Справа № 2а-9957/12/2670
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/74943/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого суддіГоловчук С.В.
(суддя-доповідач),суддівЛіпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

секретар судового засідання Малина
Л.В.,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 серпня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 01 листопада 2012 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до
Міністерства закордонних справ
України про визнання дій
протиправними, скасування наказів,
поновлення на посаді,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з зазначеним позовом. Вона
зазначала, що з 01 липня 2008 року була
призначена на час довгострокового
відрядження на посаду заступника
керівника торговельно-економічної
місії у складі Посольства України в
Канаді при Генеральному консульстві в
м. Торонто. У зв'язку із ліквідацією
торговельно-економічної місії 22 липня
2010 року подала відповідну заяву ї до
жовтня того ж року продовжувала
виконувати службові обов'язки. У жовтні
2010 року була відкликана з відрядження і
після надання відпусток та перебування
на лікарняному у січні 2011 року
звільнена у зв'язку із завершенням
закордонного відрядження, про що
дізналась лише у червні 2012 року.
Вважаючи звільнення незаконним,
просила визнати незаконним
відкликання з довгострокового
відрядження та звільнення, визнати
незаконними та скасування накази
Міністерства закордонних справ
України від 16 грудня 2010 року № 3196-oc та
від 19 січня 2011 року № 69-ос, зобов'язати
працевлаштувати на посаді радника в
штаті Міністерства закордонних справ
України з присвоєнням відповідного
дипломатичного рангу, визнати період
часу від дати незаконного звільнення
до дати прийняття рішення по справі
вимушеним прогулом, стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
сумі 537 255,37 грн, зобов'язати зарахувати
час вимушеного прогулу до
дипломатичного стажу, оформити
відпустку по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
направити для роботи на посаді радника
Посольства України в Канаді у
довгострокове відрядження після
виходу з відпустки по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 15
серпня 2012 року, яку залишено без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 листопада
2012 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і направити
справу на новий розгляд. Зазначає, що
судами порушено норми матеріального та
процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу
Міністерство закордонних справ
України просить залишити її без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Судами встановлено, що наказом
Міністра економіки України від 08
травня 2008 року № 100-м ОСОБА_4
призначена на час довготермінового
відрядження з 01 липня 2008 року на посаду
заступника керівника
торговельно-економічної місії
Посольства України в Канаді при
Генеральному консульстві в м. Торонто.

Наказом Міністра закордонних справ
України від 01 липня 2008 року № 1066-ос
ОСОБА_4 призначена з 09 вересня 2008 року
на посаду заступника керівника
торговельно-економічної місії у складі
Посольства України в Канаді при
Генеральному консульстві в Торонто на
час довготермінового відрядження.

Наказом Міністра економіки України від
02 вересня 2009 року № 186-м, на виконання
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 05 серпня 2009 року № 908-р,
ОСОБА_4 вважалась такою, що переведена
на посаду керівника
торговельно-економічної місії у складі
Посольства України в Канаді на час
довготермінового відрядження з 01
жовтня 2009 року.

Наказом Міністра закордонних справ
України від 18 вересня 2009 року № 2256-ос
ОСОБА_4 відряджена з 01 жовтня 2009
року до Посольства України в Канаді за
маршрутом Торонто-Оттава на час
довготермінового відрядження.

Указом Президента України «Про деякі
питання представництва економічних
інтересів України за кордоном» від 08
квітня 2010 року № 522/2010, з метою
забезпечення цілісності та
узгодженого проведення
зовнішньополітичного курсу України,
вдосконалення механізму захисту за
кордоном інтересів держави в
економічній сфері, подальшого розвитку
економічних зв'язків з іноземними
державами і міжнародними
організаціями та відповідно до пункту 3
частини 1 статті 106 Конституції України,
Міністерству закордонних справ
України доручено забезпечити
утворення у складі дипломатичних
представництв України за кордоном
відділів з економічних питань у межах
визначеної в установленому порядку
граничної чисельності працівників
закордонних дипломатичних установ. У
зв'язку з цим ліквідувати
торговельно-економічні місії у складі
закордонних дипломатичних установ
України.

