Справа № 825/3492/14
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року
Чернігів Справа №
825/3492/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючої судді
- Соломко І.І.,

за участю секретаря
- Розмовенко А.О.,

представника позивача
- Черевка А.П.,

відповідача
- ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Чернігівського міського
центру зайнятості до ОСОБА_2 про
стягнення незаконно отриманого
матеріального забезпечення на випадок
безробіття, -

В С Т А Н О В И В:

03.11.2014 Чернігівський міський центр
зайнятості (далі - позивач) звернувся до
суду з адміністративним позовом до
ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення
незаконно отриманого матеріального
забезпечення на випадок безробіття в
розмірі 2186,41 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29.09.2014,
під час розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» позивачем встановлено, що
відповідач, перебуваючи на обліку у
Чернігівському міському центрі
зайнятості в статусі безробітного не
повідомив, що з 21.03.2003 був
зареєстрований, як фізична
особа-підприємець. У зв'язку з цим, в
період з 27.12.2007 по 03.06.2008 відповідач
незаконно отримав матеріальне
забезпечення в розмірі 2186,41 грн.
Добровільно повернути отримані кошти в
розмірі 2186,41 грн., відповідач
відмовився, тому позивач просить
стягнути вказану суму в судовому
порядку.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнав та пояснив, що на момент
звернення до Чернігівського міського
центру зайнятості, підприємницькою
діяльністю вже не займався та дохід не
отримував. За таких обставин вважає, що
відомості, зазначені в заяві від 27.12.2007
року відповідали фактичним обставинам
справи, а тому допомогу по безробіттю
відповідач отримав на законних
підставах, у зв'язку з чим вважає позов
безпідставним та таким, що не підлягає
задоволенню.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, судом встановлено
наступне.

На підставі поданої заяви від 27.12.2007
відповідач був зареєстрований в
Чернігівському міському центрі
зайнятості як такий, що шукає роботу
(а.с.5).

Чернігівським міським центром
зайнятості 27.12.2007 ОСОБА_2 надано статус
безробітного, як такого, що шукає
роботу, та призначено допомогу по
безробіттю, що підтверджується витягом
з наказу № НТ071227 (а.с.6).

За період з 27.12.2007 по 30.06.2008 відповідачу
виплачена допомога по безробіттю в
сумі 2186,41 грн., що підтверджується
довідкою від 30.09.2014 (а.с.10).

29.09.2014 позивачем, відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» проведено
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення та виплати допомоги по
безробіттю, за результатами якого,
складено акт № 407, в якому зафіксовано,
що відповідач перебувавши в статусі
безробітного в Чернігівському
міському центрі зайнятості,
зареєстрований, як фізична
особа-підприємець, що є порушенням
частини другої статті 36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

Спірні правовідносини регулюються
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» від 02.03.2000 № 1533-ІІІ,
Порядком надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20.11.2000 № 307, (далі-Порядок № 307)
Законом України «Про зайнятість
населення» від 05.07.2012 № 5067 та Законом
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців» від 15.05.2003 № 755-IV.

Відповідно до статті 43 Закону України
«Про зайнятість населення» статусу
безробітного може набути: 1) особа
працездатного віку до призначення
пенсії (зокрема на пільгових умовах або
за вислугу років), яка через
відсутність роботи не має заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів, готова та здатна приступити до
роботи; 2) інвалід, який не досяг
встановленого статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» пенсійного віку
та отримує пенсію по інвалідності або
соціальну допомогу відповідно до
законів України «Про державну
соціальну допомогу інвалідам з
дитинства та дітям-інвалідам» та «Про
державну соціальну допомогу особам,
які не мають права на пенсію, та
інвалідам»; 3) особа, молодша 16-річного
віку, яка працювала і була звільнена у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці, зокрема
припиненням або перепрофілюванням
підприємств, установ та організацій,
скороченням чисельності (штату)
працівників. Статус безробітного
надається зазначеним у частині першій
цієї статті особам за їх особистою
заявою у разі відсутності підходящої
роботи з першого дня реєстрації у
територіальних органах центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції,
незалежно від зареєстрованого місця
проживання чи місця перебування.
Порядок реєстрації, перереєстрації та
ведення обліку громадян, які шукають
роботу, і безробітних у територіальних
органах центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері зайнятості населення
та трудової міграції, визначається
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно пункту 18 частини другої
статті 22 Закону України «Про
зайнятість населення» центральний
орган виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції, його
територіальні органи відповідно до
покладених на них завдань, проводять
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення в порядку, встановленому
центральним органом виконавчої влади у
сфері соціальної політики, центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, та
Пенсійним фондом України. Таке
розслідування здійснюється шляхом
звіряння даних, зазначених у
документах страхувальника, з базою
даних центрального органу виконавчої
влади, що забезпечує формування та
реалізує державну податкову і митну
політику та Пенсійного фонду України, а
у разі потреби - шляхом проведення
виїзних планових та позапланових
перевірок страхувальників.

Відповідно до пункту 2 Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним,
затвердженого наказами Державної
податкової адміністрації України,
Пенсійним фондом та Міністерством
праці та соціальної політики України
від 13.02.2009 № 7-1/60/62, розслідування згідно
з цим Порядком, здійснюється шляхом
проведення перевірки достовірності
даних, які є підставою для надання
особі статусу безробітної та виплати
їй матеріального забезпечення, що
зазначені в документах, поданих особою
до державної служби зайнятості під час
її реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку, як безробітної.

Відповідно до пунктів 5, 6, 7, 8 Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним, перевірка
достовірності даних, які є підставою
для надання особі статусу безробітної
та виплати їй матеріального
забезпечення, проводиться центрами
зайнятості шляхом: звіряння наданої
особою інформації з відомостями,
наявними в Державній податковій
адміністрації України, Пенсійному
фонді України, у державних
реєстраторів. За результатами звірки
або перевірки оформлюється акт, який
підписується посадовими особами, що її
проводили. У разі встановлення центром
зайнятості відповідно до цього Порядку
належності безробітної особи до
категорії зайнятих, така особа,
знімається з обліку як безробітна в
установленому законодавством порядку
та повертає суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг. Рішення про повернення коштів
особою чи роботодавцем оформлюється
наказом. Протягом двох робочих днів
після прийняття рішення центр
зайнятості надсилає особі чи
роботодавцю рекомендованим листом
повідомлення про необхідність
протягом 15 календарних днів з дня
отримання повідомлення, повернути
незаконно виплачені кошти. У разі
неповернення коштів у встановлений
строк, стягнення таких коштів
здійснюється у судовому порядку
відповідно до законодавства.

Аналізуючи вищезазначені
нормативно-правові акти, суд приходить
до висновку, що на позивача покладено
обов'язок здійснювати контроль за
правильністю та обґрунтованістю
виплат на випадок безробіття шляхом
проведення перевірки достовірності
даних, які є підставою для надання
особі статусу безробітної та виплати
їй матеріального забезпечення, що
зазначені в документах, поданих особою
до державної служби зайнятості під час
її реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку, як безробітної.

Так, у вересні 2014, відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» позивачем було
проведено перевірку достовірності
даних, зазначених у заяві відповідача
від 27.12.2014, за результатами якої,
складено акт розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення за № 407 від
29.09.2014 (а.с.9).

Перевіркою встановлено, що відповідач,
в період перебування на обліку в
Чернігівському міському центрі
зайнятості та виплати допомоги по
безробіттю, був зареєстрований, як
суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа, що є
порушенням частини другої статті 36
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

Даний факт підтверджується витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
та фізичних осіб-підприємців, виданий
станом на 26.09.2014 на запит
Чернігівського міського центру
зайнятості за № 2111 від 26.09.2014 (а.с.7-8).

Згідно із частинами другою та третьою
статті 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг. Сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними,
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Таким чином, обов'язок щодо своєчасного
подання відомостей про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг, покладено на осіб, які
зареєстровані як безробітні, тобто на
відповідача.

Пунктом 6.14 вищевказаного Порядку № 307
передбачено, якщо під час одержання
допомоги по безробіттю безробітний
своєчасно не подав відомості про
обставини, що впливають на умови її
виплати, у тому числі встановлені під
час розслідування страхових випадків
та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення, з
безробітного стягується сума
виплаченої допомоги по безробіттю з
моменту виникнення цих обставин. Якщо
безробітний відмовився добровільно
повернути зазначені кошти, то питання
щодо їх повернення вирішується у
судовому порядку. Сума виплаченої
допомоги по безробіттю
підтверджується відповідною довідкою
центру зайнятості, що підписується
керівником, головним бухгалтером та
скріплюється печаткою.

Як вбачається з матеріалів справи,
30.09.2014 позивачем виданий наказ «Про
повернення коштів гр. ОСОБА_2» № 334 та
направлено лист від 30.09.2014 № 05/4210 з
вимогою повернути кошти на протязі 15
календарних днів з дня отримання
повідомлення (а.с.11, 12). Відповідачем
подано заперечення до листа від 30.09.2014
№ 05/4210 в яких зазначено, що відповідач
повідомляв робітника Чернігівського
міського центру зайнятості, що
перебуває на обліку як підприємець, але
підприємницької діяльності не веде та
дохід не отримує. Позивачем була надана
відповідь від 16.10.2014 за № К-21/07-23, де
зазначено, що при повторній реєстрації
в Чернігівському міському центрі
зайнятості від 05.09.2014 відповідач надав
повідомлення про проведення державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця з
24.07.2014. На підставі вищезазначеного
документа було проведено
розслідування страхового випадку (акт
від 29.09.2014 № 407) та встановлено, що в
період з 27.12.2007 по 30.06.2008 відповідач був
зареєстрований як фізична
особа-підприємець та незаконно
отримував допомогу по безробіттю.

Відповідно до статті 4, частини третьої
статті 46 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців» від 15.05.2003 за № 755-IV
державна реєстрація фізичної
особи-підприємця є засвідченням факту
набуття або позбавлення статусу
підприємця з дати внесення до Єдиного
державного реєстру запису про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця.

Пунктом 8 частини першої статті 31
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» передбачено, що виплата
допомоги по безробіттю припиняється у
разі, зокрема, призначення виплати на
підставі документів, що містять
неправдиві відомості.

Відповідно до абзацу першого частини
третьої статті 36 цього Закону сума
виплаченого забезпечення та вартості
наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обстави, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Аналіз наведених вище норм дає
підстави суду вважати, що особа,
зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності, не може
бути визнана безробітною і не має права
на виплату допомоги по безробіттю.

Посилання відповідача на те, що він
підприємницькою діяльністю на час
звернення до Чернігівського міського
центру зайнятості вже не займався та
дохід не отримував, судом до уваги не
приймається, оскільки особа
зареєстрована як фізична
особа-підприємець (незалежно від того,
сплачує вона єдиний податок чи
перебуває на загальній системі
оподаткування), не може бути визнана
безробітною і не має права на виплату
допомоги по безробіттю.

Вказані позиції викладені у постановах
Верховного Суду України від 08.07.2014 за №
21-79а14 та від 07.10.2014 за № 21-408а14.

Згідно частини першої статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідачем не надано суду доказів,
які б спростували позицію позивача.

Таким чином, суд вважає, що несплата
відповідачем суми наносить суттєвої
шкоди державі, так як перешкоджає у
повному обсязі Чернігівському
міському центрі зайнятості
забезпечувати соціальний захист
громадян шляхом виплати допомоги по
безробіттю та матеріальної допомоги у
передбачених законодавством випадках.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
Чернігівського міського центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення
незаконно отриманого матеріального
забезпечення на випадок безробіття в
розмірі 2186,41 грн. є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Відповідно до частини четвертої статті
94 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах, в яких
позивачем є суб'єкт владних
повноважень, а відповідачем - фізична
чи юридична особа, судові витрати,
здійснені позивачем, з відповідача не
стягуються.

Керуючись статтею 124 Конституції
України, статтями 69-71, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Чернігівського
міського центру зайнятості, -
задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь
Чернігівського міського центру
зайнятості (р/р 1002 в ГУДКС у
Чернігівській області, МФО 853592, код
21395273) кошти незаконно отриманого
матеріального забезпечення на випадок
безробіття в сумі 2186 (дві тисячі сто
вісімдесят шість) грн. 41 коп

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167,186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя підпис
І.І. Соломко

З оригіналом згідно

Суддя
І.І. Соломко