Справа № 2221/367/2012
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/46503/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської
Т.Ф.,

Бутенка В.І.,

Олексієнка М.М.,

провівши у порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи

за позовом ОСОБА_4 до Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Хмельницькій
області про визнання бездіяльності
протиправною та стягнення компенсації
за порушення строків виплати
щомісячного грошового утримання,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 31 травня
2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_4 пред'явив у суді
позов до Територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Хмельницькій області (далі -
Теруправління ДСА) про визнання
бездіяльності протиправною та
стягнення компенсації за порушення
строків виплати щомісячного грошового
утримання.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що постановою Ярмолинецького
районного суду Хмельницької області
від 24 лютого 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 6 грудня 2010
року, відповідача зобов'язано
призначити та виплачувати йому
щомісячне грошове утримання, починаючи
з 22 грудня 2004 року.

Ще у листопаді 2011 року відповідач
нарахував йому щомісячне грошове
утримання судді за період з 22 грудня 2004
року по грудень 2005 року та здійснив
перерахунок грошового утримання судді
за період з січня 2006 року по грудень 2007
року на загальну суму 21642,74 грн, втім,
фактично цю виплату здійснив лише у
грудні 2011 року, не компенсувавши втрату
частини грошового утримання через
порушення строків його призначення і
виплати.

Посилаючись на зазначені обставини,
просив, з урахуванням зміни позовних
вимог, визнати протиправною
бездіяльність відповідача щодо
ненарахування та невиплати йому
компенсації за порушення строків
виплати щомісячного довічного
грошового утримання в період з січня 2005
року по листопад 2011 року включно, а
також стягнути з відповідача на його
користь компенсацію за порушення
строків здійснення цих виплат у
розмірі 23 679,40 грн.

Постановою Ярмолинецького районного
суду Хмельницької області від
12 березня 2012 року позовні вимоги
ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано
протиправною бездіяльність
Теруправління ДСА щодо нарахування та
невиплати ОСОБА_4 компенсації за
порушення строків виплати належного
йому щомісячного довічного грошового
утримання за період з січня 2005 року по
листопад 2011 року включно. Зобов'язано
Теруправління ДСА нарахувати і
виплатити ОСОБА_4 компенсацію за
порушення строків виплати належного
йому щомісячного довічного грошового
утримання за період з січня 2005 року по
листопад 2011 року включно, відповідно до
Закону України від 19 жовтня 2000 року №
2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати" та
постанови Кабінету Міністрів України
від 21 лютого 2001 року № 159 "Про
затвердження Порядку проведення
компенсації громадянам втрати частини
грошових доходів у зв'язку з порушенням
термінів їх виплати" (далі - Порядок
проведення компенсації громадянам
втрати частини грошових доходів). В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від
31 травня 2012 року постанову суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

В обґрунтування касаційної скарги
ОСОБА_4 посилається на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, у зв'язку з чим
ставить питання про скасування
ухваленої ним постанови та залишення в
силі постанови суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що у зв'язку з
наявністю між сторонами суперечностей
щодо обчислення стажу роботи, який дає
право на отримання довічного грошового
утримання, у провадженні
Ярмолинецького районного суду
Хмельницької області перебував позов
ОСОБА_4 про визнання права на отримання
щомісячного грошового утримання з
грудня 2004 року, стягнення
невиплаченого грошового утримання за
січень-грудень 2005 року та компенсації
втрати частини невиплаченого
грошового утримання з січня 2005
року по лютий 2008 року, стягнення
заборгованості з виплати грошового
утримання у зв'язку з неправильним
обчисленням стажу роботи за 2006 - 2007 роки
та компенсації втрати частини цього
доходу за період з січня 2007 року по
лютий 2008 року (справа № 2а-482/08).

16 квітня 2008 року Ярмолинецький
районний суд Хмельницької області
провадження у справі зупинив до
набрання законної сили судовим
рішенням в іншій справі - за позовом
ОСОБА_4 та інших до Міністерства
юстиції України, Міністерства фінансів
України, державного казначейства
України, ДСА України, Хмельницького
обласного управління юстиції,
Теруправління ДСА про стягнення
заборгованості по заробітній платі за
1996-2005 роки.