На виконання зазначеного Указу
Президента України, відповідач
звернувся до Міністра економіки
України (вих. № 201/14-913/2-2277 від 16 липня 2010
року) з проханням звільнити шляхом
переведення до Міністерства
закордонних справ України на час
довготермінового відрядження
працівників торговельно-економічних
місій у складі закордонних
дипломатичних установ України,
зокрема, і ОСОБА_4 Посада, на яку
пропонувалось перевести позивача -
радник.

Листом Міністерства закордонних справ
України від 20 липня 2010 року № 201/10-020-2339
«Щодо практичної реалізації Указу
Президента України від 08 квітня 2010 року
№ 522» керівникам закордонних
дипломатичних установ України
доручено довести до працівників
торговельно-економічних місій вказану
інформацію та забезпечити до 23 липня 2010
року направлення до Міністерства
закордонних справ України заяв
працівників, в тому числі і ОСОБА_4,
про їх призначення шляхом переведення
до Міністерства закордонних справ
України на час довготермінового
відрядження.

У зв'язку з переведенням на іншу роботу
22 липня 2010 року позивач подала на ім'я
Прем'єр-міністра України подана заяву
про звільнення з посади керівника
торговельно-економічної місії у складі
Посольства України в Канаді.

Розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 28 липня 2010 року № 1536-р
ОСОБА_4 звільнено з посади керівника
торговельно-економічної місії у складі
Посольства України в Канаді.

Наказом Міністра економіки України від
10 серпня 2010 року № 219-м, на виконання
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 28 липня 2010 року № 1536-р,
ОСОБА_4 вважалась звільненою з 16 серпня
2010 року з посади керівника
торговельно-економічної місії у складі
Посольства України в Канаді за
переведенням для подальшої роботи в
Міністерстві закордонних справ
України.

У зв'язку з тим, що призначення на
посаду радника, яка була запропонована
позивачу при переведенні до
Міністерства закордонних справ
України, здійснюється за погодженням
Президентом України, наказом Міністра
закордонних справ України від 29 липня
2010 року ОСОБА_4 призначено в.о.
керівника торговельно-економічної
місії у складі Посольства України в
Канаді з 17 серпня 2010 року на час
довготермінового відрядження.

Листом від 11 серпня 2010 року № 201/11-913/1-2741
«Щодо погодження кандидатур для
призначення на посаду заступника
Постійного представника України,
радників-посланників та радників
закордонних дипломатичних установ
України» Міністерство закордонних
справ України зверталось до Президента
України за погодженням кандидатур для
призначення на посади заступника
Постійного представника України,
радників-посланників та радників
закордонних дипломатичних установ
України, в тому числі, за погодженням
кандидатури ОСОБА_4 для призначення на
посаду радника Посольства України в
Канаді.

Супровідним листом Адміністрації
Президента України від 27 вересня 2010
року № 02-01/1983 подання на
ОСОБА_4 та деяких інших кандидатів
повернуто відповідачу, тобто
кандидатура позивача для призначення
на посаду радника Посольства України в
Канаді погоджена не була.

12 жовтня 2010 року відповідачем
направлено Надзвичайному і
Повноважному Послу України в Канаді
лист № 201/6144-914-3622 про завершення
довготермінового закордонного
відрядження в.о. керівника
торговельно-економічної місії у складі
Посольства України в Канаді ОСОБА_4 та
її повернення в Україну до кінця жовтня
2010 року.

Наказом Міністра закордонних справ
України від 04 листопада 2010 року № 2707-oc
ОСОБА_4 відкликана в Україну 02
листопада 2010 року у зв'язку із
закінченням довготермінового
відрядження. Після повернення в
Україну їй була надана щорічна
відпустка з 03 листопада 2010 року.

