Справа № 872/10399/13
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2014 рокусправа № 808/2498/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Олефіренко Н.А.

суддів: Ясенової
Т.І. Суховарова А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Горшкова В.В.

Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Запоріжжя
Державної податкової служби

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 25 квітня 2013
року

по справі № 808/2498/13-а за
адміністративним позовом Комунального
підприємства «Водоканал»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Запоріжжя Державної податкової служби

про скасування податкового
повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2013 року Комунальне
підприємство «Водоканал» звернулось
до суду з позовом до Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Запоріжжя Державної податкової
служби, в якому просило скасувати
податкове повідомлення - рішення від 18
лютого 2013 року № .

В обґрунтування позовних вимог
зазначалось, що висновки податкового
органу в акті перевірки є
безпідставними, протиправними і
такими, що не ґрунтуються на вимогах
чинного законодавства. Господарські
операції, фактично здійснені КП
«Водоканал» підтверджуються
оформленими належним чином
документами, які були надані ревізорам
під час проведення перевірки та
відображені в акті перевірки. На думку
позивача вчинені господарські
операції КП «Водоканал» та ТОВ НВП
«Метал» не викликають сумніву в їх
реальності та відповідності дійсному
економічному змісту та свідчать про
добросовісність позивача.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 25 квітня 2013
року даний позов задоволено.

Не погодившись з даним рішенням суду,
Спеціалізована державна податкова
інспекція по роботі з великими
платниками податків у м. Запоріжжя
Державної податкової служби подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення, в
якому у задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі. Апелянт
зазначає, що судом першої інстанції не
повно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи, постанову
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник
відповідача апеляційну скаргу
підтримав, надав пояснення аналогічні
викладеним в апеляційній скарзі.
Просить суд апеляційну скаргу
задовольнити, а рішення суду першої
інстанції скасувати.

В судовому засіданні представник
позивача проти апеляційної скарги
заперечив, вважає рішення суду першої
інстанції законним та обґрунтованим, а
апеляційну скаргу безпідставною.
Просить в задоволенні апеляційної
скарги відмовити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у період з 10 січня
2013 року по 30 січня 2013 року посадовими
особами Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у
м.Запоріжжі Державної податкової
служби проведена документальна
позапланова виїзна перевірка
Комунального підприємства "Водоканал"
з питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
ТОВ НВП "Метал", за результатами якої
складено акт № 53/28-0/03327121 від 31 січня 2013
року.

В Акті перевірки зроблено висновки про
порушення позивачем вимог п. 198.3, 198.6 ст.
198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.10 ст.201 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено суму податку на додану
вартість, яка підлягає сплаті до
бюджету, на загальну суму 158152 грн., в т.ч.
за жовтень 2012 року у сумі 150000 грн., за
листопад 2012 року у сумі 8152 грн.

На підставі висновків даного акту,
податковим органом прийнято податкове
повідомлення - рішення від 18 лютого 2013
року № , яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на 237228,00грн. (в тому
числі: 158152 грн. - за основним платежем,
79076 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями).

Вирішуючи спірні правовідносини та
задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що спірне
податкове повідомлення-рішення
прийнято Спеціалізованою ДПІ не на
підставі та не у спосіб, що передбачені
Податковим кодексом України, позивачем
до перевірки надані всі необхідні
первинні документи, які свідчать про
реальність господарської операції
позивача з його контрагентом та
правомірність формування податкового
кредиту.

Колегія суддів, виходячи з фактичних
обставин справи, погоджується з такими
висновками суду виходячи з наступного.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

У відповідності ж з п.198.6 ст.198 ПК
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

За правилами п.200.1 ст.200 ПК України, сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Таким чином, наведеними нормами
матеріального права, визначено
підстави для формування платником
податків податкового кредиту з податку
на додану вартість і до таких підстав
віднесено: наявність господарської
операції, сплата податку на додану
вартість у вартості товарів (робіт,
послуг), використання придбаних
товарів (робіт, послуг) в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку, факт сплати податку на додану
вартість має підтверджуватися
відповідними первинними документами.

Встановлені обставини справи свідчать
про те, що між КП «Водоканал» та ТОВ НВП
«Метал» укладено договір № ДП1806 від 18
червня 2012 року та додаткові угоди: від 02
липня 2012 року; від 14 серпня 2012 року № 2;
від 05 жовтня 2012 року № 3, відповідно до
умов: Продавець зобов'язується
передати у власність, а Покупець
прийняти та оплатити товар, який
постачається на складі ДП «ГЗФ
«Богучарська»: Донецька область, м.
Сніжне, смт. Северне, вул.. Ковпака, 36.

Факт укладення такого договору і його
виконання обома сторонами
підтверджується первинними
документами, які фіксують здійснення
господарських операцій на виконання
умов договорів, а саме: видаткова
накладна від 31.10.2012 року № РН-0000056) (сума
ПДВ - 158152,00 грн.), податкові накладні від
26.10.2012 № 1 (сума ПДВ - 150000,00 грн.) та від
31.10.2012 № 2 (сума ПДВ- 8152,00 грн.).

Податковий орган зазначає, що ТОВ НВП
«Метал» фактично не реалізувало на
адресу КП «Водоканал» товар, а лише
було задіяне в документальному
оформленні первинних документів з
метою прикриття незаконної діяльності
та в ухиленні від сплати податків.

Таких висновків ДПІ дійшло з огляду на
ненадання позивачем товарно -
транспортних накладних, залізничних
накладних, атів приймання - передачі
вугілля та інших документів, які
підтверджують факт транспортування
товару.

