Справа № 809/2953/13-а
Суддя: Кухтей Р.В.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року

Справа № 876/7655/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:
Кухтея Р.В.

суддів:
Клюби В.В., Хобор Р.Б.

з участю секретаря судового засідання:
Сердюк О.Ю.

прокурора:
Садлівського В.В.

представника відповідача:
Жовтонецького А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця» в
особі відокремленого підрозділу
«Вокзал станції Івано-Франківськ» на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 26
червня 2014 року за позовом
Івано-Франківського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері до Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» в особі
відокремленого підрозділу «Вокзал
станції Івано-Франківськ» (за участю
третьої особи ОСОБА_2, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача ) про визнання
протиправним і скасування наказу №69
від 22.07.2013 р., -

в с т а н о в и в :

У вересні 2014 року Івано-Франківський
прокурор з нагляду за додержанням
законів у транспортній сфері звернувся
в суд із зазначеним позовом, в якому
просив визнати протиравним та
скасувати наказ начальника
відокремленого підрозділу (далі - ВП)
«Вокзал станції Івано-Франківськ»
Державного територіально-галузевого
об'єднання (далі - ДТГО) «Львівська
залізниця» №69 від 22.07.2013 р. «Про облік
робочого часу, нарахування та виплату
заробітної плати ОСОБА_2».

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
26.06.2014 р. позов було задоволено
повністю.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, її оскаржило ДТГО
«Львівська залізниця» . Апеляційну
скаргу мотивує тим, що оскарження
суб'єктом владних повноважень наказів
юридичної особи не належить до справ
адміністративної юрисдикції. Крім
того, суд першої інстанції не з'ясував
чи підписаний був оскаржуваний наказ
начальником ДТГО «Львівська
залізниця», не з'ясував обставини
протиправності дій, вину ДТГО
«Львівська залізниця» та її начальника
у видачі цього наказу. Не перевірив
обставин внесення подання прокурором.
Зокрема, подання вносилось та було
направлене начальнику ВП «Вокзал
станції Івано-Франківськ», проте
скасовуючи наказ ВП «Вокзал станції
Івано-Франківськ» ДТГО «Львівська
залізниця», суд вийшов за межі позовних
вимог. Суд першої інстанції не з'ясував
обставини наявності посади начальника
бюро по розподілу місць згідно
штатного розпису ВП «Вокзал станції
Івано-Франківськ», обставин
відновлення діяльності бюро,
начальником якого була ОСОБА_2 Тому
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
відмовити в задоволені позову.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта
Жовтонецького А.М., який просив
апеляційну скаргу задовольнити,
прокурора Садлівського В.В., який
просив апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 22.07.2013 р.
відповідачем було видано наказ № 69
«Про облік робочого часу, нарахування
та виплату заробітної плати ОСОБА_2»,
згідно якого вважати перебування
ОСОБА_2 у приміщенні вокзалу станції
Івано-Франківськ з 01.07.2013 р. простоєм з
вини працівника. Старшому інспектору з
кадрів вокзалу станції
Івано-Франківськ ОСОБА_3 внести зміни у
табель обліку робочого часу ОСОБА_2 за
липень 2013 року та відповідно до частини
4 статті 113 Кодексу законів про працю
(далі - КЗпП) України не здійснювати
оплату за час простою ОСОБА_2 з 01.07.2013 р.

29.07.2011 р. був виданий наказ залізниці
«Про зміни в організації виробництва
та праці щодо оформлення проїзних
документів» у ВП «Вокзал станції
Івано-Франківськ», на виконання якого
було вирішено припинити з 01.11.2011 р.
діяльність бюро по розподілу місць. У
зв'язку з цим ОСОБА_2 була звільнені з
посади та поновлена на посаді згідно
рішення суду. Незважаючи на це,
відповідач вважаючи, що наказ по
залізниці «Про зміни в організації
виробництва та праці щодо оформлення
проїзних документів» у ВП «Вокзал
станції Івано-Франківськ» залишився
чинним, прийняв оскаржуваний наказ
«Про облік робочого часу, нарахування
та виплату заробітної плати ОСОБА_2»,
яким вважалось перебування ОСОБА_2 у
приміщенні вокзалу простоєм з вини
працівника, внесено зміни у табель
обліку робочого часу та вирішено не
здійснювати оплату за час простою.

