Справа № 826/16981/14
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 грудня 2014 року 16:29
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Кобилянського К.М.,
суддів: Саніна Б.В., Скочок Т.О., за
участю секретаря судового засідання
Голод А.С., розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу
за позовом доДержавного концерну
«Укроборонпром» Державної фінансової
інспекції Українипровизнання
протиправними дій, скасування вимоги в
за участі представників:
позивача: Перегонцев І.А., Козубенко
С.Ф., Гориченко Ж.Л., Тоцький Б.А.;
відповідача: Ляшенко Н.С., Поліщук О.М.;
На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 09.12.2014 проголошено
вступну та резолютивну частини
Державний концерн «Укроборонпром»
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовною заявою до Державної
фінансової інспекції України, у якій
просить суд визнати протиправними дії
відповідача щодо пред'явлення вимог,
викладених у пунктах 2, 4, 5 вимоги
№08-14/1469 від 01.09.2014 та скасувати пункти 2,
Ухвалами Окружного адміністративного
суду міста Києва від 06.11.2014 відкрито
провадження, закінчено підготовче
провадження та призначено справу до
судового розгляду в судовому засіданні
на 18.11.2014, яке в подальшому відкладалось
з метою отримання додаткових доказів
для вирішення спору по суті заявлених
позовних вимог.

Під час розгляду справи представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги в повному обсязі та зазначив, що
не погоджується з висновками акта
ревізії щодо порушення позивачем
відповідних положень господарського
законодавства, оскільки висновки
відповідача за наслідками проведеної
ревізії щодо порушень позивачем
Положень (стандартів) бухгалтерського
обліку та Господарського кодексу
України при провадженні господарської
діяльності є хибними, базуються
виключно на суб'єктивних припущеннях
перевіряючих, які не мають
підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову
заперечував, при цьому посилаючись на
те, що під час проведення ревізії
встановлено господарські
взаємовідносини позивача з
підприємством, внаслідок яких ДК
«Укроборонпром» поніс необґрунтовані
витрати. Крім того, відповідач
посилається на не відображення
позивачем дебіторської заборгованості
та порушення в складані фінансового
плану. За таких обставин, контролюючий
орган просить суд в задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва встановив наступне.

01 вересня 2014 відповідачем на підставі
акта ревізії від 07.07.2013 № 08-21/24, прийнято
вимогу про усунення порушень № 08-14/1469,
відповідно до п.п. 2, 4, 5 якої позивача
зобов'язано:

- вжити заходів щодо стягнення з ПАТ
«Топаз» не отриманих доходів за
наданими послугами відповідно до
договору від 24.04.2012 № ОУП-3.0.-1-2012;

- сторнувати створений резерв
сумнівних боргів та витрати на його
створення у сумі 7000000 грн.;

- зменшити в проекті фінансового плану
Концерну відрахування на його
утримання на суму 9 016 000 грн.

Так, згідно п. 2 вимоги, ревізією
встановлено, що в порушення п. 4.4
Договору від 24.04.2012 № УОП-3.0-1-2012
Концерном нестримано від ПАТ «Топаз»
доходи за надані агентські послуги, які
не відображені в обліку та звітності
доходів (включно із заборгованістю з їх
оплати) на суму 4800000 грн.

З пункту 4 вимоги вбачається, що ДП
«Укроборонпром» надав авансовий
платіж ПАТ «Топаз» у сумі 9,1 млн. грн., із
яких 7,2 млн. грн. не повернуто боржником
станом на дату проведення перевірки.

В п. 5 вимоги зазначено, що внаслідок
порушення порядку складання,
затвердження та контролю за виконанням
фінансового плану суб'єкта
господарювання державного сектору
економіки, затвердженого наказом
Мінекономіки від 21.06.2005 № 173 (за яким
Концерн складає фінансові плани та
звітує про їх виконання), ДК
«Укроборонпром» отримав доходи від
внесків підприємств, які входять до
його складу, що сплачувались за
наказами Концерну у сумі що на 9 016 000
грн. та які перевищують затверджені
фінансовим планом Концерну кошти на 2013
рік.

