні 24 листопада
2014 року представник позивача підтримав
адміністративний позов, просив суд
задовольнити його. Представник
відповідача заперечив проти позовних
Керуючись приписами частини 4 статті 122
та частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надавши можливість присутнім
учасникам судового розгляду у повній
мірі реалізувати свої процесуальні
права, та враховуючи відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
суд завершив розгляд справи в порядку
письмового провадження.
Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.
Матеріали справи свідчать, що на
підставі направлення від 20 червня 2014
року № 1643/22-02 та наказу від 20 червня 2014
року № 538, згідно з підпунктом 75.1.2
пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1
пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу
України проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
Товариства з обмеженою
«Рейнбоу-Текнолоджис» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість по взаємовідносинам з ТОВ
2014 року, за результатом якої складено
акт перевірки від 02 липня 2014 року
№ 1207/26-59-22-02/37405017.
Як висновок проведеної перевірки
встановлено порушення пунктів 198.3, 198.6
статті 198, пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість за лютий 2014 року на
Податковим повідомленням - рішенням
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від 11
Товариству з обмеженою
«Рейнбоу-Текнолоджис» збільшено
розмір грошового зобов'язання з
податку на доладну вартість на суму
334034,00 грн., в тому числі: за основним
платежем - 267227,00 грн., за штрафними
За результатом адміністративного
оскарження, спірне податкове
повідомлення - рішення від 11 липня 2014
позивача - без задоволення (копія
рішення Головного управління
Міндоходів у місті Києві від 10 вересня
2014 року № 8687/10/26-15-10-06-15 та рішення
Державної фіскальної служби України
від 07 жовтня 2014 року № 4550/6/99-99-10-01-15
містяться в матеріалах справи).

Позивач не погоджується з висновками
Акта перевірки та прийнятими на його
підставі податковим повідомленням -
рішенням й мотивує позовні вимоги тим,
що відповідачем не наведено жодного
доказу на підтвердження нереальності
господарських відносин між ним та ТОВ
«Рейнарз ЛТД» ().

Заперечення відповідача, співпадають з
висновками акта від 02 липня 2014 року
№ 1207/26-59-22-02/37405017.

Як зазначив Вищий адміністративний суд
України в листі від 02 червня 2011 року
№742/11/13-11, з метою встановлення факту
здійснення господарської операції,
формування витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або податкового кредиту з
податку на додану вартість судам
належить з'ясовувати, зокрема, такі
обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції;
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід
встановити факт здійснення
(реальність) господарських операцій
між позивачем та ТОВ «Рейнарз ЛТД»,
обставини використання придбаних
товарів у власній господарській
діяльності позивача, встановити
спеціальну податкову
правосуб'єктність учасників
господарської операції (зокрема, чи
були платниками податку на додану
вартість).

Матеріали справи свідчать, що 21 січня
2014 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Рейнбоу-Текнолоджис» (Покупець) та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рейнарз ЛТД»
(Постачальник) укладено Договір
поставки № 555П, за умовами якого
Постачальник зобов'язується поставити
комплектуючи вироби, друковані плати,
обладнання матеріали, а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
вказані товари. Найменування,
кількість та асортимент товарів
визначається сторонами у
специфікаціях, що складаються на
підставі конкретних заявок покупця та
оформлюються у формі додатків до
даного Договору.

Пунктом 1.2 Договору встановлено, що за
узгодженням сторін можливе постачання
товарів за заявками покупця без
складання специфікацій на підставі
рахунків.

Розділом 2 Договору поставки № 555П від 21
січня 2014 року базова вартість даного
договору складає 5000 000,00 грн. у тому
числі ПДВ 833333,33 грн. базова вартість
Договору підлягає коригуванню у
випадку зміни ціни на Товари, що
постачаються за даним Договором.
Базова вартість договору підлягає
корегуванню у випадку зміни цін на
товари, що постачаються за даним
Договором.

Згідно умов постачання, терміни
постачання Товарів за даним договором
визначаються сторонами у
специфікаціях або у рахунках, за умови
відсутності специфікації.
Постачальнику надасться право
дострокового постачання Товарів за
узгодженням з покупцем. Обов'язок
Постачальника з постачання Товарів
вважається виконаним з моменту
отримання товарів Покупцем. Доставка
товарів здійснюється в офіс покупця
службою доставки Постачальника.
Витрати з доставки Товарів
покладаються на Постачальника.

Відповідно до пункту 4.1. Договору умови
постачання кожної партії товару згідно
з замовленням покупця визначаються у
специфікаціях на Товар, або вказуються
у рахунку-фактурі за відсутності
Специфікації. За додатковою
домовленістю Сторони можуть змінити
порядок та умови розрахунків, шляхом
підписання додаткової угоди до даного
Договору.

Згідно видаткових накладних від 03
лютого 2014 року № РН-0000026, від 12 лютого 2014
року № РН-0000054, від 17 лютого 2014 року №
РН-0000077, від 24 лютого 2014 року № РН-0000088,
від 28 лютого 2014 року № РН-0000085 позивачем
замовлялись комплектуючи вироби,
друковані плати, обладнання матеріали
на загальну суму 1603362,00 грн.