27 січня 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з заявою, в якій просив роз'єднати
його позовні вимоги у справі № 2а-482/08,
виділити в окреме провадження та
розглянути його позов у частині
визнання права на отримання
щомісячного грошового утримання з
грудня 2004 року, посилаючись на те, що
інша справа про стягнення
заборгованості по заробітній платі й
досі не знайшла свого вирішення.

29 січня 2010 року Ярмолинецький районний
суд Хмельницької області таку заяву
ОСОБА_4 задовольнив, виділив в окреме
провадження позовні вимоги про
визнання за позивачем права на
утримання щомісячного грошового
утримання з грудня 2004 року та продовжив
їх розгляд.

Постановою Ярмолинецького районного
суду Хмельницької області від
24 лютого 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 6 грудня 2010
року, позовні вимоги ОСОБА_4
задоволено. Зобов'язано Теруправління
ДСА зарахувати ОСОБА_4 до стажу роботи,
що дає право на отримання щомісячного
грошового утримання судді, період
роботи стажистом на вакантній посаді
помічника прокурора Любарського
району Житомирської області з 31 травня
1989 року по 21 травня 1990 року включно та
призначити йому щомісячне грошове
утримання судді з 22 грудня 2004 року.

На виконання цього рішення суду,
Теруправління ДСА донарахувало ОСОБА_4
грошове утримання за період з 22 грудня
2004 року по грудень 2007 року
включно у розмірі 21 642,74 грн, але
виплатило його лише наприкінці грудня
2011 року, що підтверджується платіжним
дорученням № 3386 від 26 грудня
2011 року.

Зазначена обставина стала підставою
для виокремлення інших позовних вимог
ОСОБА_4 у справі № 2а-482/2008 - про
стягнення компенсації втрати частини
невиплаченого грошового утримання, які
і є предметом розгляду у даній справі.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідно до Закону № 2050-ІІІ
підприємства, установи і організації
всіх форм власності та господарювання
здійснюють компенсацію громадянам
втрати частини доходів у випадку
порушення встановлених строків їх
виплати, у тому числі й з вини власника
або уповноваженого ним органу (особи).
Оскільки ж позивачу компенсація за
порушення строків виплати щомісячного
довічного грошового утримання не
нараховувалася та не виплачувалася з
вини відповідача, то він має право на її
отримання.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та, відмовляючи в
задоволенні позову, апеляційний суд
виходив з того, що згідно з Порядком
проведення компенсації громадянам
втрати частини грошових доходів,
компенсація громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати здійснюється у разі
затримки на один і більше календарних
місяців виплати доходів, які вже були
нараховані. Оскільки ж позивачу
щомісячне грошове утримання
нараховано та виплачено за рішенням
суду, до того ж, без затримки, то його
позовні вимоги необґрунтовані.

Втім, колегія суддів не погоджується з
таким висновком апеляційного суду.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України
від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати" підприємства, установи і
організації всіх форм власності та
господарювання здійснюють компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
випадку порушення встановлених
строків їх виплати, у тому числі з вини
власника або уповноваженого ним органу
(особи), а саме у разі затримки на один і
більше календарних місяців виплати
нарахованих громадянам грошових
доходів: пенсії, соціальних виплат,
стипендії, заробітної плати (грошового
забезпечення) тощо.

З метою реалізації цього Закону,
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 лютого 2001 року № 159 затверджено
Порядок проведення компенсації
громадянам втрати частини грошових
доходів у зв'язку з порушенням термінів
їх виплати. Згідно з указаним Порядком,
у разі затримки виплати, компенсації
підлягають щомісячні суми
відшкодування шкоди, нараховані за
період, починаючи з 1 січня 2001 року.

При цьому, зазначені нормативні акти не
містять будь-якого виключення для
нарахування такої компенсації залежно
від порядку виплати сум доходу - у
добровільному чи судовому порядку.

Зазначена правова позиція була
висловлена Верховним Судом України в
ухвалі від 29 грудня 2009 року (справа №
6-15695св11) та у постанові від 19
грудня 2011 року (справа № 6-58цс11), яка,
відповідно до статі 244-2 КАС України, є
обов'язковою для всіх судів України.

Право на пенсійне забезпечення,
загальні умови, порядок нарахування та
розмір пенсій визначаються, зокрема,
Законами України "Про пенсійне
забезпечення", "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування". Для
окремих категорій громадян пенсійне
забезпечення встановлюється іншими
нормативно-правовими актами з
урахуванням особливостей умов праці,
характеру виконуваної роботи, її
складності і значущості, ступеня
відповідальності, певних обмежень
конституційних прав і свобод.

Конституційний статус судді
передбачає достатнє матеріальне
забезпечення судді як під час
здійснення ним своїх повноважень
(суддівська винагорода), так і в
майбутньому, у зв'язку з досягненням
пенсійного віку (пенсія) чи в наслідок
припинення повноважень і набуття
статусу судді у відставці (щомісячне
довічне грошове утримання). Статус
судді та його елементи, зокрема
матеріальне забезпечення судді після
припинення його повноважень, є не
особистим привілеєм, а засобом
забезпечення незалежності працюючих
суддів і надається для гарантування
верховенства права та в інтересах осіб,
які звертаються до суду і очікують
неупередженого правосуддя. Про це
зазначив Конституційний Суд України в
Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Отже, щомісячне довічне грошове
утримання - це особлива форма
соціального забезпечення суддів, яка
виражається у гарантованій державою
щомісячній звільненій від сплати
податків грошовій виплаті, що
забезпечує їх належне матеріальне
утримання. Оскільки щомісячне довічне
грошове утримання для суддів у
відставці є джерелом їхнього
існування, вона має забезпечувати для
них достатній, гідний рівень життя. Це
зобов'язує державу передбачати заходи,
спрямовані на забезпечення реальності
щомісячного довічного грошового
утримання суддів, одним із яких є
компенсація втрати частини доходів, у
зв'язку із порушенням строків їх
виплати.

Правовий аналіз статей 1, 2 Закону
України "Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати" дає
підстави для висновку, що кошти, які
підлягають нарахуванню в порядку
компенсації частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати, мають
компенсаторний характер. Як складові
належного суддям довічного грошового
утримання, ці кошти спрямовані на
забезпечення його реальності, з метою
підтримання достатнього життєвого
рівня та купівельної спроможності, у
зв'язку з інфляційними процесами та
зростанням споживчих цін на товари та
послуги.

Отже, позивач має право на компенсацію
втрати частини довічного грошового
утримання у зв'язку з порушенням
строків його виплати, як складової
належного йому довічного грошового
утримання, незалежно від того, чи були
такі суми йому нараховані. Це право
відповідає засадам справедливості,
добросовісності, розумності як
складовим конституційного принципу
верховенства права та не порушує прав і
законних інтересів відповідача.

Що ж стосується доводів відповідача
про відсутність затримки у виконанні
судового рішення, то суд першої
інстанції обґрунтовано не взяв їх до
уваги, оскільки, як було встановлено
цим судом, постанова Ярмолинецького
районного суду Хмельницької області
від 24 лютого 2010 року, яка набрала
законної сили 6 грудня 2010 року, була
виконана Теруправлінням ДСА більше ніж
через рік - 26 грудня 2011 року.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи, дав належну оцінку
доказам зібраним по справі, правильно
застосував до спірних правовідносин
норми матеріального права та прийняв
законне і обґрунтоване рішення про
часткове задоволення позовних вимог, а
тому його рішення було безпідставно
скасовано апеляційним судом.

Стаття 226 КАС України надає суду
касаційної інстанції право скасувати
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

З огляду на викладене, керуючись
статтями 222, 226, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 31 травня 2012
року скасувати.

Постанову Ярмолинецького районного
суду Хмельницької області від
12 березня 2012 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Судді
Т.Ф. Весельська

В.І. Бутенко

М.М. Олексієнко