Справа № 815/4045/14
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

09 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/4045/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Тарасишина О.М.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Лук'янчук О.В.,

- Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Одесі адміністративну
справу за апеляційною скаргою
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 30
вересня 2014 року у справі за
адміністративним позовом приватного
підприємства «Центр екологічної
безпеки» до Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

Приватне підприємство «Центр
екологічної безпеки» (далі - позивач,
або ПП «ЦЕБ») звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області (далі - відповідач,
або ДПІ у Приморському районі м. Одеси
ГУ Міндоходів в Одеській області) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 23
червня 2014 року №№ , .

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2014 року вказаний адміністративний
позов задоволено повністю. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Приморському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області від 23
червня 2014 року №№ , .

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням суду першої інстанції
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій апелянтом ставиться питання про
скасування судового рішення в зв'язку з
тим, що воно постановлено з порушенням
норм матеріального права, а також що у
зв'язку з тим, що висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС
України встановлено, що суд
апеляційної інстанції, може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд за їх участю, а
також у разі неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги ДПІ у Приморському
районі м. Одеси ГУ Міндоходів в
Одеській області, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

В період з 06.05.2014 року по 15.05.2014 року, на
підставі наказу № 989
від 05.05.2014 року, направлення на
перевірку від 05.05.2014 року, згідно п.п.
20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.11 п. 78.1
ст. 78 Податкового кодексу України, на
виконання постанови Одеського
міжрайонного прокурора з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері Завадського
В.А. від 09.04.2014 року, відповідачем було
проведено позапланова виїзна
перевірка ПП «ЦЕБ» з питань повноти та
своєчасності декларування та сплати
податку на прибуток, податку па додану
вартість, податку з доходів фізичних
осіб, ЄСВ та екологічного податку з
07.02.2011 року по 31.12.2013 року, за
результатами якої складено акт №
2781/22-06/37549098 від 22.05.2014 року.

На підставі висновків зазначеного акту
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення № від 23.06.2014
року про визначення позивачу
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість у розмірі 526857 грн. за
основним платежем та 131715 грн. за
штрафними санкціями та № від
23.06.2014 року про визначення позивачу
податкового зобов'язання по податку на
прибуток у розмірі 506708 грн. за основним
платежем та 126677 гри. за штрафними
санкціями.

Не погодившись із прийнятими
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся до суду з метою їх
оскарження.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
оскаржувані позивачем податкові
повідомлення-рішення винесено
податковим органом неправомірно,
безпідставно та в порушення положень
чинного податкового законодавства
України, з урахуванням наступного.

Так, відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування податком на прибуток
підприємств, зокрема, є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135-137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.1 ст. 138 зазначеного
Кодексу витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
п.п. 138.4, 138.6-138.9, п.п. 138.10.2-138.10.4 п. 138.10, п.
138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з п. 138.5, п.п. 138.10.5,
138.10.6 п. 138.10, п.п. 138.11, 138.12 цієї статті, п.
140.1 ст. 140 і ст. 141 цього Кодексу; крім
витрат, визначених у п. 138.3 цієї статті
та у ст. 139 цього Кодексу.

При цьому, виходячи з положень пп. 138.1.1
п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України
витрати операційної діяльності
включають, в тому числі, собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням п.п. 138.2,
138.11 цієї статті, п.п. 140.2-140.5 ст. 140, ст. 142 і
143 та інших статей цього Кодексу, які
прямо визначають особливості
формування витрат платника податку.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
згаданого нормативно-правового акта,
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку, не
включаються до складу витрат.

Зі змісту наведених норм права
випливає, що витрати підприємства
можна віднести до складу валових лише у
разі фактичності відповідних витрат,
оскільки сам факт їх здійснення є
визначальною ознакою формування
валових витрат. В свою чергу,
фактичність здійснення витрат повинна
підтверджуватись розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, однак, самі по собі
документи без реального здійснення
операції, за наслідком якої сформовані
витрати підприємства, не мають
юридичної сили та не можуть бути
підставою для формування валових
витрат підприємства.

Крім того, суд зазначає, що відповідно
до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту,
зокрема, виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 цього Кодексу
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Форма та порядок заповнення податкової
накладної затверджуються центральним
органом державної податкової служби.

У разі звільнення від оподаткування у
випадках, передбачених статтею 197 цього
розділу, у податковій накладній
робиться запис «Без ПДВ» з посиланням
на відповідний пункт та/або підпункт
статті 197 цього Кодексу.

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Виходячи зі змісту наведених вище норм
законодавства, право на віднесення сум
ПДВ, сплачених при придбанні товару, до
податкового кредиту виникає у суб'єкта
господарювання у разі дотримання ним
наступних умов: фактичності придбання
такого товару, тобто, реальності
відповідної господарської операції;
наявності податкових накладних,
складених особою, зареєстрованою
платником податку, чи митних
декларацій на підтвердження придбання
такого товару та сплати відповідної
суми ПДВ; подальшого використання
придбаного товару в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності підприємства. При цьому,
сама по собі несплата податку
продавцем (у тому числі внаслідок
ухилення від сплати) в разі фактичного
здійснення господарської операції не
впливає на формування податкового
кредиту покупцем та суму бюджетного
відшкодування. Водночас, наявність
податкової накладної за відсутності
здійснення господарської операції
позбавляє покупця права на формування
податкового кредиту.