В свою чергу, Товариством з обмеженою
відповідальністю «Рейнарз ЛТД»
виписано на адресу позивача податкові
накладні від 28 лютого 2014 року № 113, № 112
на загальну суму 1603362,00 грн.

Згідно умов Договору доставка товарів
здійснюється в офіс покупця службою
доставки Постачальника, а витрати з
доставки Товарів покладаються на
Постачальника

Оплата за придбаний товар
здійснювалась в порядку
безготівкового розрахунку, що
підтверджується виписками з
банківського рахунку.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - це сума, на яку
платник. податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

З аналізу статті 198 Податкового
кодексу України вбачається, що
визначальним фактором для формування
податкового кредиту платником податку
на додану вартість є відповідність
податкової накладної порядку її
заповнення та подальше використання
придбаних товарів (основних фондів) в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.

Як вбачається з обставин справи,
позивачем задекларовано податок на
додану вартість за лютий 2014 року на
підставі податкових накладних,
виписаних ТОВ «Рейнарз ЛТД» у зв'язку з
придбанням товарів.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України дою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає
тільки один випадок не включення до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг) -
це не підтвердження податковими
накладними або оформлення з порушенням
вимог чи не підтвердження митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6
статті 198).

За приписом пункту 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент
складання податкових накладних
контрагент позивача - ТОВ «Рейнарз ЛТД»
- був зареєстрований як платник податку
на додану вартість у встановленому
законодавством порядку, а тому мав
право нараховувати податок на додану
вартість та складати податкові
накладні на кожну поставку послуг; в
свою чергу, податкові накладні, на
підставі яких позивач формував
податковий кредит, та копії яких
знаходяться в матеріалах справи,
відповідають вимогам, встановленим
пунктом 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України.

Вирішуючи питання про реальність
операцій з надання послуг й питання
використання їх у власній
господарській діяльності, суд звертає
увагу на наступне.

Відповідно до визначення частини
першої статті 3 Господарського кодексу
України під господарською діяльністю у
цьому Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України визначає
господарську діяльність як діяльність
особи, що пов'язану з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямовану на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Судом встановлено, що Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Рейнбоу-Текнолоджис» здійснює
діяльність у сфері оптової торгівлі
іншими машинами та устаткуванням. Для
провадження власної господарської
діяльності, позивачем орендується
нежиле приміщення за адресою: 04112, місто
Київ, вул. Дегтярівська, буд. 62, корпус А
(договір оренди нежилого приміщення
від 04 листопада 2013 року № 16-13,
укладеного із ТОВ «Науково-дослідний
інститут фермерських машин»).

Судом встановлено, що придбаний у ТОВ
«Рейнарз ЛТД» товар, у подальшому був
реалізований позивачем контрагентам -
покупцям, зокрема, матеріали справи
свідчать, що 09 червня 2011 року між
позивачем (Постачальник) та ТОВ
«Новатек-Електро» укладено Договір
поставки № 00560/11, за умовами якого
Постачальник зобов'язується поставити
комплектуючи вироби, друковані плати,
обладнання матеріали, а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
вказані товари.

Аналогічного змісту Договори поставок
укладені між позивачем (Постачальник)
та Приватним підприємством «Артон» від
29 листопада 2013 року № 01403/13, із
ТОВ «Дослідний завод зварювального
устаткування інституту
електрозварювання ім. Є.О. Патона» від 05
серпня 2014 року № 000147/14, із Товариством з
обмеженою відповідальністю «Система
Сервіс» від 14 січня 2013 року № 02865/13, із
Приватним підприємством «Резерв-1» від
17 жовтня 2012 року № 02402/12, із Приватним
підприємством «Лайт Роут» від 28 липня
2014 року № 17331/14.

Матеріали справи свідчать, впродовж
липня - серпня 2014 року, на підставі
видаткових накладних позивачем
приймались замовлення вищезазначених
контрагентів - покупців на поставку
товару, придбаного у ТОВ «Рейнарз ЛТД».

Доставка товарів здійснюється в офіс
покупця службою доставки
Постачальника, а саме, між позивачем та
Приватним підприємством «Нічний
експрес» укладено Договір № 12261
на перевезення вантажів автомобільним
транспортом, за умовами якого, Замовник
передає, а Перевізник приймає для
забезпечення перевезення по території
України, вантажні, кількісні та якісні
характеристики яких, а також маршрут
доставки, відомості про Одержувача
вказуються у Заявках на кожне
перевезення.

На підтвердження перевезення вантажів,
а саме доставка контрагентам - покупцям
комплектуючих виробів, друкованих
плат, обладнання та матеріалів
позивачем надано акт № 69603 за липень -
серпень 2014 року, згідно яких Приватним
підприємством «Нічний експрес»
надавались послуги з перевезення
вантажу за маршрутами, які
відповідають адресам контрагентів -
покупців.

Також, на підтвердження реальності
подальшого використання придбаного у
ТОВ «Рейнарз ЛТД», позивачем надані
копії довіреностей на отримання
вантажу.

Оплата за проданий товар здійснювалась
в порядку безготівкового розрахунку,
що підтверджується виписками з
банківського рахунку.

