Справа № 820/19069/14
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

16 грудня 2014 р.
№ 820/19069/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді - Панова М.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Каряки
С.Г.,

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - не прибув,

третьої особи - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_2 до Управління Державної
міграційної служби України в
Луганській області, за участі
третьої особи: Головного управління
Державної міграційної служби України у
Харківській області про скасування
висновку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Державної міграційної
служби України в Луганській області,
за участі третьої особи: Головного
управління Державної міграційної
служби України у Харківській області,
в якому просить суд скасувати висновок
про скасування посвідки на постійне
проживання в Україні громадянці
В'єтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.02.2010
р., затверджений УДМС України в
Луганській обл.

В обгрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідач в порушення
вимог діючого законодавства
безпідставно прийняв висновок про
скасування посвідки на постійне
проживання в Україні громадянці
В'єтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.02.2010
р., затверджений УДМС України в
Луганській обл.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав та просив
задовольнити в повному обсязі з
підстав та мотивів викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача у судове
засідання не прибув, про причину неявки
суду не повідомив, був належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового розгляду.

Третя особа: Головне управління
Державної міграційної служби України у
Харківській області в судове засідання
не прибула, про причину неявки суду не
повідомила, була належним чином
повідомлена про дату, час та місце
судового розгляду

Суд вважає можливим розгляд справи за
відсутності відповідача та третьої
особи на підставі наявних у ній
доказів, відповідно до ст. 128 КАСУ.

Суд, вивчивши доводи позову та
заперечення проти нього, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши зібрані по справі докази в
їх сукупності, проаналізувавши зміст
норм матеріального і процесуального
права, які врегульовують спірні
правовідносини, виходить з таких
підстав та мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянці В’єтнаму,
паспорт НОМЕР_1 виданий 24.07.2009 року,
рішенням УГІРФО ГУМВС України в
Харківський області на підставі Закону
України «Про імміграцію» (висновок від
11.03.2003р.) було надано дозвіл на
імміграцію в Україну, та відповідно
вона була документована посвідкою на
постійне проживання в Україні НОМЕР_2
від 11.03.2003р. виданою ВГІРФО ГУМВС
України в Луганській області, яка у
зв"язку із зміною місця проживання
позивача, а саме переїздом позивача до
Харкова, була замінена на НОМЕР_3 від
24.11.2009 року видану УГІРФО ГУМВС України
в Харківській області.

23.02.2010р. посвідка на постійне
проживання ОСОБА_2 в Україні НОМЕР_2 від
11.03.2003р. видана ВГІРФО ГУМВС України в
Луганській області була скасована
відповідачем.

Суд зазначає, що ст. 1 Закону України
"Про імміграцію" (у редакції на момент
прийняття спірного рішення)
встановлює, що дозвіл на імміграцію -
рішення спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади
з питань імміграції та
підпорядкованих йому органів, що надає
право іноземцям та особам без
громадянства на імміграцію; посвідка
на постійне проживання - документ, що
підтверджує право іноземця чи особи
без громадянства на постійне
проживання в Україні.

Ч. 4 ст. 11 Закону України "Про імміграцію"
передбачає, що особі, яка перебуває на
законних підставах в Україні і
отримала дозвіл на імміграцію,
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
імміграції, видає посвідку на
постійне проживання протягом тижня
з дня подання нею відповідної заяви.

Отже, із зазначених норм вбачається, що
дозвіл на імміграцію та посвідка на
постійне проживання є окремими
документами, при чому посвідка на
постійне проживання видається лише на
підставі дозвілу на імміграцію.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про
імміграцію" дозвіл на імміграцію може
бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що
його надано на підставі свідомо
неправдивих відомостей, підроблених
документів чи документів, що втратили
чинність; 2) іммігранта засуджено в
Україні до позбавлення волі на строк
більше одного року і вирок суду набрав
законної сили; 3) дії іммігранта
становлять загрозу національній
безпеці України, громадському порядку
в Україні; 4) це є необхідним для
охорони здоров'я, захисту прав і
законних інтересів громадян України; 5)
іммігрант порушив законодавство про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства; 6) в інших випадках,
передбачених законами України.

