Справа № 826/381/14
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/49138/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Карася О.В.

Островича С.Е.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Укрнафтотрейд»

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.09.2014

у справі №826/381/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Укрнафтотрейд»

до Державної податкової
інспекції в Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві

про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Укрнафтотрейд» (далі по тексту -
позивач, ТОВ «Торговий дім
«Укрнафтотрейд») звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції в Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ в
Оболонському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві) про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 24.09.2013 № та
№.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
17.02.2014 позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.09.2014
скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ у Оболонському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві було
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при взаємовідносинах з
контрагентами.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем було виявлено порушення
позивачем п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, пп. 14.1.27, пп.
14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п.
198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 та п.
200.2 ст. 200 Податкового кодексу України
(далі по тексту - ПК України), ст. 1 та ст. 9
Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі по тексту -
Закон №996), п. 2, п. 13 Інструкції №99, пп. 1.2,
пп. 2.1, пп. 2.4, пп. 2.15, пп. 2.16 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за
№168/704.

24.09.2013 на підставі висновків перевірки
відповідачем були прийняті спірні
податкові повідомлення-рішення:
№, яким було збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств на суму
850278,75 грн. (із яких 680223,00 грн. - за
основним платежем, 170055,75 грн. - штрафні
санкції); №, яким було збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на суму 809790,00 грн. (із
яких 647832,00 грн. - за основним платежем,
161958,00 грн. - штрафні санкції).

За наслідками процедури
адміністративного оскарження спірні
податкові повідомлення-рішення
залишені без змін.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з наступного,
з чим погоджується суд касаційної
інстанції та помилково не погодився
суд апеляційної інстанції.

У п. 138.1 ст. 138 ПК України встановлено, що
витрати, які враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються, зокрема, із витрат
операційної діяльності та інших
витрат.

Згідно пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.6 ст. 138 ПК
України витрати операційної
діяльності включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати.
Собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

За приписами п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів.

Відповідно до п. 138.4 та п. 138.5 ст. 138 ПК
України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг,
визнаються витратами того звітного
періоду, в якому визнано доходи від
реалізації таких товарів, виконаних
робіт, наданих послуг. Інші витрати
визнаються витратами того звітного
періоду, в якому вони були здійснені
згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку, з урахуванням
того, що датою здійснення витрат,
нарахованих платником податку у
вигляді сум податків та зборів,
вважається останній день звітного
податкового періоду, за який
проводиться нарахування податкового
зобов'язання з податку та збору.

За приписами пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат - витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Судом першої інстанції вірно
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що всі необхідні
первинні бухгалтерські документи є в
наявності у позивача, а саме - договори,
рахунки-фактури, товарно-транспортні
накладні, податкові накладні, виписки
по рахункам та ін.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України,
сума податку, що підлягає бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітною (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

У пункті 198.6 наведеної норми визначено,
що не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог ст. 201
цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201
цього Кодексу.

Як було вірно встановлено судом першої
інстанції, факт здійснення
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами підтверджується
наявними в матеріалах справи
первинними документами, виписаними
позивачу його контрагентами.

Колегія суддів погоджує висновок суду
першої інстанції про те, що сама по собі
наявність або відсутність окремих
документів, а так само помилки у їх
оформленні, не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце. Водночас,
наявність формально складених, але
недостовірних первинних документів,
відповідність яких фактичним
обставинам спростована належними
доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції.

Жодних доказів, які б підтверджували
порушення з боку позивача при
укладанні договорів публічного
порядку, відповідачем не надано. На час
укладання договорів із позивачем, його
контрагенти були платниками ПДВ згідно
чинного законодавства та належним
чином зареєстрованими у Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, тобто мали
достатній об'єм правоздатності для
укладення спірних угод.

Доводи відповідача про нікчемність
угод, укладених між позивачем та його
контрагентами, судом першої інстанції
правомірно не прийняті до уваги,
оскільки в матеріалах справи відсутні
докази на підтвердження такого факту.

Крім того, чинне законодавство України
не ставить в залежність виникнення у
платника ПДВ права на податковий
кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання. Невиконання
контрагентом свого зобов'язання зі
сплати ПДВ до бюджету зумовлює
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи.

Також, колегія суддів звертає увагу на
те, що відсутність документального
підтвердження сплати податку на додану
вартість попередніми постачальниками
у ланцюгу постачання товару через
неможливість проведення зустрічних
перевірок, у тому числі з підстав
відсутності за місцезнаходженням, не
впливає на право позивача (покупця) на
віднесення до складу податкового
кредиту сплаченого податку на додану
вартість при придбанні товару,
оскільки Податковий кодекс України не
ставить таке право платника податку в
залежність від отримання
документального підтвердження щодо
належного виконання усіма
постачальниками у ланцюгу постачання
своїх податкових зобов'язань зі сплати
ними сум податків до державного
бюджету.

Відповідно до ст. 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалене
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

За вказаних обставин, колегія суддів
дійшла висновку про скасування
постанови Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.10.2009 та
залишення в силі постанови Окружного
адміністративного суду м. Києва від
13.06.2008.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 222, 223, 226, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Укрнафтотрейд» задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.09.2014
скасувати та залишити в силі постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 17.02.2014.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України у випадках, встановлених
Кодексом адміністративного
судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)О.В. Карась (підпис) С.Е.
Острович