Справа № 810/3897/14
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/3897/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Твердохліб В.А.
У Х В А Л А

Іменем України

16 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Твердохліб В.А.,

суддів
Троян Н.М., Костюк Л.О.,

за участю секретаря
Погребняк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві апеляційну скаргу
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 13
жовтня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання нечинним та
скасування податкових повідомлень -
рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі
- Позивач) звернувся до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до Рокитнянської міжрайонної
державної податкової інстанції
Київської області про визнання
нечинним та скасування податкових
повідомлень-рішень від 04.06.2010 року
№/0, №/0, №, №/0.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 15 грудня 2010
року адміністративний позов
задоволено частково, визнано нечинним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 04.06.2010 року
№/0. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2011 року постанову Київського окружного
адміністративного суду від 15 грудня 2010
року залишено без змін.

18 червня 2014 року своєю ухвалою Вищий
адміністративний суд України скасував
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 15 грудня 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2011 року, а справу направив до суду
першої інстанції на новий розгляд.

10 липня 2014 року Київським окружним
адміністративним судом постановлено
ухвалу, якою, зокрема, проведено заміну
неналежного Відповідача з
Рокитнянської міжрайонної державної
податкової інстанції Київської
області на належного - Білоцерківську
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Київській області (далі - Відповідач).

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2014
року адміністративний позов
задоволено частково, визнано нечинним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 04.06.2010 року
№/0. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням, Відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить його скасувати в
частині задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Відповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
податковим органом проведено
документальну позапланову перевірку
фінансово-господарської діяльності
Позивача з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2008 року по
30.09.2009 року, за результатами якої
складено акт від №16/17-01/8/НОМЕР_1.

В ході перевірки контролюючим органом
встановлено порушення Позивачем вимог
п.9.4 ст.9 Закону України «Про податок на
додану вартість», що призвело до
заниження податку на додану вартість у
періоді, що перевірявся, на загальну
суму 1 945 982,00 грн.

04.06.2010 року податковим органом
прийнято податкове
повідомлення-рішення №/0, яким
Позивачу визначено суму грошового
зобов»язання з податку на додану
вартість в сумі 2 918 973,00 грн, в тому числі
за основним платежем - 1 945 982,00 грн та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 972
991,00 грн.

Так, 05.01.2009 року між Позивачем
(Комісіонер) та ПП «Людмила НБМ»
(Комітент) укладено договір комісії
№01/01-9, за умовами якого Комісіонер
зобов»язується по дорученню Комітента
здійснити в інтересах останнього від
свого імені угоди по заготівлі і
купівлі товару. Діючи від свого імені,
Комісіонер самостійно укладає
договори купівлі і заготівлі з третіми
особами. Комісіонер зобов»язаний
самостійно здійснювати всю комерційно
- маркетингову діяльність, пов»язану з
виконанням доручень, знайти
постачальників і підписати з ними
договори купівлі чи заготівлі
відповідно до побажань комітента на
найбільш вигідних для нього умовах.

До обов'язків Комісіонера згідно з
договором також входило прийняти від
постачальників товар, а також вжити всі
необхідні заходи для його збереження
від втрати, пошкодження, недостачі;
оглянути товар, перевірити його
кількість і упаковку із супровідними
документами. Кожні 30 днів інформувати
комітента про хід виконання доручення,
про кількість укладених угод; а також
надавати копії укладених договорів.
Комітент зобов'язаний передати
Комісіонеру грошові кошти на закупівлю
товару на протязі 90 днів з дня
підписання Договору та прийняти звіт
комісіонера і затвердити його на
протязі 5 днів.

За виконання доручення Комітент
виплачує Комісіонеру винагороду в
розмірі 0,2% від суми виконання угоди.

На виконання вказаного договору
Позивач отримав кошти в сумі 9 715 071,33 грн
відповідно прибуткових касових
ордерів.

Згідно акту приймання виконання робіт
Позивач передав, а контрагент прийняв
по видаткових накладних товар на
загальну суму 9 715 071,33 грн вагою 451 695 кг.

За визначенням п.п.1.6, 1.7 ст.1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (далі - Закон) податкове
зобов'язання - це загальна сума податку,
одержана (нарахована) платником
податку в звітному (податковому)
періоді; податковий кредит - це сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду.

