Справа № 817/1607/14
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року м.
Київ К/800/49497/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача),
Бутенка В.І., Лиска Т.О.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Державної виконавчої служби
України про визнання протиправною
бездіяльність, зобов'язання вчинити
певні дії, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою
Державної виконавчої служби України на
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 2 вересня 2014
року та постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 10
липня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду першої інстанції з позовом в якому
просив визнати протиправною
бездіяльність Державної виконавчої
служби України по примусовому
виконанню рішення № 1270/12 від 18.07.2013
Європейського суду з прав людини та
зобов'язати Державну виконавчу службу
України виконати рішення № 1270/12 від
18.07.2013 в частині виконання рішення
національних судів в повному обсязі.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 10 липня 2014
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 2 вересня 2014
року, адміністративний позов
задоволено частково, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність
Державної виконавчої служби України по
примусовому виконанню рішення №1270/12
від 18.07.2013 року Європейського суду з
прав людини в частині невиконання
рішення національного суду;

- скасовано постанову головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Рівненській області
Синіцької Н.П. про закінчення
виконавчого провадження від 21
листопада 2012 року ВП№ 25739167;

- в задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Суди попередніх інстанцій мотивували
свої рішення тим, що відповідачем не
доведено виконання рішення
національного суду в повному обсязі, а
тому вимоги позивача щодо визнання
протиправною бездіяльність державної
виконавчої служби України по
примусовому виконанню рішення №1270/12
від 18.07.2013 року Європейського суду з
прав людини в частині невиконання
рішення національних судів підлягають
задоволенню. Виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
рішення Рівненського міського суду
Рівненської області про зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України у
місті Рівне зробити перерахунок та
виплатити ОСОБА_4 пенсію в розмірі 6
(шість) мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю в розмірі 5% мінімальної пенсії
за віком з 1 травня 2010 року, закінчене,
постанова про закінчення виконавчого
провадження не скасована, а тому для
повного захисту прав, свобод та
інтересів позивача необхідно вийти за
межі позовних вимог та скасувати
зазначену постанову з метою
продовження виконання рішення
Рівненського міського суду на користь
ОСОБА_4

У поданій касаційній скарзі відповідач
заявив вимоги про скасування рішень
судів першої та апеляційної інстанції,
як таких, що постановлені із порушенням
норм матеріального і процесуального
права, ухвалення нового рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

У доводах касаційної скарги, скаржник
зазначає, що порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб)
в Україні встановлений Законом України
«Про виконавче провадження», а відтак
виконання рішення Європейського суду з
прав людини в частині виконання
рішення національного суду не входить
до компетенції відділу примусового
виконання рішень ДВС України, оскільки
боржник за ним не підпадає під
суб'єктний склад осіб, визначених п. 1 ч.
1 ст. 21 Закону України «Про виконавче
провадження». Крім того, виконавче
провадження з примусового виконання
рішення національного суду закінчене у
відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження», а
тому в задоволенні позову ОСОБА_4
необхідно відмовити в повному обсязі.

Касаційний розгляд справи проведено в
попередньому судовому засіданні,
відповідно до статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступні обставини.

01.04.2011 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Рівненській області винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа Рівненського
міського суду Рівненської області від
23.03.2011 року у справі № 2а-2001/11.

З матеріалів виконавчого провадження,
вбачається, що боржником надано
повідомлення про фактичне виконання
рішення суду, до якого долучено копію
протоколу про нарахування та виплату
коштів в сумі 41507,17 грн.

На підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження» 21.11.2012 року
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження, у зв'язку з
фактичним в повному обсязі виконанням
рішення згідно з виконавчим
документом.

Станом на день розгляду справи у судах
попередніх інстанцій, виконавче
провадження закінчене, а постанова про
закінчення виконавчого провадження
від 21.11.2012 року чинна та не оскаржена у
встановленому законом порядку.

Рішення Європейського суду з прав
людини від 18.07.2013 року у справі
«Москаленко та інші проти України» №
1270/12 зобов'язано державу Україну
протягом трьох місяців виконати
рішення національних судів ухвалених
на користь заявників (в тому числі і
позивача у даній справі), які
залишаються невиконаними та сплатити
2000 євро кожному заявнику або його/її
спадкоємцю; зі спливом зазначеного
тримісячного строку і до остаточного
розрахунку на ці суми
нараховуватиметься простий відсоток у
розмірі граничної ставки
Європейського центрального банку, яка
діятиме в період несплати, до якої має
бути додано три відсоткові пункти (а.с.
46-67).

Згідно платіжного доручення від 07.11.2013
року № 4540 позивачу сплачено кошти в
сумі 21 608,28 грн., що еквівалентно 2000 євро
на день перерахування коштів.

10.01.2014 року до Департаменту
планово-фінансової діяльності,
бухгалтерського обліку та звітності
Міністерства юстиції України
направлено вимогу державного
виконавця про сплату пені в розмірі 3
відсотки з моменту закінчення
трьохмісячного строку і до моменту
повного розрахунку, що складає 75,48 грн.

Позивач не заперечує, що ним отримані
кошти присуджені Європейським судом з
прав людини в розмірі 2000 євро. Також
отримано 75,48 грн., як 3 відсотки з
моменту закінчення трьохмісячного
строку і до моменту повного розрахунку.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
приходить до висновку, що зазначена
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
мотивів.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 17 Закону
України «Про виконавче провадження»
(далі - Закон) підлягають виконанню
державною виконавчою службою рішення
Європейського суду з прав людини з
урахуванням особливостей,
передбачених Законом України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини».

Як зазначалось вище, судами попередніх
інстанції встановлено, що позивачем
отримані кошти присуджені
Європейським судом з прав людини в
розмірі 2000 євро. Також отримано 75,48 грн.,
як 3 відсотки з моменту закінчення
трьохмісячного строку і до моменту
повного розрахунку. Тобто,
відповідачем підтверджено факт сплати
позивачу коштів, зазначених в пунктах
(a) та (b) рішення Європейського суду з
прав людини від 18.07.2013 р. № 1270/12, однак
вказані дії не є підтвердженням
виконання рішення національного суду.

Відповідно до статті 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Порядок виконання рішення за яким
боржник зобов'язаний вчинити певні дії
або утриматись від їх вчинення
передбачений статтею 75 Закону України
«Про виконавче провадження».

Судами попередніх інстанцій правильно
зазначено, що припинення виплати
пенсії в подальшому, вже після
закінчення виконавчого провадження, не
узгоджується з фактом повного
виконання рішення національного суду,
а тому суди дійшли до правильного
висновку про обгрунтованість вимоги
позивача щодо визнання протиправною
бездіяльність державної виконавчої
служби України по примусовому
виконанню рішення №1270/12 від 18.07.2013 року
Європейського суду з прав людини в
частині невиконання рішення
національних судів.

Враховуючи те, що виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа Рівненського
міського суду Рівненської області від
23.03.2011 року у справі № 2а-2001/11 (рішення
національного суду) про зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України у
місті Рівне зробити перерахунок та
виплатити позивачу пенсію в розмірі 6
(шість) мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю в розмірі 50 % мінімальної
пенсії за віком з 1 травня 2010 року,
закінчене, постанова про закінчення
виконавчого провадження не скасована,
тому з метою продовження виконання
вказаного рішення Рівненського
міського суду Рівненської області в
повному обсязі суд першої інстанції
правильно вийшов за межі позовних
вимог та скасував постанову головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Рівненській області
Синіцької Н.П. про закінчення
виконавчого провадження від 21
листопада 2012 року ВП№ 25739167.

Що ж до позовної вимоги про
зобов'язання відповідача виконати
рішення Європейського суду з прав
людини від 18.07.2013 року № 1270/12 в частині
виконання рішення національних судів,
суд касаційної інстнації вважає
правильним висновки судів попередній
інстанцій, що задоволення вказаної
вимоги призведе до втручання у
дискреційні повноваження відповідача,
а тому така не підлягає задоволенню.

Доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування оскаржуваних судових
рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд
касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що при
ухваленні оскаржуваних судових рішень,
суди попередніх інстанцій не допустили
порушень норм матеріального та
процесуального права, які могли б бути
підставою для скасування чи зміни
судових рішень.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 220-1, 230, 231 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної виконавчої
служби України відхилити, а ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 2 вересня 2014
року та постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 10
липня 2014 року у справі № 817/1607/14 -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді:
І.Я. Олендер

В.І. Бутенко

Т.О. Лиска