Справа № 175/2904/14-а
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" грудня 2014 р.
К/800/54541/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Рецебуринського Ю.Й., Черпака Ю.К.

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Дніпропетровському районі
Дніпропетровської області на
постанову Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 4 серпня 2014
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 6 жовтня 2014 року по справі № 175/2904/14-а

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного
фонду України в Дніпропетровському
районі

Дніпропетровської області (далі -
Управління)

про визнання протиправними
дій та зобов'язання здійснити
перерахунок та

виплату пенсії,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до
суду із позовом до Управління, в якому
просила: визнати протиправним та
скасувати розпорядження відповідача
від 17 квітня 2014 року № 148855 та
зобов'язати останнього здійснити
перерахунок та виплату призначеної їй
пенсії за віком, встановивши розмір
пенсії за віком з урахуванням положень
частини 3 статті 29 Закону України від 9
липня 2003 року № 1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон № 1058-ІV)
щодо підвищення розміру пенсії за
віком в розмірі 5 %, з урахуванням
виплачених сум.

Позов мотивовано тим, що позивач
перебуває на обліку в Управлінні з
29 листопада 2005 року та отримує
пенсію по інвалідності внаслідок
загального захворювання. Досягнувши
пенсійного віку, ОСОБА_4 12 березня 2014
року звернулась до відповідача із
заявою про переведення на пенсію за
віком відповідно до Закону № 1058-ІV.
Управлінням переведено позивача з
одного виду пенсії на інший, при цьому
відмовлено у підвищенні розміру пенсії
за віком згідно з частиною 3 статті 29
Закону № 1058-ІV, оскільки положення цієї
статті не поширюються на випадки при
переведенні з пенсії по інвалідності
на пенсію за віком.

Постановою Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 4 серпня 2014
року, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 6 жовтня 2014
року, позов задоволено.

Зобов'язано Управління здійснити
перерахунок та виплату з урахуванням
виплаченої пенсії призначеної за віком
ОСОБА_4, з 12 березня 2014 року, встановивши
розмір пенсії за віком з урахуванням
частини 3 статті 29 Закону №
1058-ІV щодо підвищення розміру пенсії за
віком в розмірі 5 %.

Вирішено питання стосовно судових
витрат.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями, Управління подало
касаційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати судові рішення першої та
апеляційної інстанцій, ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, юридичної оцінки
обставин справи, доводи касаційної
скарги, суд касаційної інстанції
вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що з 29 листопада 2005
року по 11 березня 2014 року ОСОБА_4
отримувала пенсію по інвалідності
внаслідок загального захворювання.

З 12 березня 2014 року позивача переведено
з пенсії по інвалідності на пенсію за
віком на підставі її заяви.

У квітні 2014 року позивач звернулась з
листом до Управління з проханням
надати роз'яснення щодо порядку
здійсненого в 2014 році переводу з
призначеної пенсії по інвалідності на
пенсію за віком, чи встановлено
підвищення розміру пенсії в розмірі 5 %
відповідно до вимог частини 3 статті 29
Закону № 1058-ІV.

Листом від 24 квітня 2014 року № 1246/04/35
Управління повідомило, що відсутні
законні підстави для встановлення
підвищення розміру пенсії відповідно
до вимог частини 3 статті 29 Закону №
1058-ІV, оскільки 12 березня 2014 року
позивачу було проведено не первинне
призначення пенсії, а переведення з
одного виду пенсії на інший.

Задовольняючи позов, суди першої
та апеляційної інстанцій виходили з
того, що незважаючи на отримання
позивачем соціальної пенсії, при
набутті права на пенсію за віком її
обчислення повинно здійснюватись у
тому числі з урахуванням частини
3 статті 29 Закону № 1058-ІV.

Частиною 1 статті 9 Закону № 1058-ІV
передбачено, що відповідно до цього
Закону за рахунок коштів Пенсійного
фонду в солідарній системі
призначаються такі пенсійні виплати:
пенсія за віком; пенсія по інвалідності
внаслідок загального захворювання (у
тому числі каліцтва, не пов'язаного з
роботою, інвалідності з дитинства);
пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

За змістом статті 10 Закону № 1058-ІV
особі, яка має одночасно право на різні
види пенсії (за віком, по інвалідності,
у зв'язку з втратою годувальника),
призначається один із цих видів пенсії
за її вибором.

За правилами статті 26 Закону № 1058-ІV
особи мають право на призначення
пенсії за віком після досягнення віку 60
років та наявності страхового стажу не
менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого
абзацом першим цієї статті, право на
пенсію за віком мають, зокрема, жінки
віку 56 років 6 місяців - які народилися з
1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року.

Згідно з частиною 3 статті 29 Закону №
1058-ІV жінкам, які народилися у період по
31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію
встановлюється підвищення розміру
пенсії, обчисленого відповідно до
статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5
відсотка за кожні шість місяців більш
пізнього виходу на пенсію, починаючи з
55 років до досягнення ними 60-річного
віку.

Системний аналіз зазначених норм права
дає підстави для висновку, що
законодавець пов'язує набуття особою
права на підвищення розміру пенсії
відповідно до частини 3 статті 29 Закону
№ 1058-ІV саме з моментом більш пізнього
виходу на пенсію за віком, а тому суди
попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку про наявність
такого права у позивача.

Разом з тим, рішення судів першої та
апеляційної інстанцій не відповідають
вимогам статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України).

Відповідно до положень статті 159 КАС
України законним є рішення, ухвалене
відповідно до норм матеріального права
при дотримання норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно та всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були дослідженні в судовому
засіданні.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
165 КАС України мотивувальна частина
ухвали повинна містити мотиви з яких
суд дійшов до висновків, і закону, яким
керувався суд, постановляючи ухвалу.

Відповідно до частин 2, 3 статті 195 КАС
України суд апеляційної інстанції може
дослідити докази, які не
досліджувалися у суді першої
інстанції, з власної ініціативи або за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, якщо визнає обґрунтованим
ненадання їх до суду першої інстанції
або необґрунтованим відхилення їх
судом першої інстанції. Суд
апеляційної інстанції може дослідити
також докази, які досліджувалися судом
першої інстанції з порушенням вимог
цього Кодексу. Суд апеляційної
інстанції може встановити нові
обставини, якщо вони не
встановлювалися судом першої
інстанції у зв'язку із неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Відповідно до частини другої статті 11
КАС України суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Однією з вимог позову ОСОБА_4 було
визнання протиправним та скасування
розпорядження Управління від 17 квітня
2014 року № 148855.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції не вирішив вказану вимогу,
також цій обставині не надано належної
правової оцінки і судом апеляційної
інстанції.

Судами викладені обставини при
вирішені спору по суті не
враховувались, що дає підстави
стверджувати про необґрунтованість та
передчасність їх висновків щодо
задоволення вимог позову.

Враховуючи, що передбачені
процесуальним законодавством межі
перегляду справи в касаційній
інстанції не дають права досліджувати
докази, встановлювати та визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, оскаржувані
судові рішення у справі підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції відповідно до частини 2
статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Під час нового розгляду справи суду
необхідно врахувати все вище
викладене, всебічно і повно з'ясувати і
перевірити всі фактичні обставини
справи та прийняти обґрунтоване і
законне судове рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Дніпропетровському районі
Дніпропетровської області
задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 4 серпня 2014
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 6 жовтня 2014 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ємельянова В.І.

Судді
Рецебуринський Ю.Й.

Черпак Ю.К.