Право на нарахування податку на
додану вартість, складання та надання
податкових накладних надано виключно
особам, зареєстрованим як платники
податку на додану вартість в порядку,
передбаченому ст.9 даного Закону (пп.7.2.4
п.7.2 ст.7 Закону).

Приписами пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону
визначено, що датою виникнення
податкових зобов'язань з продажу
товарів (робіт, послуг) дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, раніше:

або дата зарахування коштів від
покупця (замовника) на банківський
рахунок платника як оплата товарів
(робіт, послуг), що підлягають продажу,

або дата відвантаження товарів, а для
робіт (послуг) - дата оформлення
документа, що підтверджує факт
виконання робіт (послуг) платником
податку.

Відповідно пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями.

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону
встановлено, що датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій:

або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека),

або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником товарів (робіт, послуг).

За правилами пп.7.7.1 п.7.1 ст.7 Закону суми
податку, що підлягають сплаті до
бюджету або відшкодуванню з бюджету,
визначаються як різниця між загальною
сумою податкових зобов'язань, що
виникли у зв'язку з будь - яким продажем
товарів (робіт, послуг) протягом
звітного періоду, та сумою податкового
кредиту звітного періоду.

У разі коли платник податку (далі -
повірений) здійснює діяльність з
придбання товарів (робіт, послуг) за
дорученням та за рахунок іншої особи
(далі - довіритель), датою збільшення
податкового кредиту такого повіреного
є дата перерахування коштів (поставки в
управління цінних паперів, інших
документів, що засвідчують відносини
боргу) на користь продавця таких
товарів (робіт, послуг) або поставки
інших видів компенсацій вартості таких
товарів (робіт, послуг), а датою
збільшення податкових зобов'язань є
дата передання таких товарів
(результатів робіт, послуг) довірителю.
При цьому довіритель не збільшує
податковий кредит на суму коштів
(вартість цінних паперів, інших
документів, що засвідчують відносини
боргу), перерахованих (переданих)
повіреному, але має право на збільшення
податкового кредиту у податковий
період отримання товарів (робіт,
послуг), придбаних повіреним за його
дорученням (п.4.7 ст.4 Закону).

Статтею 1011 Цивільного кодексу
України визначено, що за договором
комісії одна сторона (комісіонер)
зобов'язується за дорученням другої
сторони (комітента) за плату вчинити
один або кілька правочинів від свого
імені, але за рахунок комітента. За
договором комісії комісіонер, вчиняючи
угоди, виступає від свого імені, але за
дорученням і за рахунок комітента.

Майно, придбане комісіонером за
рахунок комітента, є власністю
комітента (ст.1058 Цивільного кодексу
України).

Частиною 1 статті 1022 Цивільного кодексу
України визначено, що після вчинення
правочину за дорученням комітента
комісіонер повинен надати комітентові
звіт і передати йому все одержане за
договором комісії.

Відповідно пп.7.9.1 п.7.9 ст.7 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств»

не включаються до валового доходу і не
підлягають оподаткуванню кошти або
майно, залучені платником податку у
зв'язку з залученням платником податку
майна на підставі договору концесії,
комісії, консигнації, довірчого
управління, схову (відповідального
зберігання), а також згідно з іншими
цивільно-правовими договорами, що не
передбачають передачі права
власності на таке

майно, з урахуванням положень п.п.7.9.6
цього пункту.

Тобто, кошти, які надійшли до
комісіонера відповідно договору
комісії, не є його власністю, оскільки
підлягають обов'язковій передачі
третій особі, а тому ці кошти не є
виручкою від реалізації продукції
(товарів, послуг, робіт) чи доходом
суб'єкта підприємницької діяльності.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що такі кошти не можуть бути включені
до складу виручки від реалізації
продукції платником податку - фізичною
особою-підприємцем. До складу виручки
від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг) у даному випадку може
бути включена лише сума комісійної
винагороди.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи (ч.1 ст.69
КАС України).

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не надано доказів
правомірності винесеного ним
податкового повідомлення-рішення від
04.06.2010 року №/0.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст.ст. 201, 202 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
постановлено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається, а тому апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206, 211, 212,
254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки, передбачені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя
Твердохліб В.А.

Судді
Троян Н.М.

Костюк Л.О.

Ухвала складена в повному обсязі 22
грудня 2014 року.

.

Головуючий суддя
Твердохліб В.А.

Судді:
Троян Н.М.

Костюк Л.О.