Справа № 818/8436/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року м.
Київ К/800/21976/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача),
Бутенка В.І., Лиска Т.О.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Прокуратури Сумської області
про зобов'язання вчинити певні дії,
касаційне провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20 березня
2014 року та постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 13
січня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду першої інстанції з позовом в якому
просив зобов'язати відповідача видати
йому належним чином оформлену трудову
книжку.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 13 січня 2014
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20 березня
2014 року, в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Суди попередніх інстанцій мотивували
свої рішення тим, що відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень,
доведена правомірність своїх дій.

У поданій касаційній скарзі позивач
заявив вимоги про скасування рішень
судів першої та апеляційної інстанції,
як таких, що постановлені із порушенням
норм матеріального і процесуального
права, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У доводах касаційної скарги, скаржник
зазначає, що відповідачем протиправно
не видає йому належним чином оформлену
трудову книжку. Твердження відповідача
про ненадання позивачем дозволу на
пересилання трудової книжки є
безпідставними, оскільки пересилання
допускається лише у випадку, коли в
день звільнення працівник не був
присутнім на роботі. Крім того, позивач
не відмовлявся від отримання трудової
книжки, та акт про відмову від
отримання є необґрунтованим.

Касаційний розгляд справи проведено в
попередньому судовому засіданні,
відповідно до статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступні обставини.

Наказом прокурора Сумської області №
1125 к від 27.08.2012 року ОСОБА_4 звільнено з
посади старшого слідчого прокуратури
Сумського району (а.с. 10-11).

В цей же день йому вручено копію наказу.
Від отримання трудової книжки ОСОБА_4
відмовився, про що складено акт (а.с. 15).

27.08.2012 року відповідачем направлено
позивачу повідомлення №
11-541 вих.12 з пропозицією отримати
трудову книжку у відділі роботи з
кадрами прокуратури Сумської області,
або надати згоду на пересилання її
поштою (а.с. 16-17). Вказане повідомлення
отримано позивачем 03.09.2012 року (а.с. 26).

28.08.2012 року ОСОБА_4 звернувся до
відповідача з письмовою заявою про
видачу трудової книжки, яка отримана
відповідачем 31.08.2012 року (а.с. 18).

04.09.2012 року за № 11-558 вих. 12 відповідач
знову повідомив позивачу про
можливість отримання ним трудової
книжки у відділі роботи з кадрами
прокуратури Сумської області. (а.с. 20).

03.09.2012 року ОСОБА_4 знову письмово
звернувся до відповідача з вимогою
видати трудову книжку. Це повідомлення
отримано відповідачем 06.09.2012 року (а.с.
23).

07.09.2012 року прокуратурою Сумської
області за № 11-567 вих.12 знову
повідомлено про можливість отримання
трудової книжки у відділі роботи з
кадрами, або ж про можливість
пересилання її поштою за умови надання
ним згоди (а.с. 25).

Листи від 04.09.2012 року за № 11-558 вих. 12 та
від 07.09.2012 року № 11-567 вих.12
направлені прокуратурою Сумської
області на єдину відому адресу
позивача, яку він сам зазначав в своїх
зверненнях: АДРЕСА_1. Ці листи
відповідачем отримані не були та
повернуті до прокуратури Сумської
області за закінченням терміну
зберігання (а.с. 22, 27).

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
приходить до висновку, що зазначена
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
мотивів.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник
або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України
трудова книжка працівника є основним
документом, який засвідчує досвід
роботи на тій чи іншій посаді та
підтверджує загальний стаж роботи для
пенсійного забезпечення, та
документально підтверджує досвід та
кваліфікацію працівника.

Згідно з пунктом 3 Постанови Кабінету
Міністрів України № 301 від 27.04.1993 року
«Про трудові книжки» із змінами,
внесеними постановою Кабінету
Міністрів України від 16.05.2001 р. №514
трудові книжки зберігаються на
підприємствах як документи суворої
звітності, а при звільненні працівника
трудова книжка видається йому під
розписку в журналі обліку.

Порядок заповнення трудових книжок,
вкладишів до них, видачі трудової
книжки у разі звільнення, чи дубліката
трудової книжки, умови зберігання та
обліку трудових книжок встановлені
Інструкцією про порядок ведення
трудових книжок працівників,
затвердженої спільним Наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України та
Міністерства соціального захисту
населення України № 58 від 29.07.1993 року
(далі - Інструкція).

Згідно з положеннями п. 1.1. Інструкції
трудова книжка є основним документом
про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх
працівників, які працюють на
підприємстві, в установі, організації
(далі - підприємство) усіх форм
власності або у фізичної особи понад
п'ять днів, у тому числі осіб, які є
співвласниками (власниками)
підприємств, селянських (фермерських)
господарств, сезонних і тимчасових
працівників, а також позаштатних
працівників за умови, якщо вони
підлягають державному соціальному
страхуванню.

На виконання ст. 47 КЗпП україни,
Розділом 4 Інструкції врегульовано
порядок видачі трудової книжки у разі
звільнення.

Відповідно до п.п. 4.1-4.2. Інструкції
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний видати працівнику його
трудову книжку в день звільнення з
внесеним до неї записом про звільнення.
При затримці видачі трудової книжки з
вини власника або уповноваженого ним
органу працівникові сплачується
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу. Днем звільнення в
такому разі вважається день видачі
трудової книжки. Про новий день
звільнення видається наказ і вноситься
запис до трудової книжки працівника.
Раніше внесений запис про день
звільнення визнається недійсним у
порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї
Інструкції. Якщо працівник відсутній
на роботі в день звільнення, то власник
або уповноважений ним орган в цей день
надсилає йому поштове повідомлення із
вказівкою про необхідність отримання
трудової книжки. Пересилання трудової
книжки поштою з доставкою на зазначену
адресу допускається тільки за
письмовою згодою працівника.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, відповідачем вживались
заходи для вручення позивачу трудової
книжки, від отримання трудової книжки
останній відмовився, що
підтверджується актом про відмову в
отриманні трудової книжки від 27.08.2012
року (а.с. 15). Крім того, відповідач
листами від 04.09.2012 року за № 11-558 вих. 12
та від 07.09.2012 року № 11-567
вих.12 повідомляв позивача про
можливість отримання трудової книжки
безпосередньо в приміщенні
прокуратури чи через засоби поштового
зв'язку.

Позивач для отриманням трудової книжки
не з'явився, згоду на її пересилання
засобами поштового зв'язку не надав.

У судових засіданнях суду першої
інстанції позивач від отримання
трудової книжки також відмовився.

Враховуючи вищевикладене, суд
касаційної інстанції приходить до
висновку, що відповідачем, як суб'єктом
владних повноважень, доведена
правомірність своїх дій, оскільки
позивач не скористався своїм правом на
отримання трудової книжки у порядку
передбаченому КЗпП України та
Інструкцією.

Доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування оскаржуваних судових
рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд
касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що при
ухваленні оскаржуваних судових рішень,
суди попередніх інстанцій не допустили
порушень норм матеріального та
процесуального права, які могли б бути
підставою для скасування чи зміни
судових рішень.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 220-1, 230, 231 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20 березня
2014 року та постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 13
січня 2014 року у справі №
818/8436/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді:
І.Я. Олендер

В.І. Бутенко

Т.О. Лиска