Справа № 826/18282/13-а
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
інстанції: Келеберда В.І.
Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Епель О.В., Костюк Л.О.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу за апеляційною
скаргою відповідача Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві на
постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 січня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Д.І.А.С.»
до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
20.09.2013 року № та №, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Д.І.А.С.» звернулися
до суду з позовом до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
20.09.2013року №, №.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 січня 2014 року позов задоволено у
повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального права,
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, представника
позивача, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а постанову суду
першої інстанції - скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Згідно з п.1 і п.4 ст.202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи; порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Суд першої інстанції неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, порушив норми матеріального
права та дійшов помилкового висновку
про задоволення вимог позивача.

Відповідачем проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
цивільного податкового та іншого
законодавства і правильності
нарахування та сплати податку на
додану вартість та податку на прибуток
підприємств при проведенні
господарських операцій з ТОВ «Вест
інтер'єр», ТОВ «Електронпромкомплекс»,
ТОВ «Асс Буд Групп», ТОВ «ППС-Груп», ТОВ
«Боніт» за період з 01.01.2010 року по 31.01.2013
року, за результатом якої складено
відповідний Акт від 03.09.2013 року
№796/22.8-15/36127144.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог пп. 7.4.5 п. 7.4 пп. 7.7 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» в результаті чого ним
занижено податок на додану вартість на
суму 46685,00 грн.; п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200
Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено податковий
кредит з податку на додану вартість, що
призвело до заниження суми ПДВ, яка
підлягає нарахуванню та сплаті в
бюджет за підсумками поточного
звітного періоду, з урахуванням
залишку від'ємного значення
попереднього звітного періоду в
розмірі 704268,00 грн.; пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», в результаті
чого позивачем занижено податок на
прибуток на загальну суму 186273,00 грн., п.
138.2 ст. 138, п. 139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на прибуток на
загальну суму 728299,00 грн..

На підставі виявлених порушень,
відповідачем прийнято оскаржені
податкові повідомлення-рішення від
20.09.2013 року №, яким позивачу
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток на загальну суму
1022017,00 грн., у тому числі за основним
платежем - 914 572 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 107745,00 грн.;
№, яким позивачу визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 890043,00
грн., у тому числі за основним платежем -
750953,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 139090,00 грн..

Відповідно до частини п'ятої ст. 203 та
частини першої, другої ст. 215 Цивільного
кодексу України, правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу; недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається; у
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України (чинного на момент
проведення перевірки та ухвалення
судового рішення), норми якого
кореспондуються із відповідними
приписами Законів України «Про податок
на додану вартість» та «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(чинних на момент здійснення
господарських відносин позивачем з
його контрагентом) платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку.

Відповідно до ст. 1, частини першої ст. 3
та частини першої, другої ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від 16
липня 1999 року №996-ХІV, первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення; метою
ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства; підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій; первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи;
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а)придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу; податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду,
зокрема, у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; не відносяться до податкового
кредиту, зокрема, суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі якщо платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Тобто, обов'язковою умовою
підтвердження реальності здійснення
господарських операцій є фактична
наявність у платника податків
первинних документів, фізичних,
технічних та технологічних
можливостей для здійснення
відповідних операцій та зв'язку між
фактом придбання товару (послуги) і
подальшою господарською діяльністю.

Про відсутність факту здійснення
господарських операцій можуть
свідчити, зокрема, такі обставини:
всупереч даним податкового обліку
будь-кого з учасників операції
відсутні зміни активів, зобов'язань чи
власного капіталу принаймні в одного
з таких учасників; результати,
відображені у даних податкового обліку
будь-кого з учасників господарської
операції, фактично не настали
внаслідок відсутності відповідних дій
будь-кого з учасників такої операції
(наприклад, відображення отримання
послуг без їх фактичного надання або в
разі їх надання іншою особою, ніж та, що
вказана у даних податкового обліку
чи первинних документах; імітація
купівлі товару в особи, яка ніколи його
не продавала тощо).

З метою встановлення факту здійснення
господарських операцій, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість має бути підтверджено
рух активів у процесі здійснення
господарських операцій, при цьому
дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарських
операцій: договори, акти виконаних
робіт тощо; фізичні, технічні та
технологічні можливості певної особи
до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-от: наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності;
встановлено зв'язок між фактом
придбання товарів (послуг) і
господарською діяльністю платника
податку, що збігається з позицією
Вищого адміністративного суду України,
викладеною, зокрема, в листі від 02.06.2011
року № 742/11/13-11.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем та ТОВ «ППС-Груп» укладено
договір про надання послуг з питань
пожежної безпеки №ППС-01 від 03.09.2010 року.
Крім того, між позивачем та ТОВ
«Моргот» укладено договір про надання
інформаційно-консультаційних послуг
від 26.08.2012 року №1/08-2012. На підтвердження
виконання умов зазначених договорів,
позивачем надано: акти приймання
виконаних робіт, податкові накладні,
банківські виписки.

На підтвердження виконання
господарських зобов'язань з ТОВ
«Боніт» позивачем надано: податкові
накладні №19 від 27.04.2012 року, №240 від
10.05.2012 року, №270 від 17.05.2012 року, №279 від
23.05.2012 року, №304 від 29.05.2012 року, №309 від
30.05.2012 року, №316, №317, №318 від 31.05.2012 року,
№365 від 13.06.2012 року, №388 від 20.06.2012 року,
№422 від 27.06.2012 року, №455 від 04.07.2012 року,
№180 від 11.07.2012 року, №500 від 16.07.2012 року,
№535 від 24.07.2012 року, №555 від 27.07.2012 року,
№570 від 30.07.2012 року, №580 від 31.07.2012 року.

Проте, надані позивачем податкові
накладі, акти приймання робіт та
банківські виписки не є безумовним
підтвердження реальності та
фактичності здійснення господарських
операцій між позивачем та його
контрагентами, оскільки жодних інших
документів на підтвердження
зазначеного позивачем не надано. Крім
того, як вбачається зі змісту Договору
№ППС-01 від 03.09.2010 року його предметом є
надання послуг з питань пожежної
безпеки, тому, є очевидним, що
відповідні роботи повинні були певним
чином узгоджуватись сторонами, що, в
свою чергу, повинно було відображатись
у відповідних актах погодження,
макетах тощо, яких до суду позивачем не
надано.

Щодо відносин позивача з ТОВ «Боніт»,
колегія суддів зазначає, що жодних
інших первинних документів крім
податкових накладних, на підтвердження
здійснення господарських відносин
позивачем не надано.

Більш того, позивачем не надано жодних
належних та допустимих доказів на
підтвердження факту використання
отриманих від контрагента послуг у
своїй господарській діяльності; не
обґрунтовано господарської мети
укладених правочинів та їх економічно
вигідного змісту.

Отже, суд першої інстанції неповно
з'ясував обставини справи, неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Доводи апеляційної скарги дають
підстави для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального права.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про
необхідність скасування постанови
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 20 січня 2014 та
постановлення нової про відмову в
задоволенні вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 158, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 212, 254, КАС України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві -
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 20 січня 2014 року -
скасувати.

Постановити по справі нове рішення,
яким в задоволенні вимог позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Д.І.А.С.» до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
20.09.2013 № та № - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки
передбаченні ст. 212 КАС України.

Повний текст постанови суду
виготовлено 18.12.2014 року.

Головуючий суддя:
Бистрик Г.М.

Судді:
Епель О.В.

Костюк Л.О.

Головуючий суддя

Бистрик Г.М.

Судді:

Епель О.В.

Костюк Л.О.