Наказом Міністра закордонних справ
України від 16 грудня 2010 року № 3196-oc «Про
відпустку та звільнення ОСОБА_4»
позивачу надана відпустка за
відпрацьований в Посольстві час на 51
календарний день з 03 листопада 2010 року
по 23 грудня 2010 року та звільнено із
займаної посади з 23 грудня 2010 року у
зв'язку із завершенням закордонного
відрядження. Про необхідність
ознайомлення з відповідним наказом про
звільнення та отримання трудової
книжки, відповідач надсилав позивачу
лист від 23 грудня 2010 року № 201/36-091-4516.

У зв'язку з пред'явленням позивачем
листка непрацездатності серії АБР №
037877 від 30 листопада 2010 року, що
підтверджує її перебування на
лікарняному під час щорічної
відпустки, наказом Міністра
закордонних справ України від 10 січня
2011 року № 17-oc «Про продовження
відпустки та звільнення ОСОБА_4»
позивачу продовжено відпустку на 14
календарних днів до 07 січня 2011 року та
змінено дату звільнення з 23 грудня 2010
року на 10 січня 2011 року.

Наказом Міністра закордонних справ
України від 19 січня 2011 року № 69-oc
позивачу повторно продовжено
відпустку на 11 календарних днів до 19
січня 2011 року та змінено дату
звільнення на 19 січня 2011 року у зв'язку
з пред'явленням листка
непрацездатності серії АБР №
286110 від 21 грудня 2010 року, що підтверджує
її перебування на лікарняному під час
продовженої щорічної відпустки.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився апеляційний
суд, виходив з того, що позивача
призначено на посаду виконуючого
обов'язки керівника
торговельно-економічної місії у складі
Посольства України в Канаді на час
довготермінового відрядження, тобто з
нею укладено строковий трудовий
договір. Тому після закінчення цього
договору підлягала звільненню.

Проте, з такими висновками судів
погодитись неможливо.

Правові засади та порядок організації
діяльності дипломатичної служби
України як складової частини державної
служби, а також особливості правового
статусу працівників дипломатичної
служби України регулюється Законом
України від 20 вересня 2001 року № 2728-III
«Про дипломатичну службу» (далі - Закон
№ 2728-III, в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
який є спеціальний нормативно-правовим
актом у цих відносинах.

Відповідно до статті 2 Закону № 2728-III
відносини, що виникають у зв'язку з
проходженням дипломатичної служби,
регулюються Конституцією України, цим
Законом, Законом України «Про державну
службу», Кодексом законів про працю
(далі - КЗпП) України, Консульським
статутом України, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
чинними міжнародними договорами, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Згідно із частиною 3 статті 12 Закону №
2728-III кадри дипломатичної служби
складають:

1) працівники, які займають штатні
дипломатичні посади на постійній
основі;

2) працівники, які займають штатні
адміністративно-технічні посади на
постійній основі;

3) працівники, які займають штатні
дипломатичні та
адміністративно-технічні посади на
визначений термін (строковий трудовий
договір).

Класифікація трудових договорів за
критерієм строків, на які вони
укладаються, та виокремлення
строкового трудового договору
визначається статтею 23 КЗпП України.

Так, цією нормою встановлено, що
трудовий договір може бути: 1)
безстроковим, що укладається на
невизначений строк; 2) на визначений
строк, встановлений за погодженням
сторін; 3) таким, що укладається на час
виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір
укладається у випадках, коли трудові
відносини не можуть бути встановлені
на невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

Характерною ознакою, що відрізняє
правове становище таких працівників, є
те, що після закінчення обумовленого
строку, працівник підлягає звільненню
без його заяви за наказом власника
(суб'єкта владних повноважень)
відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП
України. Наказ про звільнення
видається в останній день дії
строкового договору або до цього із
зазначенням дати звільнення, що
обумовлена строком трудового договору.
В будь-якому випадку днем звільнення є
останній день роботи, що визначений
трудовим договором, і законодавство не
встановлює обов'язку власника або
уповноваженого ним органу попереджати
працівника про майбутнє звільнення у
зв'язку із закінченням строку договору.
У разі неприпинення такого договору в
зазначений строк він вважається
продовженим на невизначений строк.