Такі доводи податкового органу, суд
першої інстанції вірно визнав
безпідставними, оскільки відсутність
таких накладних не може бути розцінена
як спростування реальності спірних
господарських операцій, адже
товарно-транспортні накладні
призначені для обліку руху
товарно-матеріальних цінностей та
розрахунків за їх перевезення
автомобільним (або іншим) транспортом,
а відтак визначає взаємовідносини по
виконанню перевезення вантажів для
обліку транспортної роботи.

Більш того, матеріалами справи
підтверджено, що позивачем
транспортування товару не
здійснювалося, оскільки місцем
приймання товару від ТОВ НВП "Метал" є
склад ДП "ГЗФ "Богучарська" та місцем
передачі товару на комісію є цей же
склад. Тобто, приймання позивачем
товару від ТОВ НВП "Метал" та передача
цього ж товару комісіонеру
здійснювалося в одному місці. Таким
чином, як вбачається доданих до
матеріалів справи документів, позивач
не здійснював перевезення,
завантаження на склади чи передавання
на відповідальне зберігання товару,
оскільки придбане вугілля в день його
отримання від продавця ТОВ НВП "Метал",
31 жовтня 2012 року, було продано
комісіонеру ТОВ "Компанія енергетичних
систем" за актом прийому передачі від 31
жовтня 2012 року.

Так, судом встановлено, що 05 жовтня 2012
року ТОВ «Компанія енергетичних
систем» та КП «Водоканал» уклали
договір комісії № ДК0510 від 05 жовтня 2012
року. На підтвердження виконання
договору були надані акти виконаних
робіт, звіти комісіонера,
вантажно-митні декларації, дублікати
накладних, копію контракту № 01/12 від 01
квітня 2012 з додатком № 8 від 25 жовтня 2012
року.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.2 ст.9 названого Закону,
первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа;
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції, правильність її оформлення;
посада осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Таким чином, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

Враховуючи викладене, для
підтвердження даних податкового
обліку необхідно брати до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Отже, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідачем, на якого в силу приписів
ч.2 ст.71 КАС України, покладено обов'язок
доказування правомірності прийнятого
рішення, не надано суду доказів, які б
свідчили про безтоварність
(нереальність) зазначених
господарських операцій.

З матеріалів справи вбачається, що
спірні господарські операції мають
реальний цикл проходження товару,
підтверджені документами первинного
бухгалтерського та податкового обліку,
складеними відповідно до встановлених
вимог, підписаними повноважними
представниками сторін та скріплених
печатками сторін та з наданих
позивачем первинних документів
можливо встановити зміст та обсяг
господарських операцій, за
результатами яких товар використаний в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності, з метою
отримання економічної вигоди та
прибутку, що фактично і досягнуто, мали
як базу так і об'єкт оподаткування
податком на додану вартість.

Усі документи були в розпорядженні
перевіряючих, та знайшли своє
відображення в Акті перевірки.

Разом з тим, надаючи правову оцінку
взаємовідносинам позивача з ТОВ "НВП
"Метал" податковий орган послався на
акт документальної позапланової
невиїзної перевірки
фінансово-господарської діяльності ПП
"АТМ" № 7198/22-4/24606641 від 21 грудня 2012 року
та акт від 24 грудня 2012 № 1457/229/2406641 про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання ПП "АТМ"
щодо підтвердження господарських
відносин з контрагентами

Таким чином, Акт перевірки, на
висновках якого ґрунтуються і доводи
апеляційної скарги, не свідчать про
порушення позивачем вимог Податкового
кодексу України, що могло б стати
підставою для визначення контролюючим
органом податкових зобов'язань.

В Акті перевірки, який став підставою
для прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень, не наведено
обставин, які б вказували на
безтоварність операцій. Висновки про
нереальність господарської операції,
згідно з Актом перевірки, зроблені СДПІ
лише з огляду на аналіз
фінансово-господарської діяльності
контрагента позивача, а не виходячи з
аналізу суті та наслідків
господарських операцій, які мали місце
у перевіряємому періоді, та за
наслідками яких позивачу визначено
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість.

Крім того, суд першої інстанції вірно
вказав, що при розгляді даної справи
господарська мета повинна бути
встановлена відносно самого позивача,
тобто його добросовісне виконання умов
договорів з його контрагентами.

Це підтверджує і практика
Європейського суду з прав людини, яка
відповідно до ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» є джерелом права та свідчить
про те, якщо державні органи мають
інформацію про зловживання в системі
оподаткування конкретною компанією,
вони повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкту, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживання
з їх боку (Рішення Європейського суду з
прав людини від 09.01.2007 р. у справі
«Інтерсплав проти України»).

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо обґрунтованості
позовних вимог та вважає, що судом
вмотивовано визнано оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню.

Вказані висновки суду першої інстанції
доводами апеляційної скарги не
спростовуються. В апеляційній скарзі
СДПІ посилається лише на висновки, які
наведено в акті перевірки, натомість,
вказаним підставам для визначення
спірних податкових зобов'язань, судом
першої інстанції, як зазначено вище,
надано належну правову оцінку.

Таким чином, суд першої інстанції під
час розгляду справи в повному обсязі
дослідив обставини, які мають значення
для справи, ухвалив законне та
обґрунтоване рішення про задоволення
позовних вимог, а тому, підстав,
передбачених статтею 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
для скасування постанови суду першої
інстанції та ухвалення нового судового
рішення не вбачається, у зв'язку з чим
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Запоріжжя Державної податкової
служби - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 25 квітня 2013
року по справі № 808/2498/13-а - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст.. 212 та
ч.5 ст. 254 КАС України.

Повний текст судового рішення
виготовлено 25 листопада 2014 року.

Головуючий:
Н.А. Олефіренко

Суддя:
Т.І. Ясенова

Суддя:
А.В. Суховаров