Справа № 825/3372/14
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 825/3372/14
інстанції: Лобан Д.В.;
Суддя-доповідач: Сорочко Є.О.
У Х В А Л А

Іменем України

18 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сорочко
Є.О.

Суддів: Горбань
Н.І.

Межевич М.В.

при секретарі Грисюк
Г.Г.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Чернігові Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 04 листопада
2014 року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у м. Чернігові Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення, -

В С Т А Н О
В И В:

Фізична особа - підприємець
ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3) звернувся до
Чернігівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Чернігові Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області
(далі - ДПІ у м. Чернігові) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення від
09.10.2014 р. №.

Постановою Чернігівського
окружного адміністративного суду від 04
листопада 2014 року позов задоволено.

На вказану постанову ДПІ у м.
Чернігові подала апеляційну скаргу, в
якій просить її скасувати та ухвалити
нову постанову, якою в задоволенні
позову відмовити, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи,
ДПІ у м. Чернігові проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань
правомірності проведення
господарських операцій за квітень 2014
року при проведенні господарських
взаємовідносин з ТОВ
"Електротехсервіс" (), за
результатами якої складено акт
перевірки від 23.09.2014 р. № 2164/17/НОМЕР_1.

Даною перевіркою встановлено
порушення позивачем пп. 14.181 п. 14.1 ст. 14,
п. 193.1 ст. 193, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.
200.1 ст. 200 Податкового кодексу України,
заниження податку на додану вартість,
що підлягає сплаті до бюджету за
квітень 2014 року на загальну суму 13242,00
грн,

На підставі акта перевірки
податковим органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 09.10.2014 р.
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 19863,00
грн, з яких за основним платежем - 13242,00
грн та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 6621,00 грн.

Статтею 198 Податкового кодексу
України, визначено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з, в тому числі придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг, при цьому датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше, а саме дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 цього
Кодексу не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Згідно п. 201.6 ст. 201 цього Кодексу
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 201.10 статті 201 цього
Кодексу передбачено, що податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

Як вбачається з матеріалів
справи, у перевіряємому періоді
позивач здійснював господарську
діяльність із контрагентом ТОВ
«Електротехсервіс» (постачальник)
відповідно до договору поставки №3 від
21.03.2014 р., згідно умов якого
постачальник зобов'язується поставити
товар в обсягах, згідно замовлення, а
покупець - прийняти та оплатити.

На підтвердження реальності
виконання вказаного договору
позивачем надано такі первинні
документи: податкові та видаткові
накладні, реєстр виданих та отриманих
податкових накладних та квитанція про
його вручення податковому органу,
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу, подорожній лист,
банківську виписку та виписку по
рахунку, які дають можливість
встановити зміст і обсяг господарських
операцій.

На підтвердження наявності
складських приміщень позивачем надано
договір суборенди приміщень для
комерційної діяльності № 2 від 01.02.2013 р.
укладеного між позивачем та ПП
«Автомаг-12», відповідно до умов якого
орендар передає, а суборендар приймає у
тимчасове користування за плату
нежитлові приміщення.

В свою чергу, відповідачем не
спростовано доводів позивача та
доказів, наявних у матеріалах справи,
які доводять товарність та реальність
господарських операцій між позивачем
та зазначеним контрагентом.

Як вбачається з акту перевірки
податковим органом не зазначено жодних
зауважень щодо повноти та змісту
поданих позивачем для перевірки
первинних документів.

При цьому, зазначені у акті
перевірки обставини стосуються лише
господарської діяльності контрагента
позивача та подання ним податкової
звітності, і жодним чином не доводять
недобросовісності позивача та
відсутності реальності господарських
операцій.

Однак, чинним законодавством
України на сторону цивільно-правової
угоди - покупця товару (робіт, послуг),
яка є платником податків, не покладено
обов'язку в подальшому за можливі
будь-які неправомірні дії будь-кого з
постачальників (виконавців) при
здійсненні господарської діяльності
або через відсутність висновків
зустрічних перевірок зазнавати певних
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на формування
валових витрат та податкового кредиту
та донарахування податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість та податку на прибуток.

Відповідачем не надано судового
рішення, яке б набрало законної сили,
щодо встановлення факту відсутності у
позивача мети на здійснення
господарської діяльності та
відсутності її реального здійснення.
Також не наданого судового рішення в
порядку ст. 234 Цивільного кодексу
України щодо фіктивності правочинів
між позивачем та його контрагентами.

Разом з тим, жодним законом не
передбачено право податкового органу
самостійно, в позасудовому порядку,
визнавати нікчемними правочини і дані,
вказані платником податків в
податкових деклараціях.

Таким чином, відповідачем як
суб'єктом владних повноважень не
доведено обґрунтованість прийняття
податкового повідомлення-рішення від
09.10.2014 р. №, а тому таке рішення є
протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
задоволення позову, а тому апеляційну
скаргу ДПІ у м. Чернігові необхідно
залишити без задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 04 листопада
2014 року - без змін, оскільки вона
ухвалена з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області залишити без
задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 04 листопада
2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
порядку та строки передбачені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Сорочко Є.О.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.

Повний текст ухвали складено 23.12.2014 р.

.

Головуючий суддя
Сорочко Є.О.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.