Не погоджуючись з наказом № 69 від 22.07.2013
р. ОСОБА_2 звернулася до
Івано-Франківського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері зі скаргою на грубе
порушення трудового законодавства
начальником ВП «Вокзал станції
Івано-Франківськ» ДТГО «Львівська
залізниця».

13.08.2013 р. прокурором винесено постанову
№ 49 про проведення перевірки у порядку
нагляду за додержанням і застосуванням
законів у ДТГО «Львівська залізниця» в
особі ВП «Вокзал станції
Івано-Франківськ», під час проведення
якої було встановлено, що наказ
начальника ВП «Вокзал станції
Івано-Франківськ» ДТГО «Львівська
залізниця» № 69 від 22.07.2013 р. «Про облік
робочого часу, нарахування та виплату
заробітної плати ОСОБА_2» не відповідає
вимогам Закону та підлягає скасуванню.

По даному факту прокуратурою 30.08.2013 р.
відповідачу було внесено подання №
106-1800 вих.13 з вимогою скасувати наказ №
69 від 22.07.2013 р., однак листом № 194 від
12.09.2013 р. начальник вокзалу станції
Івано-Франківськ повідомив прокурора,
про відсутність підстав для скасування
наказу.

Крім того, 19.07.2013 р. Територіальною
державною інспекцією з питань праці в
Івано-Франківській області було
проведено перевірку ВП «Вокзал станції
Івано-Франківськ» ДТГО «Львівська
залізниця» на предмет дотримання
законодавства про працю, про що
складено акт № 09-01-015/773 та встановлено,
що після поновлення ОСОБА_2 на роботі на
посаду начальника бюро по розподілу
місць адміністрацією вокзалу станції
Івано-Франківську останню не було
забезпечено умовами праці, необхідними
для виконання роботи, передбаченої
законодавством про працю, колективним
договором і угодою сторін.

19.07.2013 р. Територіальною державною
інспекцією з питань праці в
Івано-Франківській області складено
протокол про адміністративне
правопорушення № 09-01-015/679 видано припис
№ 09-01-017/773-740 від 19.07.2013 р. начальнику
вокзалу станції Івано-Франківськ з
вимогою дотримуватись статтей 21, 29,
частини 1 статті 94 КЗпП України, частини
1 статті 1 Заклну країни «Про оплату
праці».

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_2
після поновлення її на посаді
начальника бюро по розподілу місць у ВП
«Вокзал станції Івано-Франківськ» не
була забезпечена належними умовами
праці, її перебування у приміщенні
вокзалу, суд першої інстанції важчав
робочим місцем, з її вини робота
вокзалу не зупинялась, тому невиплата
заробітної плати за липень 2013 року
порушує її право на оплату праці.

Аналізуючи наведене вище, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен
має право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку вільно обирає або на яку
вільно погоджується. Кожен має право на
належні, безпечні і здорові умови
праці, на заробітну плату, не нижчу від
визначеної законом.

КЗпП України регулює трудові відносини
всіх працівників, сприяючи зростанню
продуктивності праці, поліпшенню
якості роботи, підвищенню ефективності
суспільного виробництва і піднесенню
на цій основі матеріального і
культурного рівня життя трудящих,
зміцненню трудової дисципліни і
поступовому перетворенню праці на
благо суспільства в першу життєву
потребу кожної працездатної людини.

Згідно ст. 34 КЗпП України, поняття
«простій» визначено як призупинення
роботи, викликане відсутністю
організаційних або технічних умов,
необхідних для виконання роботи,
невідворотною силою або іншими
обставинами.

Відповідно до ст.113 КЗпП України, час
простою не з вини працівника
оплачується з розрахунку не нижче від
двох третин тарифної ставки
встановленого працівникові розряду
(окладу). Про початок простою, крім
простою структурного підрозділу чи
всього підприємства, працівник повинен
попередити власника або уповноважений
ним орган чи бригадира, майстра, інших
посадових осіб. Час простою з вини
працівника не оплачується.

