Справа № 460/2368/14-а 6а-460/71/14
Суддя: Ільчишин Н.В.
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 р.
Справа № 876/9226/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Ільчишин Н.В.,

суддів
Пліша М.А., Святецького В.В.,

за участі секретаря судового засідання
Федак С.Р.,

позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на ухвалу Яворівського
районного суду Львівської області від
26.09.2014 року за заявою ОСОБА_1 про зміну
способу і порядку виконання судового
рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Яворівському районі Львівської
області про стягнення виплат,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22.07.2014 року звернувся до суду із
заявою про зміну способу і порядку
виконання постанови Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 12 грудня 2012 року щодо проведення
нарахування та виплати підвищення до
пенсії в сумі 4574,10 грн.

Оскаржуваною ухвалою Яворівського
районного суду Львівської області від
26.09.2014 року в задоволенні заяви
відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої
інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу. З посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права просить ухвалу
скасувати, та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що в провадженні
ВДВС Яворівського РУЮ (державний
виконавець Карпа Р.І.) перебуває
виконавче провадження за виконавчим
листом №2а-809/2009, виданим Яворівським
районним судом Львівської області
18.01.2012 року, про зобов'язання УПФУ у
Яворівському районі Львівської
області нарахувати та виплатити
позивачу ОСОБА_1 підвищення до пенсії
як дитині війни в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком,
відповідно до статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», з
врахуванням вимог статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
починаючи з 22 травня 2008 року з
врахуванням виплачених сум.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» держава гарантує
виконання рішення суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити певні
дії щодо майна, боржником за яким є,
зокрема, державний орган.

Крім того, частиною першою статті 263 КАС
України встановлено, що за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.
Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України. Отже,
встановлені судом обставини не дають
підстав для висновку про неможливість
виконання судового рішення, що
відповідно до статті 263 КАС було б
підставою для зміни способу і порядку
його виконання, адже виплата
нарахованих сум соціальної допомоги
буде здійснена управлінням ПФУ після
надходження відповідних сум із
державного бюджету.

У справі, що розглядається, суд для
відновлення права ОСОБА_1 на щомісячну
соціальну допомогу, передбачену
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни», прийняв постанову про
зобов'язання органу ПФУ нарахувати та
виплатити соціальну допомогу в
установленому законом розмірі, що
відповідало заявленим у позові
вимогам. Розрахунок суми належної
ОСОБА_1 соціальної допомоги за спірний
період судами не здійснювався, тому,
судом правомірно не змінено спосіб
виконання такої постанови із
зобов'язання виплатити зазначену
допомогу на стягнення конкретної суми
цієї допомоги, що не були предметом
дослідження судами всіх інстанцій при
розгляді справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що
зміна на підставі статті 263 КАС способу
і порядку виконання судового рішення
не передбачає зміни обраного судом
відповідно до статті 162 КАС при
ухваленні рішення способу відновлення
порушеного права. Отже, зміна способу і
порядку виконання рішення суду про
зобов'язання органу ПФУ здійснити
виплату із зобов'язання на стягнення
такої виплати є незаконною.

Така правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
11.11.2014 року у справі № 21-394а13. А
відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Враховуючи вищевикладене апеляційний
суд приходить до висновку, що
апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити
без задоволення , а ухвалу суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 199, 202, 205, 206, 254 КАС
України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Ухвалу Яворівського районного суду
Львівської області від 26.09.2014 року у
справі №460/2368/14-а провадження №6а-460/71/14 -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили, а в разі складення
такої в порядку ч.3 ст. 160 КАС України,
протягом того ж строку з часу складення
в повному обсязі.

Головуючий
Н.В. Ільчишин

Судді
М.А. Пліш

В.В. Святецький

Повний текст ухвали виготовлено 25.12.2014
року