Справа № 752/10407/14-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Шрамко Ю.Т.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Беспалова О.О., Грибан І.О.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва на
постанову Голосіївського районного
суду міста Києва від 05 серпня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до начальника відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Кантеміра Василя Івановича та
начальника Управління Пенсійного
фонду України в Голосіївському районі
м. Києва Задерейко І.С. про визнання
бездіяльності протиправною та
спонукання до вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просив суд «визнати
неправомірною бездіяльність
начальника відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Кантеміра
В.І. та начальника Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва
Задерейко І.С. за виконавчим листом по
справі № 2-а-455/11, виданим 22 вересня 2011
року Голосіївським районним судом м.
Києва, а також зобов'язати відповідачів
виконати виконавче провадження ВП
№32721522 за вказаним виконавчим листом.

Постановою Голосіївського районного
суду міста Києва від 05 серпня 2014 року
вимоги позивача задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
першої інстанції управлінням
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва подано
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також порушення
судом норм матеріального права,
апелянт просив скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нову, якою у
задоволенні позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, постанова суду
- скасуванню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Постановою Голосіївського районного
суду м. Києва від 17 лютого 2011 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 07.09.2011 р. позов ОСОБА_2, задоволено
частково - Зобов'язано УПФ України в
Голосіївському районі м. Києва
провести перерахунок та виплату (з
урахуванням проведених виплат) ОСОБА_2,
як постраждалому внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії 3
групи інвалідності - з 21 червня 2010 року:
державну пенсію відповідно до вимог ст.
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» яка повинна становити 5
мінімальних пенсій за віком, а також
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
яка повинна становити 50% мінімальної
пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», починаючи з 21.06.2010 року, з
урахуванням проведених виплат.

Державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження від
29 травня 2012 року ВП №32721522, якою
боржнику надано строк на самостійне
виконання рішення суду.

На виконання зазначеної постанови УПФ
України в Голосіївському районі м.
Києва здійснив перерахунок пенсії
позивача та управлінням з координації
за виплатою пенсій ГУПФ України в м.
Києві здійснено нарахування
недоотриманої пенсії у сумі 47 992,22 грн.,
про що листом УПФ України в
Голосіївському районі м. Києва від 28
грудня 2012 року № 17768/07 було повідомлено
державного виконавця.

Постановою державного виконавця від 28
грудня 2012 року виконавче провадження №
ВП 327215 22 було закінчено.

Постановою Голосіївського районного
суду м. Києва від 26 квітня 2013 року
скасована постанова державного
виконав дії від 28 грудня 2012 року та 26
червня 2013 року державним виконавцем
виконавче провадження було відновлене.

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 27 червня 2014 року залишено
без задоволення подання державного
виконавця про зміну пособу та порядку
виконання постанови суду.

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що постанова
Голосіївського районного суду м. Києва
від 17 лютого 2011 року виконана частково,
а саме здійснено перерахунок та
направлено до Головного управління
пенсійного фонду України в м. Києві для
затвердження та подальшої виплати.

Крім того, в листі УПФУ в
Голосіївському районі м. Києва за №
128/12/В-116 від 27 березня 2014 року зазначено,
що на управління покладено функції
обліку одержувачів пенсійних виплат,
їх первинного призначення та
перерахунку, прийому громадян. Питання
фінансування та виплати коштів до
компетенції управління не входить.

Вважаючи протиправними бездіяльність
начальника управління Пенсійного
фонду України в Голосіївському районі
м. Києва та начальника ВПВР УДВС ГУЮ у
місті Києві щодо виконання виконавчого
провадження ВП № 32721522 за виконавчим
листом по справі № 2а-455/11 виданим
Голосіївським районним судом міста
Києва від 22.09.2011, позивач звернувся до
суду із даним позовом.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про наявність підстав для
задоволення вимог позивача у повному
обсязі.

Апеляційний суд з таким висновком
погодитися не може, виходячи з
наступного.

Зі змісту позову вбачається, що позивач
звернувся до суду в порядку статті 181
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Відповідно до частини 1 вказаної статті
181 цього Кодексу учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

З аналізу наведеної норми слідує, що
провадження у справах з приводу рішень,
дій або бездіяльності державної
виконавчої служби здійснюється за
наслідком звернення до суду із
позовною заявою.

При цьому відповідачем за таким
позовом може бути виключно державний
виконавець чи інша посадова особа
державної виконавчої служби.

Суд першої інстанції, вирішив даний
позов за правилами частини 9 статті 267
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Згідно з цією нормою особа-позивач, на
користь якої ухвалено постанову суду,
має право подати до суду першої
інстанції заяву про визнання
протиправними рішень, дій чи
бездіяльності, вчинених суб'єктом
владних повноважень - відповідачем на
виконання такої постанови суду або
порушення прав позивача, підтверджених
такою постановою суду.

З наведеного вбачається, що за
правилами частини 9 статті 267 Кодексу,
новий позов не подається, натомість
особа-позивач, на користь якої ухвалено
постанову суду, має можливість зокрема,
звернутися до суду першої інстанції із
заявою про визнання протиправними
рішень, дій чи бездіяльності, вчинених
суб'єктом владних повноважень -
відповідачем на виконання такої
постанови, тобто в межах цього ж
провадження.

В даному ж випадку позивач звернувся
саме із окремим позовом і саме у
порядку статті 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України, при цьому жодним чином не
посилаючись на приписи частини 9 статті
267 цього Кодексу.

Таким чином, вимоги позивача, заявлені
у межах даного провадження до
начальника управління Пенсійного
фонду України в Голосіївському районі
м. Києва, задоволенню не підлягають, а
застосування в даному випадку судом
першої інстанції положень частини 9
статті 267 Кодексу адміністративного
судочинства є безпідставним.