З аналізу зазначених норм випливає, що
як простій можуть бути кваліфіковані
лише ті випадки, коли працівник
приходить на роботу, але не працює з
причин відсутності
матеріально-технічного забезпечення
виробництва, незабезпечення
технологічною документацією,
несправності устаткування, простою з
інших причин, не пов'язаних з виною
працівника. Якщо працівник через
простій самовільно не приходить на
роботу чи іде з роботи, він не має права
вимагати оплати відповідного часу
простою з підстав, передбачених ст. 113
КЗпП України. Саме така позиція
зазначена в ухвалі Верховного суду
України від 13.07.2011 р. по справі № 6-21724.

Судом першої інстанції встановлено, що
наказом начальника ВП «Вокзал станції
Івано-Франківськ» №26ОС від 03.06.2013 р.
«Про поновлення на роботі ОСОБА_2 за
рішенням суду» ОСОБА_2 поновлено на
посаді начальника бюро по розподілу
місць з 05.02.2013 р., виплачено середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
сумі 3 241,33 грн. та запропоновано
вакантні посади для працевлаштування.

Наказом начальника ВП «Вокзал станції
Івано-Франківськ» №48 від 03.06.2013 р. «Про
внесення змін в штатний розпис (група
поза штатом)» введено посаду
начальника бюро по розподілу місць.

Згідно зі ст. 29 КЗпП України власник
або уповноважений ним орган
зобов'язаний роз'яснити працівникові
його права і обов'язки та
проінформувати під розписку про умови
праці, визначити працівникові робоче
місце, забезпечити його необхідними
для роботи засобами.

В поданні про усунення порушень вимог
КЗпП України №106-1800 вих-13 від 30.08.2013 р.
зазначається, що листом начальника ВП
«Вокзал станції Івано-Франківськ» №174
від 27.08.2013 р. у зв'язку із припиненням
діяльності бюро по розподілу місць,
відсутність обсягів робіт, посадова
інструкція для ОСОБА_2 після її
поновлення на роботі не розроблялась.

Окрім цього, факт незабезпечення
ОСОБА_2 належними умовами праці,
необхідний для виконання роботи після
її поновлення на роботу 03.06.2013 р. на вище
зазначену посаду встановлений актом
перевірки додержання законодавства
про працю Територіальної державної
інстанції з питань праці в
Івано-Франківській області №09-01-015/773
від 19.07.2013 р.

Приймаючи до уваги вищенаведене,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
про підставність позовних вимог
Івано-Франківського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері про визнання
протиправним та скасування наказу
начальника ВП «Вокзал станції
Івано-Франківськ» ДТГО «Львівська
залізниця» №69 від 22.07.2013 р.

Суд не бере до уваги доводи
представника апелянта в тій частині, що
оскарження суб'єктом владних
повноважень наказів юридичної особи не
належить до справ адміністративної
юрисдикції, оскільки дане твердження
спростовується ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 27.03.2014 р. по даній справі.

Крім того, доводи апелянта про те, що
суд вийшов за межі позовних вимог
скасовуючи наказ ДТГО «Львівська
залізниця» №69 від 22.07.2013 р., а не наказ
начальника ВП «Вокзал станції
Івано-Франківськ» №69 від 22.07.2013 р. є
безпідставними, оскільки в даному
випадку була допущена описка та у
відповідно до ст. 169 КАС України суд
може з власної ініціативи або за заявою
особи, що брала участь у справі, чи
іншої заінтересованої особи виправити
допущені в судовому рішенні цього суду
описки, очевидні арифметичні помилки
незалежно від того, набрало судове
рішення законної сили чи ні, у порядку
письмового провадження.

Згідно ст.159 КАСУ, судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо суд першої
інстанції правильно встановив
обставини та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи, тому
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» в особі
відокремленого підрозділу «Вокзал
станції Івано-Франківськ» - залишити
без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 26 червня 2014
року по справі № 809/2953/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий :
Р.В.Кухтей

Судді :
В.В. Клюба

Р.Б. Хобор

Повний текст ухвали виготовлений та
підписаний 23.12.2014 р.