Відповідно до статті 20 Закону № 2728-III в
органах дипломатичної служби
здійснюється ротація працівників
дипломатичної служби. Працівники
дипломатичної служби можуть
направлятися у довготермінове
відрядження з урахуванням їх
професійної підготовки та
спеціалізації. Працівники
дипломатичної служби після закінчення
попереднього довготермінового
відрядження направляються у наступне
довготермінове відрядження не раніше
ніж через півтора року.

Згідно із статтею 21 вказаного Закону
довготермінове відрядження
дипломатичних працівників триває, як
правило, до чотирьох років у державах з
нормальними кліматичними умовами та
стабільною політичною ситуацією і до
трьох років у державах з важкими
кліматичними умовами або складною
політичною ситуацією. Після закінчення
довготермінового відрядження
працівникам дипломатичної служби
надається попередня посада, а в разі
неможливості цього - рівноцінна їй
посада в системі органів дипломатичної
служби.

З наведеного слідує, що поняття, зміст і
характер строкового трудового
договору, визначені КЗпП України,
відрізняється від характеру роботи
працівника дипломатичної служби
відповідно до Закону № 2728-III, яка
включає можливість довгострокового
відрядження, по завершенню якого
такому працівнику гарантується
надання попередньої посади, а в разі
неможливості цього - рівноцінна їй
посада в системі органів дипломатичної
служби.

Враховуючи наведене, суди помилково
вважали, що з позивачем укладено
строковий трудовий договір, оскільки
він не пов'язаний з виконанням певної
роботи в обумовлений строк, фактично
позивач є працівником, який займає
штатну дипломатичну посаду на
постійній основі, що перебувала у
довгостроковому відрядженні на
підставі статті 21 Закону № 2728-III.

Крім того, статтею 41 зазначеного Закону
передбачені як спеціальні, встановлені
цієї нормою, так і загальні підстави
припинення дипломатичної служби, тобто
визначені законодавством про працю.

Зокрема, частиною 2 встановлені такі
підстави припинення дипломатичної
служби:

1) невиконання працівником
дипломатичної служби основних
обов'язків, передбачених статтею 30
цього Закону;

2) порушення обмежень, пов'язаних з
перебуванням на дипломатичній службі,
передбачених статтею 31 цього Закону;

3) досягнення працівником
дипломатичної служби граничного віку
перебування на дипломатичній службі
або його відставка (статті 42, 43 цього
Закону);

4) виявлення або виникнення обставин, що
перешкоджають перебуванню працівника
на дипломатичній службі, передбачених
Законом України «Про державну службу»;

5) відмова працівника дипломатичної
служби від складення Присяги державних
службовців або її порушення;

6) неподання або подання працівником
дипломатичної служби неправдивих
відомостей щодо його доходів, майна
(стаття 32 цього Закону);

Відповідно до частини 3 статті 41 Закону
України «Про дипломатичну службу»
звільнення працівника дипломатичної
служби з посади не вважається
припиненням дипломатичної служби, якщо
це звільнення відбулося не на
підставах, передбачених цією статтею
та статтею 43 цього Закону, яка регулює
питання відставки дипломатичних
працівників.

Звільнення позивача відбулося не на
підставі вищезазначених норм Закону, а
у зв'язку із завершенням
довгострокового закордонного
відрядження, що не передбачено ні цим
Законом, а ні нормами законодавства про
працю. Тому за нормами чинного
законодавства підстав для припинення
дипломатичної служби позивача не було.

Суди не звернули уваги на зазначені
вимоги закону та не дали належної
оцінки обставинам справи.

Згідно із статтею 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих в адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 220 КАС України
встановлено, що суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 227 КАС
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, рішення судів
підлягають скасуванню з направленням
справи до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 15 серпня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 листопада
2012 року скасувати, а справу направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
С.В. Головчук Судді
Д.В. Ліпський Ю.К.
Черпак