Стосовно вимог позивача до начальника
відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби про визнання протиправною його
бездіяльності за виконавчим листом по
справі № 2а-455/11, виданим Голосіївським
районним судом міста Києва від 22.09.2011
року, а також зобов'язання його
виконати виконавче провадження ВП №
32721522 за вказаним виконавчим листом,
колегія суддів виходить з наступного.

За змістом частини 1 статті 83 Закону
України «Про виконавче провадження»
контроль за своєчасністю, правильністю
і повнотою виконання рішень державним
виконавцем здійснюють начальник
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
а також керівник вищестоящого органу
державної виконавчої служби.

В даному випадку, в обґрунтування вимог
у цій частині, позивач посилається на
те, що державний виконавець, в
порушення статті 75 названого Закону, не
перевірив виконання рішення боржником,
не з'ясував поважність причин такого
невиконання і не притягнув боржника до
відповідальності відповідно до статті
89 цього Закону, а начальник відділу, в
свою чергу, не реагує на таку
бездіяльність старшого державного
виконавця.

Разом з тим, колегія суддів звертає
увагу, що як було встановлено вище,
державним виконавцем вчинялися
залежні від нього дії з метою виконання
судового рішення, зокрема він
звертався із заявою про зміну способу
та порядку виконання цього рішення,
проте ухвалою Голосіївського
районного суду м. Києва від 27 червня 2014
року залишено без задоволення подання.

Стосовно посилання позивача на
непритягнення державним виконавцем до
відповідальності боржника відповідно
до статті 89 цього Закону, судова
колегія звертає увагу на наступне.

Частиною 2 статті 75 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону і не пізніше
п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Згідно із частиною 1 статті 89 вказаного
Закону у разі невиконання без поважних
причин у встановлений державним
виконавцем строк рішення, що зобов'язує
боржника виконати певні дії, та рішення
про поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції на виконання судового
рішення УПФ України в Голосіївському
районі м. Києва здійснив перерахунок
пенсії позивача та управлінням з
координації за виплатою пенсій ГУПФ
України в м. Києві здійснено
нарахування недоотриманої пенсії у
сумі 47 992,22 грн., про що листом УПФ
України в Голосіївському районі м.
Києва від 28 грудня 2012 року № 17768/07 було
повідомлено державного виконавця.
Тобто, з матеріалів справи вбачається,
що постанова Голосіївського районного
суду м. Києва від 17 лютого 2011 року
виконана частково, а саме здійснено
перерахунок та направлено до Головного
управління пенсійного фонду України в
м. Києві для затвердження та подальшої
виплати.

Тобто позивач судове рішення у частині,
яку він повинен був і міг виконати,
виконав, провівши відповідні
перерахунки доплат до пенсії ОСОБА_5.

Накладення штрафу за невиконання та
повторне невиконання судового рішення
можливо лише у випадку, якщо таке
невиконання відповідно до положень
частини 2 статті 75 та частин 1 та 2 статті
89 Закону України «Про виконавче
провадження» мало місце без поважних
причин.

Відсутність відповідного бюджетного
та іншого фінансування та коштів на
виплату грошових сум на виконання
судового рішення для Головного
управління Пенсійного фонду України в
Херсонській області є поважною
причиною, яка унеможливлює проведення
відповідних виплат.

Враховуючи викладене, невиконання
судового рішення в частині виплати
грошових коштів при відсутності
відповідного фінансового забезпечення
та фактичної відсутності таких коштів
у боржника, не може вважатися
невиконанням судового рішення без
поважних причин, оскільки боржник не
мав, і це встановлено судовими
рішеннями, фінансової можливості
протягом встановленого державним
виконавцем строку виконати судове
рішення в цій частині.

Накладення за таких обставин штрафу на
боржника ще більше ускладнює його
фінансове становище та ще більше
утруднює виконання судового рішення
про виплату доплати до пенсії.

У зв'язку з фактичною неможливістю
виконання бюджетними державними
органами судових рішень про стягнення,
виплату коштів Верховною Радою України
5 червня 2012 року було прийнято Закон
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень», відповідно
до положень частини 1 статті 3 якого
виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Тобто списання коштів з рахунків
державного органу на виконання судових
рішень проводиться лише за умови
наявності таких коштів.

Накладення штрафу на боржника, який з
об'єктивних причин у зв'язку з
відсутністю відповідного
фінансування, обставини, яка не
залежить від діяльності боржника,
ніяким чином не захищає право особи на
отримання бюджетних коштів.

Отже, позивачем не доведено обставин
відносно того, що державний виконавець
не вчиняв залежних від нього дій з
метою виконання судового рішення, а
відтак і допущення бездіяльності
начальником відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби, за виконавчим
листом по справі № 2а-455/11, виданим
Голосіївським районним судом міста
Києва від 22.09.2011 року.

Апеляційний суд враховує також позицію
Вищого адміністративного суду України
в постановах від 19.09.2014 № К/800/2776/14 та
К/800/60807/13

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення позову і у цій
частині.

Враховуючи викладене, оцінивши докази,
які є у справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийняв рішення з порушенням
норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є зокрема:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції з порушенням норм
матеріального права, то колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
постанова скасуванню в частині.

Керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207, 212, 254, 267 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва на
постанову Голосіївського районного
суду міста Києва від 05 серпня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до начальника відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Кантеміра Василя Івановича та
начальника Управління Пенсійного
фонду України в Голосіївському районі
м. Києва Задерейко І.С. про визнання
бездіяльності протиправною та
спонукання до вчинення певних дій -
задовольнити частково.

Постанову Голосіївського районного
суду міста Києва від 05 серпня 2014 року -
скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання постанови в повному обсязі
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді

Головуючий суддя

Губська О.А.

Судді:

Беспалов О.О.

Грибан І.О.