Справа № 808/574/14
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2014 рокусправа № 808/574/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк
І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.,

представників сторін:

позивача : - Кравченко С.І.,
дов. від 09.01.14 р.

відповідача: - Лабур М.Г., дов.
від 14.01.14 р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м.Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 03 березня
2014 р. у справі № 808/574/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю " Науково-виробниче
підприємство "Запоріжбудматеріали "

до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м.Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області

про визнання протиправними дій,
визнання протиправними та скасування
наказу податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

22.01.2014 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство Запоріжбудматеріали"
звернулось до Запорізького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просило:

- визнати протиправними та незаконними
дії Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м.Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області, які полягають у
проведенні документальної виїзної
перевірки ТОВ «НВП
Запоріжбудматеріали» на підставі
п.п.20.1.4 та 78.1.1 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 № 2755-УІ, в результаті
якої складено акт від 26.12.2013 р. №
134/2201/31269993, як такі що здійснені з
порушенням законодавства України;

- скасувати податкові
повідомлення-рішення від 13.01.2014 р.:

№ про визначення ТОВ «НВП
Запоріжбудматеріали» суми податкового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток в розмірі 255 067,25 грн., в тому
числі за основним платежем 242 153 грн.,
штраф - 12 914,25 грн.;

№ про визначення ТОВ «НВП
Запоріжбудматеріали» суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість в розмірі 80 832,25 грн., в
тому числі за основним платежем 80 502
грн., штраф - 330,25 грн.;

№ , яким ТОВ «НВП
Запоріжбудматеріали» зменшено суму
податку на додану вартість у розмірі 34
188 грн., як такі, що є протиправними та
суперечать законодавству України.

Позовні вимоги обґрунтовані
протиправністю призначення та
проведення податкової перевірки,
оскільки запит відповідача про надання
інформації складено з порушенням вимог
податкового законодавства, а отже у
платника податків відсутній обов'язок
на нього відповідати. Щодо висновків
перевірки, позивачем зазначено, що
надані документи повністю
підтверджують реальність
господарських операцій та
правомірність їх відображення в
податковому обліку, й незначні
недоліки їх оформлення не можуть
свідчити про їх недійсність.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 3 березня 2014
р. у справі № 808/574/14 вищевказаний
адміністративний позов задоволено
частково:

- визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення ДПІ у
Шевченківському районі м.Запоріжжя від
13.01.2014 р. № про визначення ТОВ
«НВП Запоріжбудматеріали» суми
податкового зобов'язання з податку на
прибуток в сумі 255 067,25 грн., в т. ч. 242 153,00
грн. за основним платежем та 12 914,25 грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями, №
про визначення ТОВ «НВП
Запоріжбудматеріали» суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 80 832,25 грн., в т. ч. 80502 грн.
за основним платежем та 330,25 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями та №
про зменшення ТОВ «НВП
Запоріжбудматеріали» розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 34 188 грн. за
серпень 2011 року;

- в іншій частині в позові відмовлено.

Постанову суду в частині задоволення
позовних вимог мотивовано
встановленням факту реальності
здійснення господарських операцій та
правомірності формування податкових
вигод, що підтверджено належним чином
оформленою первинною документацією.

Відмова у задоволенні вимоги про
визнання протиправним дій щодо
проведення перевірки мотивована
наявністю законодавчо визначених
підстав для призначення перевірки та
відсутністю фактів порушення
процедури проведення перевірки.

Не погодившись з постановою суду, ДПІ у
Шевченківському районі м.Запоріжжя
подано апеляційну скаргу, згідно якої
скаржник просить скасувати постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 3 березня 2014
р. у справі № 808/574/14, як таку що винесена
з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Скаржник вважає,
що суд першої інстанції не врахував
того, що відсутність
товарно-транспортних накладних та
сертифікатів якості свідчить про не
підтвердження фактичного постачання
придбаного товару та його
транспортування, що, в свою чергу,
вказує на нереальний характер
здійснюваних господарських операцій
та протиправне формування податкового
кредиту та валових витрат за даними
операціями.

ТОВ «НВП Запоріжбудматеріали» проти
задоволення апеляційної скарги
заперечує, вважає оскаржену постанову
суду першої інстанції цілком
обґрунтованою та правомірною,
зазначаючи, при цьому, що
взаємовідносини, які розглянуті судом
та по яким встановлено наявність
господарських операцій, передача та
оплата товару, майнова зміна активів
підприємства, підтвердження
внутрішнього переміщення продукції,
ніяким чином не можуть бути нікчемними.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представниками сторін
підтримані визначені правові позиції
по суті спору, надані пояснення та
заперечення щодо доводів апеляційної
скарги.

Як вбачається з матеріалів
справи, ДПІ у Шевченківському районі
м.Запоріжжя, з посиланням на п.п.16.1.5 п.16.1
ст.16, п.п.20.1.2, 20.1.14 п.20.1 ст.20, п.п.78.1.1 п.78.1
ст.78 ПК України, направлено запит до ТОВ
«НВП Запоріжбудматеріали» від 19.11.2013 р.
№11144/10/08-30-22-05 з проханням надати
протягом 10 робочих днів пояснення та їх
документальне підтвердження (з
переліком документів) щодо здійснення
фінансово-господарської діяльності
для з'ясування реальності та повноти
відображення в бухгалтерському та
податковому обліку із відповідним
відображенням у податкових
деклараціях результатів
фінансово-господарської діяльності за
період з 01.10.2010 р. по 30.09.2013 р. (т.1, а. с.82,
83).

Листом від 05.12.2013 р. ТОВ «НВП
Запоріжбудматеріали» надало
податковому органу письмові пояснення
та документальне підтвердження в
обґрунтування цих пояснень (т.1, а. с.84).

11.12.2013 р. керівником ДПІ у
Шевченківському районі м.Запоріжжя
винесено наказ № 500 про проведення
документальної виїзної позапланової
перевірки ТОВ «НВП
Запоріжбудматеріали» на підставі
п.20.1.2, 20.1.14 п.20.1 ст.20, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК
України (т.1, а. с.16).

На підставі направлень та згідно
вищевказаного наказу від 11.12.2013 р. № 500
співробітниками ДПІ у Шевченківському
районі м.Запоріжжя проведена
позапланова виїзна перевірка ТОВ «НВП
Запоріжбудматеріали» з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства за період з 01.10.2010 р. по
31.12.2012 р., за результатом якої складено
акт від 26.12.2013 р. № 134/2201/31269993 (т.1, а. с.22-60).

13.01.2014 р. на підставі даного
акту перевірки ДПІ у Шевченківському
районі м.Запоріжжя прийнято податкові
повідомлення-рішення:

- № , яким Товариству визначені
грошові зобов'язання з податку на
прибуток в сумі 255 067,25 грн., у т. ч. 242 153
грн. - за основним платежем та 12914,25 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями
(т.1, а. с.18);

- № , яким Товариству визначені
грошові зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 80 832,25 грн., у т. ч.
80 502 грн. - за основним платежем та 330,25
грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (т.1, а. с.19);

- № , яким Товариству зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі 34
188 грн. за серпень 2011 року (т.1, а. с.20).

Перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга ДПІ у
Шевченківському районі м.Запоріжжя не
підлягає задоволенню з таких підстав:

За приписами ч.1 ст.95 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Так, з апеляційної скарги вбачається,
що відповідачем фактично
заперечується правомірність суду
першої інстанції в частині задоволених
позовних вимог про визнання
протиправними та скасування
вищезазначених податкових
повідомлень-рішень ДПІ у
Шевченківському районі м.Запоріжжя від
13.01.2014 р.

Переглядаючи постанову суду першої
інстанції в цій частині, колегія суддів
наголошує, що, оскільки підставою
прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень стали висновки акту
перевірки від 26.12.2013 р., то для вирішення
спору необхідним є дослідження
правомірності та обґрунтованості саме
цих висновків.