Не погоджуючись з висновками,
зазначеними Державною фінансовою
інспекцією України в п.п. 2, 4, 5 вимоги,
позивач оскаржив їх до суду.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Правові та організаційні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні визначає Закон
України «Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні».

Відповідно до ст. 1 зазначеного закону,
здійснення державного фінансового
контролю забезпечує центральний орган
виконавчої влади, уповноважений
Президентом України на реалізацію
державної політики у сфері державного
фінансового контролю (далі - орган
державного фінансового контролю).

Згідно ст. 2 Закону України «Про основні
засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
державний фінансовий контроль
забезпечується органом державного
фінансового контролю через проведення
державного фінансового аудиту,
перевірки державних закупівель та
інспектування.

Порядок проведення органом державного
фінансового контролю державного
фінансового аудиту, інспектування та
перевірок державних закупівель
установлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до ст. 4, 11 зазначеного
закону, інспектування здійснюється
органом державного фінансового
контролю у формі ревізії та полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті.

Плановою виїзною ревізією вважається
ревізія у підконтрольних установах,
яка передбачена у плані роботи органу
державного фінансового контролю і
проводиться за місцезнаходженням
такої юридичної особи чи за місцем
розташування об'єкта права власності,
стосовно якого проводиться така
планова виїзна ревізія.

Зустрічні звірки, які проводяться
органами державного фінансового
контролю, не є контрольними заходами і
проводяться у разі виникнення потреби
у їх проведенні на підставі
направлення, виписаного керівником
органу державного фінансового
контролю.

Процедуру проведення інспектування в
міністерствах та інших органах
виконавчої влади, державних фондах,
фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і у суб'єктів
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували в період, яки й
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
період, який перевіряється) державне чи
комунальне майно (далі - підконтрольні
установи), а на підставі рішення суду - в
інших суб'єктів господарювання
визначає Порядок проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 20
квітня 2006 р. № 550.

Інспектування полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
об'єкта контролю і проводиться у формі
ревізії, яка повинна забезпечувати
виявлення фактів порушення
законодавства, встановлення винних у
їх допущенні посадових і матеріально
відповідальних осіб (п.2 Порядку).

Надаючи правову оцінку доводам
контролюючого органу, суд зазначає
наступне.

Між Державним концерном
«Укроборонпром» (Агент) та Публічним
акціонерним товариством «Топаз»
(Довіритель) укладено агентський
договір від 24.04.2012 № УОП-3.0-1-2012

Відповідно до розділу 1 даного договору
Агент в порядку та на умовах,
визначених цим Договором та чинним
законодавством, за агентську
винагороду, зобов'язується надавати
послуги Довірителю із сприяння у
вчинені від імені Довірителя та за його
рахунок продажу продукції Довірителя в
кількості трьох одиниць.

За виконання зазначеного Договору
Агент отримує агентську плату, разом із
нарахованим ПДВ, у розмірі 5 % від ціни
продажу Продукції, яка буде визначена в
Договорі купівлі-продажу Продукції (п.
4.2 договору).

Додатковою угодою № 1 від 20.12.2012 до
Договору, п. 4.4 цього договору викладено
в наступній редакції: «Довіритель
перераховує на рахунок Агента
(позивача) агентську плату протягом 3
місяців після надходження коштів від
покупця відповідно до договору
купівлі-продажу продукції, але не
пізніше 31.03.2013».

У п. 1 Додаткової угоди № 2 від 30.03.2013 до
Договору, п.4.4 викладено в наступній
редакції: «У зв'язку з виконанням
агентом своїх обов'язків за договором і
продажем продукції покупцеві, змінено
п. 4 договору виклавши його у наступній
редакції «Довіритель зобов'язаний
перерахувати на рахунок Агента
агентську плату у розмірі 4 800 000 грн.»».

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином, відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

У відповідності до п. 5 П(С)БО 15 «Дохід»,
затвердженого наказом Мінфіну від 29.11.99
№ 290, який зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 14.12.99 за №
860/4153 (надалі - П(С)БО 15 «Дохід») дохід
визнається під час збільшення активу
або зменшення зобов'язання, що зумовлює
зростання власного капіталу (за
винятком зростання капіталу за рахунок
внесків учасників підприємства), за
умови, що оцінка доходу може бути
достовірна визначена.

Відповідно до п. 6 П(С)БО 10 «Дебіторська
заборгованість» поточна дебіторська
заборгованість за продукцію, товари,
роботи, послуги визнається активом
одночасно з визнанням доходу від
реалізації продукції, товарів, робіт і
послуг та оцінюється за первісною
вартістю.

Концерн, починаючи з 30.06.2012 по 27.06.2014
плату за надані послуги за договором у
сумі 4 800 000,00 грн. не отримав та у
бухгалтерському обліку доходів та
звітності не відобразив.

Відповідного ч. 2 ст. 224 Господарського
Кодексу України неодержані доходи є
збитками Концерну внаслідок
невиконання ПАТ «Топаз» своїх
зобов'язань, як це вимагає ст. 193
Господарського кодексу України.

Враховуючи зазначене, суд погоджується
з доводами відповідача з приводу того,
що позивачем в перевіряємому періоді
занижено дохід на суму 4 800 000 грн.,
внаслідок не отримання плати за
агентські послуги за договором з ПАТ
«Топаз», яка (плата) не відображена у
бухгалтерському обліку та звітності
Концерну в сумі 4 800 000,00 грн. За таких
обставин п. 2 вимоги є правомірним, а
вимога в цій частині скасуванню не
підлягає.

Стосовно п. 4 вимоги, судом встановлено
наступне.

Згідно п. 4.3 договору № ОУП-3.0-1-2012 від
24.04.2012 право Агента на агентську плату
виникає з моменту укладання між
Довірителем та Продавцем Договору
купівлі-продажу Продукції.

Станом на 30.06.2012 ПАТ «Топаз» в порушення
п.4.4 Договору та ст. 193 Господарського
кодексу України не перераховано
Концерну коштів на загальну суму 12 000
000,00 грн. (4 800 000 грн. становить агентська
плата 7 200 000 грн. - авансовий платіж).

При цьому, рішенням Господарського
суду Донецької області від 18.03.2014 у
справі № 905/8586/13 вирішено стягнути з ПАТ
«Топаз» на користь ДК «Укроборонпром»
суму основного боргу в розмірі 12 000 000
грн. (4 800 000 грн. - агентська плата та 7 200
000 грн. - авансовий платіж).

Постановою Кабінету Міністрів України
від 03.10.2012 № 899 «Про порядок здійснення
витрат суб'єктами господарювання
державного сектору економіки у разі не
затвердження (непогодження) річних
фінансових планів у встановленому
порядку» визначено, що суб'єктам
господарювання державного сектору
економіки у разі не затвердження
(непогодження) річних фінансових
планів у встановленому порядку
забороняється здійснювати витрати на:

- капітальні інвестиції (за
винятком випадків, рішення щодо яких
прийнято Кабінетом Міністрів України);

- придбання та оренду легкових
автомобілів;

- маркетингові та
інформаційно-консультаційні послуги;

- аудиторські та консалтингові
послуги;

- страхування (крім витрат на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, обов'язкове
страхування та страхування відповідно
до міжнародних договорів);

- представницькі заходи;

- виробництво та розповсюдження
реклами;

- благодійну, спонсорську та іншу
допомогу;

- відрахування до резерву
сумнівних боргів;

- не можуть здійснюватись продаж,
списання державного майна.

Порядок ведення бухгалтерського
обліку та звітності Концерну
визначаються обліковою політикою ДК
«Укроборонпром», яка затверджена
наказом Концерну від 20.12.2012 № 337 (надалі
- Облікова політика).

Відповідно до п. 3.14.3 Облікової політики
позивача, забороняється створювати
забезпечення для покриття майбутніх
збитків від діяльності Концерну.
Резерв створюється для відшкодування
тих витрат для покриття яких він був
створений

Виходячи з зазначеного, Обліковою
політикою Концерну заборонено
проводити видатки на створення резерву
сумнівних боргів для покриття
майбутніх збитків внаслідок
неповернення ПАТ «Топаз»
заборгованості за авансовими
платежами Концерну.

Таким чином, створення забезпечення
для покриття майбутніх збитків від
неповерненої дебіторської
заборгованості вчинено позивачем в
порушення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України, який визначає що
заборгованість підлягає сплаті
кредитору, п. 5 П(С)БО 10 «Дебіторська
заборгованість», п. 7 П(С)БО 16 «Витрати»,
п. 3.14.3 Облікової політики Концерну, що,
в свою чергу, призвело до завищення
витрат Концерну за 2013 на суму 7 200 тис.
гривень.

Створення Концерном резерву для
покриття майбутніх збитків від
можливого неповернення заборгованості
за авансовими платежами за рахунок
витрат, одночасно призвело до
зменшення прибутку Концерну за 2013 в
сумі 7 200 тис. грн.

У зв'язку з заниженням прибутку
Концерну за 2013 на 7 200 тис. грн.,
позивачем занижено базу розрахунку
відрахування частини чистого прибутку
та недораховано відрахувань до
Державного бюджету України, як то
передбачено п. 1 Порядку відрахувань до
державного бюджету частини чистого
прибутку (доходу) державними
унітарними підприємствами та їх
об'єднаннями, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 №
138 на суму 1080,0 тис. грн. (15% від 7200 тис.
грн.), внаслідок чого п. 4 вимоги є
правомірним і скасуванню не підлягає.

Оцінюючи на предмет відповідності до ч.
3 ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України п. 5 вимоги, суд
зазначає наступне.

Згідно з п. 2 ст. 75 Господарського
кодексу України фінансовий план
підлягає затвердженню до 1 вересня
року, що передує плановому для:

- підприємств, що є суб'єктами
природних - монополій та підприємств,
плановий розрахунковий обсяг чистого
прибутку яких перевищує 50 млн. грн. -
Кабінетом Міністрів України;

- інших підприємств - органами, до сфери
управління яких вони входять.

Згідно з п. 4 Порядку складання,
затвердження та контролю виконання
фінансових планів державних
підприємств, акціонерних, холдингових
компаній та інших суб'єктів
господарювання, у статутному фонді
яких більше 50 відсотків акцій (часток,
паїв) належать державі, та їх дочірніх
підприємств № 173 від 21.06.2005, проект
фінансового плану у двох примірниках
подається до 15 червня року, що передує
плановому, на затвердження та
погодження.

Фінансовий план Концерну на 2013 рік
затверджено протоколом Наглядової
ради Концерну від 26.02.2013.

Відповідно до п. 2 ст. 75 Господарського
Кодексу України основним плановим
документом Концерну є фінансовий план,
відповідно до якого він отримує доходи
і здійснює видатки, визначає обсяг та
спрямування коштів для виконання своїх
функцій протягом року відповідно до
установчих документів.

У відповідності до п. 1 ст. 75
Господарського кодексу України
Концерн зобов'язаний складати і
виконувати річний та з поквартальною
розбивкою фінансовий план на кожен
наступний рік.

Наглядова рада Концерну затвердила
отримання доходів Концерном за рахунок
внесків підпорядкованих йому
підприємств на суму 94 722 тис. грн.

Фактично позивачем отримано доходів за
рахунок внесків учасників Концерну в
сумі 103738 тис. грн. Перевищення складає 9
016,0 тис. грн., що є порушенням ст. 75
Господарського кодексу.

Змін до фінплану щодо надання Концерну
права отримувати з підприємств
Концерну відрахувань не вносилось, що
позивачем не заперечується.

Враховуючи зазначене, Концерн, в
порушення п. 1 та п. 2 ст. 75
Господарського Кодексу України зайво
отримав з підприємств Концерну
відрахування у сумі 9 016,0 тис. грн.,
внаслідок чого п. 5 вимоги є цілком
правомірним та скасуванню не підлягає.

Частиною другою статті 19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У відповідності до положень частини 2
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов до висновку, що позовні вимоги
не підлягають задоволенню.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94,
160-163, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову Державного концерну
«Укроборонпром»- відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленим статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя
К.М. Кобилянський

судді
Б.В. Санін

Т.О. Скочок