Справа № 826/10383/14
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року
м. Київ К/800/53061/14

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 серпня 2014 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 жовтня 2014
року у справі за позовом Підприємства
"Барекс ЛТД" до Головного управління
Державної казначейської служби
України в м. Києві, Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про визнання протиправними та
скасування рішення про коригування
митної вартості, картки відмови,
стягнення коштів,

встановив:

Підприємство "Барекс ЛТД" звернулось з
позовом до Головного управління
Державної казначейської служби
України в м. Києві, Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про визнання протиправними та
скасування рішення про коригування
митної вартості, картки відмови,
стягнення коштів.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 серпня 2014 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 жовтня 2014
року, позов задоволено частково:
визнано протиправними та скасовано
рішення Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів від 09 липня 2014 року
№ 100260001/2014/200090/2
про коригування митної вартості товару
та картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
100260001/2014/00151 від 09 липня 2014 року; в
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
митниця звернулася з касаційною
скаргою, в якій просила їх скасувати в
частині задоволення позовних вимог та
прийняти в цій частині нове рішення про
відмову в позові повністю.

В запереченнях на скаргу позивач
просив залишити скаргу без
задоволення, а рішення судів - без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права в
межах ч. 2 ст. 220 КАС України, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами встановлено, що 08 січня 2014 між
позивачем та Foshan Progres Building Material Co. ltd
(Китай) укладено контракт № 1-08/0114,
згідно умов якого Foshan Progres Building Material Co.
ltd (Китай) зобов'язується передати у
власність позивачу, а позивач
зобов'язується прийняти у власність
від продавця та оплатити товари, у
відповідності до інвойсів до цього
Контракту на кожну окрему поставку, які
є невід'ємною частиною цього Контракту.

На виконання умов Контракту продавцем
виписано інвойс № 140423 від 23 квітня 2014
року, в якому визначено ціну, кількість,
вагу, асортимент, порядок розрахунків
та умови поставки товару на загальну
суму 46 368,00 доларів CША.

Відповідно до п. 3.2. Контракту та п. 2
інвойсу сторони передбачили 100 %
передоплату за товар. На виконання цієї
умови Контракту позивачем сплачено
продавцю згідно платіжного доручення в
іноземній валюті № 16 від 29 квітня 2014
року суму передоплати в розмірі 46 368, 00
доларів США.

07 липня 2014 року з метою здійснення
митного оформлення імпортованого
товару згідно інвойсу № 140423 від 23
квітня 2014 року позивачем (в режимі
імпорт 40) подано вантажно-митну
декларацію № 100260001/2014/140375 та декларацію
митної вартості № 100260001/2014/140375.

Одночасно з поданням вказаних
декларацій позивачем подано наступні
документи на підтвердження заявленої
декларантом митної вартості:
коносамент (Bill of Lading) №
MSCUDY643969 від 04 червня 2014 року; платіжне
доручення в іноземній валюті № 16 від 29
квітня 2014 року; прейскурант (прайс-лист)
виробника товару від 01 березня 2014 року;
експертний висновок Київської
торгово-промислової палати № Ц-438 від 26
червня 2014 року; рахунок-фактура № 140423
від 14 травня 2014 року; додаткова угода №
1 від 15 березня 2014 року до
контракту; контракт № 1-08/0114 від 08 січня
2014 року; договір про надання
транспортно-експедиторських послуг №
13/1-С від 03.03.2014р.; сертифікат
відповідності UA1.020.0005750-14 від 30 січня 2014
року; інформація про позитивні
результати здійснення радіологічного
контролю товару № 2761 під 04 червня 2014
року; сертифікат походження товару
форми А ССРІТ130708745 від 28 травня 2014 року;
копія митної декларації країни
відправлення № 824651075 від 16 травня 2014
року; лист № 1-07/0714 від 07
липня 2014 року; лист № 2-07/0714 від 07 липня
2014 року; лист № 3-07/0714 від 07
липня 2014 року; лист 6/н від 07 липня 2014
року.

Митна вартість товарів заявлена
позивачем за основним методом за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

09 липня 2014 відповідачем прийнято
рішення про коригування митної
вартості товарів № 100260001/2014/200090/2, якими
митну вартість товару, що імпортується,
скориговано із застосуванням
резервного методу визначення митної
вартості відповідно до ст. 64 Митного
кодексу України.

Не погоджуючись з діями посадових осіб
митниці щодо коригування митної
вартості товару та прийнятої картки
відмови, позивач оскаржив їх до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, щодо обґрунтованості
заявленого позову в частині.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів.

Статтею 57 Митного кодексу України
встановлено, що основним методом
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться на митну територію
України відповідно до митного режиму
імпорту, є перший метод - за ціною
договору (вартість операції). Кожний
наступний метод застосовується, якщо
митна вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 Митного Кодексу
України метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

За приписом ч. 6 ст. 54 Митного кодексу
України митний орган може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

З системного аналізу вказаних статей
вбачається, що обов'язок доведення
митної вартості товару лежить на
позивачу. При цьому митний орган у
випадку наявності обґрунтованих
сумнівів у достовірності поданих
декларантом відомостей може
витребувати додаткові документи.
Водночас, митниця може витребувати, а
декларант зобов'язаний надати, лише ті
документи, які здатні такі сумніви
усунути. При цьому законом чітко
встановлено умову, за наявності якої у
митного органу виникає право на
застосування таких повноважень, як
витребування додаткових документів та
відмова у митному оформленні за
заявленою декларантом митною вартістю
товарів.

Такою імперативною умовою є наявність
обґрунтованих сумнiвiв у правильності
зазначеної декларантом митної
вартості товарів. При цьому, в
розумінні наведених статей сумніви
митниці є обґрунтованими, якщо надані
декларантом документи містять
розбiжностi, наявні ознаки підробки або
не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Відтак, наведені приписи зобов'язують
митницю зазначити конкретні обставини,
які викликали вiдповiднi сумніви,
причини неможливості їх перевірки на
пiдставi наданих декларантом
документів, а також обґрунтувати
необхiднiсть перевірки спірних
відомостей та зазначити документи,
надання яких може усунути сумніви у їх
достовiрностi.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх
відомостей, що підтверджують
задекларовану митну вартість товарів,
митниця повинна вказати, які саме
складові митної вартості товарів є
непідтвердженими, чому з поданих
документів неможливо встановити дані
складові, та які документи необхiднi для
підтвердження того чи іншого
показника.

Ненаведення митницею в рішенні про
коригування митної вартості товарів
доказів того, що документи, подані
декларантом для митного оформлення
товару, є недостатніми чи такими, що у
своїй сукупності викликають сумнів у
достовiрностi наданої iнформацiї,
витребовування митницею додаткових
документів без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити,
свідчать про протиправність рішення
щодо застосування іншого, ніж основний
метод визначення митної вартості
товарів.

Між тим, як вбачається з оскаржуваного
рішення, митний орган не навів
мотивованих доводів щодо того, що
подані позивачем документи не дають
підстав застосувати перший метод, а
лише вказав про неможливість
застосування методу за ціною договору
з підстав неподання додаткових
документів.

Також відповідачем не надано доказів
на підтвердження встановлення митним
органом будь-яких невідповідностей чи
розбіжностей документів ч. 3 ст. 53
Митного кодексу України.

Інших підстав для коригування
заявленої декларантом митної вартості
митницею не зазначено.

При цьому митниця не мотивувала, які
обставини повинен декларант
підтвердити витребуваними
документами.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що обмеження у застосуванні
першого методу визначення ціни товару
щодо позивача відсутні, оскільки вони
ґрунтуються лише на припущеннях.

Оскільки під час вирішення спору суди
першої та апеляційної інстанцій
правильно застосували норми
матеріального права, то скаргу митного
органу слід залишити без задоволення, а
судові рішення - без змін.

Доводи касаційної скарги не
спростовують правильних висновків
судів.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
відхилити, а Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 серпня 2014 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 01 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: