Справа № 811/3911/13-а
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2014 рокусправа № 811/3911/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Іванова С.М.

суддів: Чепурнова
Д.В. Шлай А.В. ,

за участю секретаря судового
засідання:Кязимової Д. В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Світловодської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області на постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 12 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТВК "Укрцентр" до
Світловодської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області про визнання
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:Товариство з обмеженою
відповідальністю «ТВК «Укрцентр»
звернулося до Кіровоградського
окружного адміністративного суду з
позовом до Світловодської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
08.11.2013 року № , яким позивачу
збільшено грошове зобов'язання з
податку на прибуток приватних
підприємств в сумі 73317,00 грн., в тому
числі 48878,00 грн. основного платежу та
24439,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій
та № , яким позивачу збільшено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 69825,00 грн., в тому
числі 46550,00 грн. основного платежу та
23275,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Позивач не погоджується з висновками
податкового органу викладеному в акті
перевірки, та зазначає, що господарські
операції з контрагентами - ПП ТРК
«Альфа» та ВП ТОВ «Агровосток»
мали реальний характер, підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, а товар отриманий від
контрагента використано у власній
господарській діяльності.

Постановою Кіровоградського
окружного адміністративного суду від
12 лютого 2014 року
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "ТВК
"Укрцентр" задоволено повністю.

Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення Світловодської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
від 08.11.2013 року № про збільшення
суми грошового зобов'язання за
платежем податок на прибуток приватних
підприємств в розмірі 73317,00 грн.,
в тому числі за основним платежем 48878,00
грн. та штрафних санкцій в сумі 24439,00
грн., а також № про збільшення
суми грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість в
розмірі 69825,00 грн., в тому числі 46550,00 грн.
за основним платежем та 23275,00 грн. - за
штрафними санкціями.

Вирішено питання про судові
витрати по справі.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що у позивача на час
проведення перевірки були в наявності
належним чином складені податкові
накладні та інші первинні

документи, які підтверджують факт
здійснення господарських операцій з ПП
ТРК «Альфа» та ВП ТОВ «Агровосток», то
позивачем правомірно сформовано
податковий кредит та витрати за цими
господарськими операціями.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим рішенням, у поданій
апеляційній скарзі відповідач, вказує
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та
ст. 41 КАС України не перешкоджає
розгляду справи без фіксування
судового засідання технічними
засобами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
останньої, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Посадовими особами відповідача
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з ПП
ТРК «Альфа» та ВП ТОВ «Агровосток» за
жовтень 2012 року їх реальності та
повноти відображення в обліку.

Результати перевірки оформлені актом
№ 130/2200/36865203 від 29.10.2013 року (а.с.
8-13).

В ході перевірки встановлено
порушення:

- п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, в зв'язку
з чим занижено податок на прибуток
підприємств на загальну суму 48878,00 грн.,
в тому числі за IV квартал 2012 року;

- 198.6, ст. 198, п. 201.10 ст. 201 ПК України в
результаті чого завищено суму податку
на додану вартість за жовтень 2012 року
ПДВ на суму 46550,00 грн.;

На підставі акту перевірки винесено
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення від 08.11.2013 року №
, яким позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств на загальну суму
73317,00 грн., в тому числі 48878,00
грн. основного платежу та 24439,00 грн.
штрафних (фінансових) санкцій (а.с. 16) та
№ , яким позивачу збільшено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 69825,00 грн., в тому
числі 46550,00 грн. за основним платежем та
23275,00 грн. штрафних
(фінансових) санкцій (а.с. 17).

Як вбачається з акту перевірки
позивача висновки відповідача щодо
нікчемності правочинів між позивачем
та ПП ТРК «Альфа» та ВП ТОВ
«Агровосток» ґрунтуються на аналізі
відомостей одержаних з актів
позапланових невиїзних перевірок
вказаних підприємств, складених
посадовими особами податкових органів
за місцем їх реєстрації.

Відповідно до пп. 198.1. ст. 198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно пп. 198.2. ст. 198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається:

- дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Згідно пп. 198.6. статті 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач протягом перевіреного періоду
мав господарські взаємовідносини з ПП
ТРК «Альфа» згідно договору поставки №
1012/01 від 01.10.2012 року (а.с. 59-61), згідно
якого ПП ТРК «Альфа» зобов'язувалось
поставити позивачу товар (плівка
поліетиленова), а позивач
зобов'язувався оплатити поставлений
товар. Товар був поставлений, що
підтверджується копіями видаткових
накладних (а.с. 66-68),
оплачувався на підставі
рахунків-фактур (а.с. 69-71), розрахунок
проводився в готівковій формі, що
підтверджується квитанціями до
прибуткових касових ордерів
(а.с. 72-75), також позивач мав
взаємовідносини з ВП ТОВ «Агровосток»
щодо поставки плівки поліетиленової
згідно договору поставки № 1001-12 від
01.10.2012 року (а.с. 76-78), товар
оплачувався на підставі
рахунків-фактур (а.с. 86-88), факт поставки
підтверджується видатковими
накладними (а.с. 80-82), розрахунок
проводився в готівковій формі, що
підтверджується квитанціями до
прибуткових касових ордерів (а.с. 89-92).

Протягом перевіреного періоду
позивача здійснювалось формування
показників податкового кредиту на
підставі належним чином оформлених
податкових накладних виписаних
контрагентами позивача, а саме від ПП
ТРК «Альфа» (а.с. 63-65) та від ВП
ТОВ «Агровосток» (а.с. 83-85).

З огляду на вище вказане, колегія
суддів зазначає, що суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що позивач мав всі підстави для
формування податкового кредиту на
підставі документів виписаних ПП ТРК
«Альфа» та ВП ТОВ «Агровосток».

Щодо збільшення грошового зобов'язання
з податку на прибуток.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивач в подальшому реалізовував
придбаний товар, а саме за договором №
110601849 від 09 червня 2011 року поставляв
плівку Дочірній компанії
«Укртрансгаз» Національної компанії
«Нафтогаз України», що вбачається з
копії договору та додаткових угод (а.с.
101-106), оплата відбувалася в
безготівковій формі, що
підтверджується копією виписки з
банківського рахунку (а.с. 109-119) та актом
зведення взаєморозрахунків (а.с. 121-123).

Відповідно до пунктів 138.1, 138.2 ст. 138 ПК
України, витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із:

- витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами
138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті:

- інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами
138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11,
138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і
статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Таким чином, господарські операції
платників податків на підставі яких
формуються податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість та витрати
для цілей оподаткування податком на
прибуток підприємств, мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Незважаючи на наявність вказаних
документів відповідачем в акті
перевірки позивача зроблено
формальний висновок про
безпідставність формування позивачем
податкового кредиту та валових витрат
по взаємовідносинах з ПП ТРК «Альфа» та
ВП ТОВ
«Агровосток».

Посилання відповідача на акти
перевірок вказаних контрагентів,
складених посадовими особами
податкових органів за місцем
реєстрації цих підприємств, як на доказ
нікчемності угод, суд вірно не прийняв
до уваги, оскільки вказаними актами
жодним чином не спростовується факт
здійснення господарських операцій між
позивачем та контрагентами, а зібрані у
справі докази повністю спростовують як
висновки акту перевірки позивача так і
акту перевірки контрагентів.

Крім того, висновки акту перевірки не
можуть вважатись беззаперечним
доказом нікчемності угод між позивачем
та вказаними підприємствами оскільки є
суб'єктивною точкою зору посадових
осіб податкового органу і носять лише
характер припущень.

Також, суд першої інстанції вірно
зазначив, що відповідно до
ч. 6 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом ДПА України від
22.12.2010 р. № 984 та зареєстрованого в
Мін'юсті України 12 січня 2011 р. за
№ 34/18772, факти виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно та в повній
мірі, із посиланням на первинні або
інші документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

В даному випадку акт перевірки
позивача не містить посилань на
первинні або інші документи, які
зафіксовані в бухгалтерському та
податковому обліку позивача та можуть
підтвердити наявність виявлених
порушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаним судом
недійсним (презумпція
правомірності).

