Справа № 2а/1770/53/11
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/38047/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко
Л.В.

Шипуліної
Т.М.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Рівне

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 10.03.2011

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09.06.2011

у справі № 2а-1770/53/2011

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у м.
Рівне

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 10.03.2011,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09.06.2011,
позов задоволено повністю. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 27.12.2010 №
/0/17-122 про визначення податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в загальній сумі 5183,16 грн.

ДПІ у м. Рівне подала касаційну скаргу,
в якій просить скасувати вказані
судові рішення та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову, обґрунтовуючи такі вимоги
обставинами, з яких податковий орган
виходив при прийнятті оспорюваного
податкового повідомлення-рішення та
наводив судам попередніх інстанцій,
заперечуючи проти позову.

ФОП ОСОБА_2 у письмових заперечення на
касаційну скаргу просить залишити
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено такі обставини.

Підставою для визначення позивачці за
податковим повідомленням-рішенням від
27.12.2010 № /0/17-122 податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в загальній сумі 5183,16 грн.
слугували висновки планової виїзної
документальної перевірки, викладені в
акті від 14.12.2010 № 254/17-117/НОМЕР_1, про
порушення ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» від 26.12.1992 № 13 92, що
полягало у неправомірному віднесенні
до складу валових витрат витрати, що
підлягають амортизації згідно з
Законом України «Про оподаткування
прибутку підприємств», що призвело до
заниження валового доходу на суму
амортизаційних відрахувань.

Податковий орган вважає, що позивачем
безпідставно віднесено до складу
валових витрат суму амортизаційних
відрахувань, наголошуючи на тому, що
відповідно до додатку № 7 до Інструкції
про прибутковий податок з громадян,
затвердженої наказом Головної
державної податкової інспекції
України від 21.04.1993 № 12 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 09.06.1993 за № 64, ведення
бухгалтерського обліку основних
засобів та нематеріальних активів, що
підлягають амортизації, для фізичних
осіб-платників податку не передбачено.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, на які посилається податкова
інспекція у касаційній скарзі, та
вважає, що суди повно встановили
обставини у справі та надали їм правову
оцінку.

Порядок оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю на час
виникнення спірних відносин
регулювався розділом IV Декрету
Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №
13-92 «Про прибутковий податок з
громадян».

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92 до
складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Отже, для цілей визначення
оподатковуваного доходу фізичної
особи від зайняття підприємницькою
діяльністю законодавством
передбачено, що до складу витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів, належать витрати, які
включаються до складу валових витрат
виробництва (обігу) або підлягають
амортизації згідно з Законом України
«Про оподаткування прибутку
підприємств».

Додатком № 7 до Інструкції про
прибутковий податок з громадян,
затвердженої наказом Головної
державної податкової інспекції
України від 21.04.1993 № 12, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 09.06.1993 за
№ 64, передбачено, що оскільки фізична
особа - платник податку не є юридичною
особою і платником податку на прибуток,
не має обов'язку вести бухгалтерській
облік, тому формує витрати за переліком
статті 5 «Валові витрати» і відповідно
до статті 8 «Амортизація» вказаного
Закону з деякими особливостями.

Положення статті 5 («Валові витрати»)
застосовуються в частині
підтвердження первинними документами
витрачених сум згідно із операціями
(які відповідають переліку статті 5), за
результатами або за участю яких у
податковому періоді (у звітному
кварталі) безпосередньо отриманий
дохід.

Відповідно до статті 8 («Амортизація»)
можливо додатково зменшити валовий
дохід виключно на суми витрат, які
підлягають амортизації і не
перевищують розмір амортизаційних
відрахувань, нарахованих шляхом
застосування норм амортизації до
балансової вартості груп основних
фондів, лише у випадку ведення
бухгалтерського обліку балансової
вартості груп основних фондів
відповідно з Порядком, який
встановлюється Міністерством фінансів
України.

До податкової декларації за звітний
податковий період, включаються тільки
прямі валові витрати і суми
амортизаційних відрахувань, що
відповідають фактичній сумі
отриманого в цьому періоді валового
доходу в будь-якій формі від
визначеного виду діяльності та
підтверджені документально.

Оскільки судами достовірно
встановлено, що витрати позивача
підпадали під амортизацію згідно із
вимогами Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
суди попередніх інстанцій дійшли
правильних висновків про те, що позивач
згідно із ч. 3 ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян»від 26.12.1992 № 13-92 мав
право протягом звітного періоду
віднести до складу витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів, витрати, що підлягають
амортизації, у сумі, що не перевищує 10 %
сукупної балансової вартості всіх груп
основних фондів станом на початок
такого звітного періоду, що становить
34554,43 грн.

Враховуючи наведене, підстав для
задоволення касаційної скарги та
скасування оскаржуваних судових
рішень не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Рівне залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
10.03.2011 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 09.06.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
ухвали, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Н.Г. Пилипчук

Судді
Л.В.Ланченко

Т.М. Шипуліна