В свою чергу, Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Рейнбоу-Текнолоджис» виписані на
адреси Приватного підприємства
«Артон», ТОВ «Дослідний завод
зварювального устаткування інституту
електрозварювання ім. Є.О. Патона»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Система Сервіс»,
Приватного підприємства «Резерв-1»,
Приватного підприємства «Лайт Роут»,
ТОВ «Новатек-Електро» податкові
накладні, копії яких містяться в
матеріалах справи (том 2 справи).

Як встановлено перевіряючими, на
момент проведення перевірки, придбаний
товар у ТОВ «Рейнарз ЛТД» знаходився на
складі позивача та не був реалізований.
Зазначене не спростовано
представником позивача під час
розгляду справи, проте, як свідчать
матеріали адміністративної справи,
перевірка проводилась у з 20 червня 2014
року по 24 червня 2014 року, в той час як,
згідно наданої первинної документації,
позивачем реалізовано товар
Приватного підприємства «Артон», ТОВ
«Дослідний завод зварювального
устаткування інституту
електрозварювання ім. Є.О. Патона»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Система Сервіс»,
Приватного підприємства «Резерв-1»,
Приватного підприємства «Лайт Роут»,
ТОВ «Новатек-Електро» у липні - серпні
2014 року, на підставі Договорів
поставок, укладених 2011 - 2013 роках.

Також, слід звернути увагу, що за
умовами Договору поставки від 21 січня
2014 року № 555П, укладеного між позивачем
та ТОВ «Рейнарз ЛТД», замовлення на
товару оформлюється у специфікаціях.

Проте, замість специфікацій, позивачем
оформлено замовлення у видаткових
накладних, що також узгоджується із
умовами Договору поставки від 21 січня
2014 року № 555П, оскілки пунктом 1.3
цього Договору встановлено, що за
узгодженням сторін можливе постачання
товарів без складання специфікацій.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що операції позивача з ТОВ «Рейнарз
ЛТД», здійснені в межах господарської
діяльності, є реальними, відповідають
дійсному економічному змісту та
підтверджуються необхідними
документами, що є свідченням
добросовісності позивача при
здійсненні вказаних операцій.

При вирішенні даного спору суд
притримується позиції, що у разі якщо
на час здійснення господарських
операцій, за якими податковий орган не
визнає обґрунтованим віднесення
позивачем до податкового кредиту сум
податку на додану вартість,
постачальники були включені до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а також мали
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість, покупець не
може нести відповідальність ні за
несплату податків продавцями, ні за
можливу недостовірність відомостей
про них, наведених у зазначеному
реєстрі, за умови необізнаності щодо
неї.

Судом також враховано вимоги статті 18
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців".

Так, на момент здійснення спірних
господарських операцій ТОВ «Рейнарз
ЛТД» був зареєстрований як юридична
особа в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

Доказів на підтвердження того, що
контрагент позивача не мав
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань по спірним
операціям, та доказів відсутності
фактичних дій, спрямованих на
виконання взятих зобов'язань,
відповідачем до суду не надано.

Судова практика вирішення податкових
спорів виходить з презумпції
добросовісності платників та інших
учасників правовідносин у сфері
економіки. У зв'язку з цим презюмується,
що дії платника, результатом яких є
отримання податкової вигоди,
вважаються економічно виправданими, а
відомості, що містяться у податковій та
бухгалтерській звітності платника, -
достовірні. Подання платником до
контролюючого органу усіх належним
чином оформлених первинних документів,
передбачених податковим
законодавством, з метою отримання
податкової вигоди є підставою для її
отримання, якщо податковий орган не
доведе неправдивість, недостовірність
або суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах. Доводи ж
податкового органу про отримання
платником необґрунтованої податкової
вигоди мають ґрунтуватись на
сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
включення понесених витрат до складу
валових витрат та формування
податкового кредиту. Разом з тим, у
справі, що переглядається, податковим
органом не доведено існування таких
обставин.

Суд не приймає посилання відповідача
на акт Державної податкової інспекції
у Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від 12
червня 2014 року № 1652/26-55-22-07/37815719 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Рейнарз ЛТД» щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками податків за період з
01 лютого 2014 року по 30 квітня 2014
року», оскільки юридична
відповідальність має індивідуальний
характер, тому позивач не може нести
відповідальність за можливі
протиправні дії інших юридичних осіб.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позивачем правомірно сформовано
податковий кредит з податку на додану
вартість по взаємовідносинам з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Рейнарз ЛТД», а
висновки Акта перевірки про порушення
позивачем норм Податкового кодексу
України та заниження податку на додану
вартість є помилковими, відтак
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість з
урахуванням штрафних санкцій є
протиправним.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від 11
липня 2014 року № підлягає
скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, відповідачем не
доведена правомірність та
обґрунтованість прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень з
урахуванням вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Рейнбоу-Текнолоджис» підлягає
задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Рейнбоу-Текнолоджис» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від 11
липня 2014 року № .

3. Судові витрати в сумі 487,20 грн.
присудити на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Рейнбоу-Текнолоджис» за рахунок
Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України. Постанова може
бути оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник