Справа № 2а/0470/677/11
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 року м. Київ
К/800/4885/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддів при секретарі
судового засідання за участю
представника Дніпропетровської
митниці МіндоходівЗайця В.С.
(суддя-доповідач), Голяшкіна О.В.,
Стрелець Т.Г., Руденко Н.В., Трофименко
М.Є.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Північний
гірничо-збагачувальний комбінат» на
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 03 жовтня 2013 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Північний гірничо-збагачувальний
комбінат» до Дніпропетровської
митниці Міндоходів, Головного
управління Державної казначейської
служби України в м. Києві про визнання
нечинним рішення, скасування картки
відмови та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2011 року публічне акціонерне
товариство «Північний
гірничо-збагачувальний комбінат» (далі
- ПАТ «Північний ГЗК») пред'явило позов
до Дніпропетровської митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України в м. Києві про визнання
нечинним рішення Криворізької митниці
про визначення митної вартості товарів
№ 113000006/2010/000381/1 від 19 травня 2010 року;
скасування виданої Криворізькою
митницею картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформлені
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
113050000/0/000581 від 19 травня 2010 року;
стягнення з Державного бюджету України
в особі Головного управління
державного казначейства України у м.
Києві на користь ВАТ «Північний ГЗК»
коштів на відшкодування шкоди у
вигляді надмірно сплаченого податку на
додану вартість у розмірі 22751,63 грн.,
стягнення з Державного бюджету України
в особі Головного управління
державного казначейства України у м.
Києві на користь ВАТ «Північний ГЗК»
коштів на відшкодування шкоди у
вигляді надмірно сплаченого ввізного
мита у розмірі 2230,55 гривень.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 04
квітня 2011 року адміністративний позов
задоволено.

Визнано нечинним рішення Криворізької
митниці про визначення митної вартості
товарів № 113000006/2010/000381/1 від 19 травня 2010
року, скасовано видану Криворізькою
митницею картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформлені
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
113050000/0/000581 від 19 травня 2010 року,
стягнуто з Державного бюджету України
в особі Головного управління
державного казначейства України у м.
Києві на користь ВАТ «Північний ГЗК»
кошти на відшкодування шкоди у вигляді
надмірно сплаченого податку на додану
вартість у розмірі 22751,63 грн., стягнуто з
Державного бюджету України в особі
Головного управління державного
казначейства України у м. Києві на
користь ВАТ «Північний ГЗК» коштів на
відшкодування шкоди у вигляді надмірно
сплаченого ввізного мита у розмірі 2230,55
гривень.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 03 жовтня 2013 року апеляційну скаргу
Дніпропетровської митниці задоволено,
рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нову, якою у
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду апеляційної інстанції скаржник
оскаржив його.

У касаційній скарзі ПАТ «Північний
ГЗК», посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду
апеляційної інстанції скасувати, а
рішення суду першої інстанції залишити
в силі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає відхиленню.

Судами встановлено, що 12 лютого 2010 року
між ВАТ «Північний
гірничо-збагачувальний комбінат» та
фірмою «Alderston GB Limited», м. Лондон, Велика
Британія укладено
зовнішньоекономічний контракт. Згідно
з умовами цього контакту «Alderston GB Limited»
зобов'язувався здійснити позивачу
поставку товару визначеного
Специфікацією № 1 від 12 лютого 2010 року.

Відповідно до п. 4.2 Контракту загальна
вартість продукції складає 2108644,75 Євро.

Згідно з умовами Специфікації № 1 від 12
лютого 2010 року до Контракту, погодженої
між позивачем та постачальником
загальна ціна товару складала 2108644,75
Євро.

Із Специфікації № 1 від 12 лютого 2010 року
вбачається, що вартість цегли
вогнетривкої № 5 KOLAS 130 складає 100100,00
Євро за 6500 штук (1,54 Євро за штуку).

Згідно пункту 5.2 Контракту Покупець
зобов'язується здійснити оплату
продукції прямим банківським
переводом на рахунок продавця у
розмірі 30% загальної вартості
продукції авансом відповідно до
рахунку, наданого продавцем, протягом 10
банківських днів від дати підписання
контракту обома сторонами, та 70 %
вартості продукції протягом 5
календарних днів від дати отримання
повідомлення продавця про наявність
партії продукції на митному
ліцензійному складі смт. Радушне,
Україна.

Відповідно до п. 3.1. Контракту поставка
продукції Продавцем здійснюється
узгодженими партіями на умовах DDU -
митний ліцензійний склад смт. Радушне,
Україна ІНКОТЕРМС-2000.

На виконання положень Графіку поставок
продукції, продавцем на адресу
позивача була направлена партія товару
- цегла вогнетривка № 5 KOLAS 130 у
кількості 7866 штук масою 17384 кг, ціна
якої була визначена у відповідності до
умов Специфікації № 1 від 12 лютого 2010
року та підтверджується
рахунком-фактурою (інвойсом) № 100212-017
від 18 травня 2010 року - 12113,64 Євро (1,54 Євро
за штуку).

18 травня 2010 року для митного оформлення
даної партії товару - цегли
вогнетривка № 5 KOLAS 130 у кількості 7866
штук та масою 17384 кг позивачем було
подано вантажну митну декларацію форми
МД № 113050000/2010/003983 та декларацію митної
вартості форми ДМВ-1 № 13050000/2010/003983.

Декларантом було визначено митну
вартість товару за першим методом
визначення митної вартості товару - за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції) на
рівні 12113,64 Євро, тобто 1,54 Євро за штуку
або 0,70 Євро за кг.

Для підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товару
до митного органу для митного
оформлення були надані:

- уніфікована митна квитанція МД-1 №
30001В № 05030969 від 12 травня 2010 року;

- облікова картка суб'єкта ЗЕД №
11305/02/98/00015 від 10 лютого 2010 року;

- накладна CMR А № 0045 від 11 травня 2010 року;

- книжка МДП (Carnet TIR) JX.63886462 від 12 травня
2010 року;

- рахунок-фактура (інвойс) № 100212-017 від 18
травня 2010 року;

- пакувальний лист від 11 травня 2010 року;

- зовнішньоекономічний договір
(контакт) на відшкодувальній основі
(крім позначених кодами 4100 або 4104) №
0212-SG02/10 від 12 лютого 2010 року;

- доповнення до зовнішньоекономічного
договору (контракту) Додаток № 1 від 12
лютого 2010 року;

- некласифікований документ ФІТ-Й АКТ №
75/04-026/1455114-1 від 17 травня 2010 року;

- довідка про проведення декларування
валютних цінностей, доходів та майна,
що належать резиденту України і
знаходяться за її межами (ДПА України)
від 28 квітня 2010 року;

- некласифікований документ -
сертифікат якості від 11 травня 2010 року;

- сертифікат про проходження товару
невизначеної форми № 100995 від 04 травня
2010 року.

Під час здійснення перевірки заявленої
декларантом митної вартості

товарів в частині порівняння рівня
заявленої митної вартості товарів з
рівнем митної вартості товарів, що вже
оформлені (витяг із цінової Бази даних
ЄАІС ДМСУ), митним органом було
виявлено, що заявлена ціна вантажу 0,70
Євро за кг є нижчою ніж цегла
вогнетривка цього ж виробника, цієї ж
марки, що ввозилася на митну територію
України, ціна якої складала 1, 67 Євро за
кг.

В зв'язку із цим згідно пункту 11
постанови Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 2006 № 1766 для підтвердження
заявленої митної вартості товарів
позивачу було запропоновано для
підтвердження заявленої ним митної
вартості товарів надати додаткові
документи, а саме:

прайс-лист фірми виробника товару;

калькуляцію фірми виробника товару;

висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертами
організаціями;

копію ВМД країни відправлення.

Із запропонованих до надання для
підтвердження заявленої декларантом
митної вартості товарів документів,
декларантом було надана лише копію
прайс-листа і експортної ВМД країни
відправника товарів та листи, які
містять комерційні пропозиції, інші
запропоновані документи митному
органу надано не було.

У зв'язку із ненаданням всіх необхідних
для підтвердження заявлено
декларантом митної вартості товару
документів 19 травня 2010 року
Криворізькою митницею було прийнято
рішення про визначення митної вартості
товарів № 113000006/2010/000381/1. При визначенні
митної вартості товару митним органом
було застосовано шостий (резервний)
метод.

На підставі даного рішення митним
органом 19 травня 2010 року оформлено
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
113050000/0/000581, в якій зазначено, що товари
не підлягають митному оформленню з
причини коригування митної вартості
митним органом.

19 травня 2010 року позивачем для митного
оформлення партії товару було
оформлено вантажну митну декларацію
форми ВМД-2 № 113050000/2010/004012, розрахунки в
якій було зроблено виходячи з ціни
товару, визначеної митним органом.
Різниця між нарахованим та сплаченим
ПДВ склала 22751,63 гривень та ввізне мито
2230,55 гривень.

Сплата Позивачем митних зборів та
платежів у зазначених розмірах
підтверджується відбитком печатки
митного органу «Криворізька митниця.
Сплачено» у відповідній графі
вантажної митної декларації.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
документи, які надав позивач для
митного оформлення товару є достатніми
для підтвердження митного оформлення
товару за першим методом.

Суд першої інстанції зазначив, що
позивачем було додатково надано
прайс-лист фірми виробника та
калькуляцію виробника товару, а тому у
відповідача не було жодних перешкод у
застосуванні методу визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції).

Крім того митним органом в порушення
частини 5 статті 266 Митного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин, далі
- МК України) було застосовано
резервний метод визначення митної
вартості товару без обґрунтування
неможливості послідовного
застосування попередніх методів.

Оскільки митним органом протиправно
скореговано митну вартість, що
призвело до надмірної переплати
податку на додану вартість та ввізного
мита, суд першої інстанції прийшов до
висновку, що позовні вимоги про
стягнення з Державного бюджету України
на користь ВАТ «Північний ГЗК»
безпідставно нарахованих та надмірно
сплачених у вигляді обов'язкових
платежів, а саме надмірно сплаченого
податку на додану вартість у розмірі
22751,63 грн. та надмірно сплаченого
ввізного мита у розмірі 2230,55 грн., є
обґрунтованими.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції апеляційний суд, пославшись
на положення МК України та Постанову
Кабінету Міністрів України № 1766 від 20
грудня 2006 року «Про затвердження
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження» (далі
- Порядок № 1766) зазначив, що враховуючи
те, що позивачем через п'ять днів знову
розмитнювався той же товар, того ж
самого виробника, проте з різною
заявленою митною вартістю товару,
митним органом правомірно було
запропоновано надати додаткові
документи.

Оскільки позивач запропоновані митним
органом документи подав не в повній
мірі, суд апеляційної інстанції
прийшов до висновку, що відповідачем
рішення про визначення митної вартості
товарів № 113000006/2010/000381/1 від 19 травня 2010
року та картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформлені
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
113050000/0/000581 від 19 травня 2010 року прийнято
законно та в межах повноважень.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України із
правовою позицією суду апеляційної
інстанції погоджується із огляду на
наступне.

Відповідно до статті 262 Митного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
митна вартість товарів і метод її
визначення заявляються (декларуються)
митному органу декларантом під час
переміщення товарів через митний
кордон України шляхом подання
декларації митної вартості.

Порядок та умови декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
встановлюються Кабінетом Міністрів
України, а порядок заповнення
декларацій митної вартості -
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи.

Згідно з Порядком № 1766 визначення
митної вартості - сукупність дій, які
вчиняються декларантом та/або митним
органом з метою визначення вартості
товарів відповідно до положень Митного
кодексу України та інших
нормативно-правових актів.

Статтею 264 Митного кодексу України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що
заявлена декларантом митна вартість
товарів і подані ним відомості про її
визначення повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню. У разі потреби у
підтвердженні заявленої митної
вартості товарів декларант
зобов'язаний подати митному органу
необхідні для цього відомості та
забезпечити можливість їх перевірки
відповідно до порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до частини 1 статті 265
Митного кодексу України (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) митний орган здійснює
контроль правильності визначення
митної вартості товарів згідно з
положеннями цього Кодексу. Такий
контроль може здійснюватися в
установленому порядку із
застосуванням різних форм, у тому числі
відповідно до статей 60 і 69 цього
Кодексу, після закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску через митний кордон України
товарів і транспортних засобів.
Порядок контролю правильності
визначення митної вартості товарів
після закінчення операції митного
контролю, оформлення та пропуску через
митний кордон України товарів і
транспортних засобів та донарахування
обов'язкових платежів визначається
Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 09 квітня 2008 року № 339.

Як встановлено частиною 2 статті 265
Митного кодексу України (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), митний орган має право
упевнитися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
декларації, поданої для цілей
визначення митної вартості.

Відповідно до статті 88 Митного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
декларант зобов'язаний надати митному
органу передбачені законодавством
документи і відомості, необхідні для
виконання митних процедур.

Пунктом 11 Порядку № 1766 передбачено, що
для підтвердження митної вартості
товарів на вимогу митного органу
декларант зобов'язаний подати
додаткові документи.

Термін подання додаткових документів
становить 10 календарних днів після
ознайомлення із записом митного органу
про їх подання (пункт 13 Порядку № 1766).

На вимогу митного органу позивачем
визначені митницею додаткові
документи на підтвердження заявленої
митної вартості товарів за ціною
договору подані не були.

Пунктом 14 Порядку № 1766 встановлено, що
якщо декларантом не подано в
установлений строк додаткові
документи або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

Відповідно до статті 266 Митного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною в кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому, кожний наступний метод
застосовується, якщо митну вартість
товарів не може бути визначено шляхом
застосування попереднього методу.

З системного аналізу вказаних статей
вбачається, що обов'язок доведення
митної ціни товару лежить на позивачу.
При цьому митний орган у випадку
наявності обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей може витребувати додаткові
документи.

Як вбачається із матеріалів справи
митним органом, під час здійснення
контролю наявності в підтверджуючих
документах усіх відомостей,
використаних при обчисленні митної
вартості, було встановлено, що
документи, які підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості містили
розбіжності, зокрема надані
декларантом документи не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів.

На вимогу митного органу про надання
додаткових документів для
підтвердження заявленої ним митної
вартості товару, позивачем було надано
митниці додаткові документи, проте
дані документи заявленою декларантом
митної вартості не підтверджували.

Оскільки з поданих позивачем на вимогу
митного органу документів розбіжності
щодо визначення умов поставки
неможливо було усунути, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що суд апеляційної інстанції
прийшов до вірного висновку про
протиправність рішення Криворізької
митниці про визначення митної вартості
товарів № 113000006/2010/000381/1 від 19 травня 2010
року та картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України № 113050000/0/000581 від 19
травня 2010 року.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків суду
апеляційної інстанції та встановлених
обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Оскільки суд апеляційної інстанції не
допустив порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судового рішення чи вчиненні
процесуальних дій, підстав для
задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями ст. ст. 220, 221, 226, 230, 232
КАС України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні касаційної скарги
публічного акціонерного товариства
«Північний ГЗК» відмовити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 03 жовтня 2013 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строки та в порядку, передбачених
статтями 237 - 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: