Справа № 810/2241/14
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/2241/14
інстанції: Виноградова О.І.
Суддя-доповідач: Старова Н.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

17 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючої судді:
Старової Н.Е.,

суддів:
Файдюка В.В., Чаку Є.В.,

при секретарі:
Тищенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» на
постанову Київського окружного
адміністративного суду по справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фоззі-Фуд» до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про визнання протиправним та
скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд»
звернулось до суду з позовом до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування рішення про коригування
митної вартості товарів від 08.10.2013 року
№100250000/2013/500292/2.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 16.05.2014 року
в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги, викладені в
апеляційній скарзі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача заперечив
проти задоволення апеляційної скарги,
рішення суду першої інстанції просив
залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
з'явились до судового засідання,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» та Panavi S.A.S
(продавцем) від 12.04.2010 року було
укладено контракт на поставку товарів
№120 (а.с.16-20), на виконання якого позивач
неодноразово ввозив на територію
України товар, а саме заготовки
дозрілого тіста.

З метою митного оформлення даного
товару 07.10.2013 року позивачем було
подано до відповідача вантажно-митну
декларацію №100250000/2013/034136 та зазначені в
графі 44 цієї декларації інші документи
(а.с.24). Згідно з переліченими
документами митна вартість товарів
була визначена з урахуванням ціни,
зазначеної у контракті та інвойсі,
тобто за основним (першим) методом, та
склала 4,0417 євро за кілограм товару.

Проте, відповідачем було встановлено,
що заявлена позивачем вартість суттєво
відрізнялася від середньої вартості
таких товарів, інформація стосовно
якої містилась в ЄАІС (а.с.146-153).

Для перевірки вартості імпортованих
товарів митним органом було
витребувано у позивача додаткові
документи, перелік яких наведено у
протоколі обробки електронного
документу (а.с.33). Але 08.10.2013 року
позивачем було повідомлено
відповідачу про те, що подати
додаткові документи для підтвердження
вартості немає можливості, відповідно
це позбавило відповідача можливості
підтвердити заявлену митну вартість
товарів за ціною договору (а.с.34).

В зв'язку з цим, 08.10.2013 року відповідачем
було прийнято рішення №100250000/2013/500292/2,
яким визначено митну вартість
імпортованих позивачем товарів за
шостим (резервним методом) в розмірі 4,33
євро за кілограм (а.с.12) та оформлено
картку відмови у митному оформленні
№100250000/2013/30678 (а.с.23).

Не погоджуючись із спірним рішенням
відповідача про визначення митної
вартості товарів, позивач звернувся до
суду з даним адміністративним позовом.

Статтями 49, 50 Митного кодексу України
визначено, що митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів
використовуються, зокрема, для
нарахування митних платежів.

Статтею 52 МК України встановлено, що
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом. Відповідно
до статті 57 Митного кодексу України
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за основним методом (тобто за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції) та
другорядними.

Статтею 53 МК України встановлено, що у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення. Документами, які
підтверджують митну вартість товарів є
декларація митної вартості та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості, що зазначені в цій
статті.

Важливо те, що приписами ч.3 ст.53 МК
України передбачено, що в разі якщо
документи, зазначені у частині 2 даної
статті, містять розбіжності, наявні
ознаки підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) додаткові документи.

Крім того, ст.58 Митного кодексу України
передбачено, що метод визначення
митної вартості за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Згідно ч.ч.4, 5 ст.54 МК України, митний
орган зобов'язаний, зокрема,
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

На виконання даних функцій, митний
орган має право письмово запитувати
від декларанта або уповноваженої ним
особи, встановлені в ст.53 МК України,
додаткові документи та відомості, якщо
це необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості, що
і було зроблено відповідачем. Проте з
наданих митному органу додаткових
документів не представилось
можливості достеменно встановити
вартість фактично сплачених сум, які
заявлені декларантом, за товар, що
підлягав митному оформленню.

В зв'язку з цим, у відповідності до
положень ч.6 ст.54 МК України, відповідач
відмовив у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом митною
вартістю, враховуючи наявність
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено недостовірні відомості про
таку вартість. Та прийняв письмове
рішення про її коригування відповідно
до положень ст.55 цього Кодексу.

Оскільки митна вартість має бути
підтверджена лише достовірними
документами, які містять відомості про
всі її складові, визначені на підставі
об'єктивних даних, з урахуванням того,
що заявлена вартість суттєво
відрізняється від середньої вартості
при імпорті даного товару та
відповідачем у встановленому порядку
не підтверджено зявленої ним вартості
та не надано необхідних документів,
колегія суддів вважає правомірними
висновки відповідача щодо коригування
митної вартості товару.

Крім того, Київською міжрегіональною
митницею Міндоходів було дотримано
положення ст.57 МК України, та зазначено
у спірному рішенні підстави
неможливості застосування методу
визначення вартості товарів за ціною
договору (контракту), а також інших
методів, передбачених ст.ст.62, 63 МК
України, що підтверджується
матеріалами справи (а.с. 102).

Дослідивши матеріали, та встановивши
обставини справи, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції у тому, що позивачем не
надано суду доказів, що спростовують
правомірність дій митного органу.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.
Відповідач як суб'єкт владних
повноважень на виконання вимог ч.2 ст.71
КАС України, належним чином довів та
обгрунтував провомірність своїх дій.

Судова колегія апеляційної інстанції
не вбачає порушень судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, на які
посилається апелянт в апеляційній
скарзі, та вважає, що судом першої
інстанції повно встановлені обставини
справи, яким надана правильна правова
оцінка на підставі законодавства, яке
врегульовує спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги, не
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені у постанові від
16.05.2014 року, та не можуть бути підставою
для її скасування.

За таких обставин, у відповідності до
ст.200 КАС України, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фоззі-Фуд» залишити без задоволення, а
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 16.05.2014 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС
України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Старова Н.Е.

Судді:
Файдюк В.В.

Чаку Є.В.