Таким чином, оскільки на момент подачі
позову позивач був документований
посвідкою на постійне проживання в
Україні НОМЕР_3 від 24.11.2009 року виданою
УГІРФО ГУМВС України в Харківській
області, то посвідка на постійне
проживання в Україні НОМЕР_2 від 11.03.2003р.
видана ВГІРФО ГУМВС України в
Луганській області не могла бути
дійсною з 24.11.2009 року, а саме з дня
видачі посвідки НОМЕР_3 від 24.11.2009 року,
оскільки, ні Законом України "Про
імміграцію" ні Порядком оформлення,
виготовлення і видачі посвідки на
постійне проживання та посвідки на
тимчасове проживання затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 березня 2012 р. № 251 не передбачено
одночасного існування двох посвідок на
постійне проживання в України на одну
особу. Тобто, первинна посвідка не може
бути дійсною з моменту її заміни новою.

Суд зазначає, що посвідка на постійне
проживання в позивача Україні НОМЕР_3
від 24.11.2009 року видана УГІРФО ГУМВС
України в Харківській області, яка на
даний час є дійсною, видана на підставі
висновку від 11.03.2003р. про надання ОСОБА_2
дозвілу на імміграцію в Україну, який в
свою чергу на даний час є чинним та
жодних даних щодо його скасування до
суду не надано.

Отже, рішення про скасування посвідки
на постійне проживання в Україні
НОМЕР_2 від 11.03.2003р. виданої ВГІРФО ГУМВС
України в Луганській області, жодним
чином не може порушувати права
позивача, оскільки на момент
скасування вказана посвідка вже була
не дійсною у зв"язку з її заміною на
посвідку НОМЕР_3 від 24.11.2009 року, яка
видана на підставі чинного на даний час
висновку від 11.03.2003р. про надання ОСОБА_2
дозвілу на імміграцію в Україну.

Крім того, суд не бере до уваги
твердження позивача про те, що рішення
про скасування посвідки НОМЕР_2 від
11.03.2003р. порушує його права, у зв"язку з
тим, що на підставі існування цього
рішення йому було відмовлено у
здійсненні обміну бланку посвідки
НОМЕР_3 від 24.11.2009 року на постійне
проживання в Україні, у зв'язку з
досягненням 45 річного віку.

З цього приводу суд зазначає, що
відповідно до п. 9 Порядку оформлення,
виготовлення і видачі посвідки на
постійне проживання та посвідки на
тимчасове проживання затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 березня 2012 р. № 251 строк дії
посвідки на постійне проживання не
обмежується. Посвідка на постійне
проживання підлягає обміну в разі
досягнення особою 25- і 45-річного віку.
Згідно п. 17 вказаного Порядку рішення
про відмову у видачі посвідки
іноземцеві та особі без громадянства
приймається в разі: 1) необхідності
забезпечення національної безпеки або
охорони громадського порядку; 2)
необхідності охорони здоров'я, захисту
прав і законних інтересів громадян
України та інших осіб, що проживають в
Україні; 3) коли паспортний документ
іноземця або документ, що посвідчує
особу без громадянства, підроблений,
зіпсований або не відповідає
встановленому зразку чи належить іншій
особі; 4) подання завідомо неправдивих
відомостей або підроблених документів;
5) коли виявлено факти невиконання ними
рішення суду або органів державної
влади, уповноважених накладати
адміністративні стягнення, або вони
мають інші майнові зобов'язання перед
державою, фізичними або юридичними
особами, включаючи ті, що пов'язані з
попереднім видворенням за межі
України, у тому числі після закінчення
строку заборони подальшого в'їзду в
Україну (для осіб, що отримують
посвідку на тимчасове проживання); 6)
інших випадках, передбачених законами.

Як вбачається із вищезазначеної норми,
скасування попередньої (недійсної)
посвідки на постійне проживання в
Україні не міститься серед підстав для
відмови у обміні посвідки (дійсної) в
разі досягнення особою 45-річного віку.

Отже, позивачем жодним чином не
доведено факту порушення його прав
спірним рішення відповідача, тому в
задоволенні позову належить відмовити
в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 9, 11, 71, 94, 128, 159, 160-163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до Управління Державної
міграційної служби України в
Луганській області, за участі третьої
особи: Головного управління Державної
міграційної служби України у
Харківській області про скасування
висновку - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення протягом десяти днів з дня його
проголошення, у разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАСУ, а
також прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 22
грудня 2014 року.

Суддя
Панов М.М.