Враховуючи вказану норму,
головною підставою вважати правочин
нікчемним являється його недійсність,
встановлена лише законом, а не актом
перевірки платника податків,
незважаючи на факти які в цьому акті
відображені. Адже, акт перевірки лише
підтверджує факт проведення
документальної перевірки та містить
висновки, що ґрунтуються на суто
суб'єктивній думці посадової особи
органу державної податкової служби,
оскільки зроблені за відсутності
інформації, яка надається в
передбаченому законодавством порядку.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року: "...вимога про встановлення
нікчемності правочину підлягає
розгляду у разі наявності відповідної
суперечки. Такий позов може
пред'являтися окремо, без застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. В цьому випадку в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому. Вимога про
застосування наслідків недійсності
правочину може бути заявлена як
одночасно з вимогою про визнання
оспорюваного правочину недійсним, так
і у вигляді самостійної вимоги у разі
нікчемності правочину і наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним. Наслідком визнання
правочину (договору) недійсним не може
бути його розірвання, оскільки це
взаємовиключні вимоги. Якщо позивач
посилається на нікчемність правочину
для обґрунтування іншої заявленої
вимоги, суд не має права посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким аргументам
позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК
України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним і про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину можуть бути
заявлені як однією із сторін правочину,
так і іншою зацікавленою особою, права
і законні інтереси якої порушені
здійсненням правочину".

Отже, за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи можуть лише звертатися до судів
з позовами про стягнення в доход
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність, а також подавати позови до
підприємств, установ, організацій та
фізичних осіб, щодо визнання
оспорюванних правочинів недійсними та
застосування визначених
законодавством заходів (п. 20.1.30 п. 20.1 ст.
20 ПК України).

При цьому, одним з основних
завдань органів державної податкової
служби є здійснення контролю
дотримання податкового законодавства
і надання роз'яснень законодавства з
питань оподаткування платникам
податків. Жодним законом не
передбачено право органу державної
податкової служби самостійно, в
позасудовому порядку, визнавати
нікчемними правочини і дані, вказані
платником податків в податкових
деклараціях.

Також суд першої інстанції вірно
зазначив, що з правового аналізу
положень ст. 20 Податкового
кодексу України, які регламентують
права органів державної податкової
служби, вбачається, що податковим
органам, відповідно до покладених на
них функцій та повноважень, не надано
права здійснення висновків в актах
перевірки про нікчемність, або
недійсність правочинів, укладених
суб'єктами господарювання.

Інший підхід потенційно надасть
можливість посадовим особам державних
органів на власний розсуд оголошувати
будь-який правочин недійсним
(нікчемним), що не є правильним виходячи
з загальних засад судочинства.

Зважаючи на те, що у позивача наявні
належним чином складені
фінансово-господарські документи та
податкові накладні, які підтверджують
товарність операцій між ним та
контрагентами, останній мав право на
формування податкового кредиту та
витрат на підставі цих документів.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що оскільки у
позивача на час проведення перевірки
були в наявності належним чином
складені податкові накладні та інші
первинні документи, які підтверджують
факт здійснення господарських
операцій з ПП ТРК «Альфа» та ВП ТОВ
«Агровосток», то позивачем правомірно
сформовано податковий кредит та
витрати за цими господарськими
операціями.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції і не дають
підстав для висновку про помилкове
застосування судом першої інстанції
норм матеріального або процесуального
права, яке призвело б до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
залишення оскаржуваного рішення суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Світловодської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області -
залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від
12 лютого 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТВК "Укрцентр" до
Світловодської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області про визнання
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
С.М. Іванов

Суддя:
Д.В. Чепурнов

Суддя:
А.В. Шлай