Як вбачається зі змісту акту спірної
перевірки, підставою для визначення
позивачу грошових зобов'язань,
спірними податковими повідомленнями -
рішеннями, стали господарські операції
позивача з ТОВ «Фуджи», ТОВ «Авріл-2007»,
ТОВ «Альпек», ТОВ «Ренфорс», ТОВ
«Диссар», ТОВ «Південьгрупп», ТОВ
«Левиском», ТОВ «Авесбуд».

Зазначені контрагенти в різні періоди
взаємовідносин із позивачем
виконували перелік робіт та послуг, а
саме: консультаційні послуги; послуги з
пошуку клієнтів; послуги з пакування
відходів; послуги з сортування
відходів; клінінгові послуги;
будівельно-монтажні роботи.

Позивачем під час проведення спірної
перевірки, а також суду було надано
відповідну первинну документацію на
підтвердження вищезазначених
господарських операцій з
контрагентами, а саме: відповідні
договори, акти надання послуг, рахунки
на оплату, відповідні податкові
накладні, звіти про надання послуг
пакування та сортування відходів,
звітів про надання
інформаційно-консультаційних послуг,
актів приймання виконаних будівельних
робіт, кошторису на улаштування
фундаменту, довідки про вартість
виконаних будівельних робіт, накази
про призначення в.о. директорів ТОВ
«Фуджи» та ТОВ «Авріл-2007», відповідні
довіреності, звіт про надання послуг
щодо сортування відходів, які
стверджують факт реальних
господарських відносин з
контрагентами.

При цьому, як вірно наголошено судом
першої інстанції, зазначена первинна
документація не має дефектів форми,
змісту або походження, котрі в силу ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», ст. 44 Податкового кодексу
України, п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 05.06.1995 року за № 168/704,
спричиняють втрату первинними
документами юридичної сили і
доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків.

Також, колегія суддів наголошує, що, як
вбачається зі змісту акту спірної
перевірки та поданої апеляційної
скарги, відповідач не заперечує, що
первинні документи, в тому числі,
податкові накладні, на підставі яких
позивачем сформований податковий
кредит та валові витрати за
перевіряємий період на підставі
господарських операцій із зазначеними
контрагентами, належним чином
оформлені, суми податку на додану
вартість по зазначеним податковим
накладним включені до податкового
кредиту відповідного періоду,
відображені у реєстрі отриманих та
виданих податкових накладних, а також
відповідають даним податкових
декларацій.

Тобто, під час проведення спірної
перевірки до наявної у позивача
первинної документації по операціям з
ТОВ «Фуджи», ТОВ «Авріл-2007», ТОВ
«Альпек», ТОВ «Ренфорс», ТОВ «Диссар»,
ТОВ «Південьгрупп», ТОВ «Левиском», ТОВ
«Авесбуд» у податкового органу не
виникло жодних претензій, як і до
правильності її оформлення, так і до
відображення у бухгалтерському та
податковому обліку.

Більш того, як вірно зазначено судом
першої інстанції, відповідачем під час
проведення спірної перевірки взагалі
не було надано оцінки первинній
документації позивача, наданої
останнім на підтвердження фактичності
господарських операцій з вказаними
контрагентами.

Посилання апелянта, як в акті спірної
перевірки, так і в поданій апеляційній
скарзі, в обґрунтування правомірності
визначення позивача податкових
зобов'язань, спірними податковими
повідомленнями - рішеннями, на
наявність кримінального
правопорушення та початок
розслідування за фактом організації
діяльності підприємств з ознаками
фіктивності відносно ТОВ «Авесбуд»,
ТОВ «Левиском» та ТОВ «Диссар», колегія
суддів вважає безпідставними, оскільки
сам факт наявності вказаного
кримінального провадження не має
доказового значення у спірних
правовідносинах, з огляду на
встановлений ст. 62 Конституції України
принцип презумпції невинуватості
особи, доки її вину не буде доведено в
законному порядку і встановлено
обвинувальним вироком, проте
відповідного вироку суду відносно
посадових осіб вказаних підприємств
відповідачем не надано та про його
наявність не зазначено.

Враховуючи вищевикладене, оскільки, як
під час розгляду справи в суді першої
інстанції, а так само під час
апеляційного розгляду справи,
відповідачем не надано доказів, які б
спростовували або ставили під сумнів
надані представником позивача
первинні документи бухгалтерського та
податкового обліку щодо господарських
операцій, які стали підставою для
визначення позивачу податкових
зобов'язань, спірними податковими
повідомленнями - рішення, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що відповідачем не
доведено правомірність винесення
оскаржуваних податкових повідомлень -
рішень.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи та постановлено
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200;
п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України,
судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області залишити без задоволення, а
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які брали
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Т.М. Танасогло

Суддя:
О.В. Лук'янчук

Суддя:
О.В. Яковлєв