Так, згідно висновків акту
перевірки від 26.12.2013 р. не підтверджено
реальність здійснення Товариством
господарських відносин із
контрагентами, їх вид, обсяг, якість та
розрахунки, а саме: встановлено
відсутність об'єктів оподаткування та
неможливість реального здійснення
платником податків операцій з ПП
«Авто-Трейд-2009», ПП «Актив Групп», ПП
«Джерело», ПП «ПКФ «Укрпромснаб» та ТОВ
«Док Трейд» по ланцюгу постачання, і
встановлено порушення:

- п.1.32 ст.1, п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», п.п.139.1.9 п.139.1
ст.139 ПК України, внаслідок чого
занижено податок на прибуток за 2010-2011
р.р. в сумі 242 153 грн.;

- ст.1, п.2 ст.3, п.1, п.2 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п.п.1.1 ст.1, п.п.1.2
п.1, п.2.16 ст.2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, Наказу ДПА
України від 10.01.2011 р. № 969 «Про
затвердження форми податкової
накладної та порядку її заповнення»,
п.п.7.2.3 п.7.2, п.п.7.4.1, 7.4.5 п.7.4, п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість», п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.198.3 ст.198
ПК України, що призвело до заниження
податку на додану вартість всього на
суму 80 502 грн. та завищення від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту у сумі 34 188 грн. у травні 2011 року,
заниження залишку від'ємного значення,
який залишився після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду всього в сумі 10 944
грн., завищення податку на додану
вартість всього у сумі 22 975 грн. (т.1, а.
с.59).

При цьому, як вбачається з акту від
26.12.2013 р. підставою для такого висновку
слугували дані актів перевірок
контрагентів ПП «ПКФ «Укрпромснаб» (т.1,
а. с.28) та ПП «Джерело» (т.1, а. с.31) та баз
даних щодо інших контрагентів, згідно
яких встановлена відсутність за
місцезнаходженням контрагентів
позивача, статус деяких з них, як
юридичних осіб - «припинено»,
встановлена відсутність трудових
ресурсів необхідних для здійснення
господарської діяльності, зокрема, в
частині відвантаження та перевезення
товарів, ненадання позивачем до
перевірки товарно-транспортних
накладних, що підтверджують факт
поставки товару від ПП «ВКФ
«Укрпромснаб», ПП «Авто-трейд-2009», ПП
«Актив Групп», ПП «Джерело», ТОВ
«Док-трейд», та сертифікатів якості
(відповідності) на товар, отриманий від
вказаних підприємств.

Враховуючи наведені обставини,
податківці дійшли висновку про
здійснення позивачем діяльності,
спрямованої на проведення операцій
пов'язаних з наданням податкової
вигоди третім особам, і за відсутності
факту поставки товарів чи послуг,
відповідні суми не можуть включатись
позивачем до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток
навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

У Листі ВАСУ від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11
зазначено, що з метою встановлення
факту здійснення господарської
операції, формування витрат для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або податкового
кредиту з податку на додану вартість
судам належить з'ясовувати, зокрема,
такі обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції;
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції; установлення
зв'язку між фактом придбання
товарів (послуг), спорудженням основних
фондів, імпортом товарів (послуг),
понесенням інших витрат і
господарською діяльністю платника
податку.

Частиною 2 статті 5 КАС України
визначено, що провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

З 01.01.2011 р. набрав чинності
Податковий кодекс України.

Відповідно до ст.58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, а тому до
правовідносин, які виникли у цій
справі, слід застосовувати норми
законів, які діяли у період, який
перевірявся (2010 р.), тобто Закон України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» та Закон України «Про
податок на додану вартість» (чинний в
редакції станом на 2010 р.) та норми
Податкового кодексу України (2011, 2012 р.).

Згідно п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України
господарська діяльність - це
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Господарською операцією, згідно ст.1
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.
Також вказана вимога щодо реальних
змін майнового стану платника
податків, як обов'язкова ознака
господарської операції, кореспондує і
з нормами Податкового кодексу України.

При цьому, згідно п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.95
р. за №168/704, первинні документи це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

У відповідності до ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкуванням оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку № 88, який
наведено вище, встановлено, що первинні
документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Так, у періоді, що перевірявся, ТОВ «НВП
Зпоріжбудматеріали», як Покупець
(Отримувач), протягом 2010-2012 р.р. мало
господарські відносини :

- з ПП «Авто-Трейд-2009»
(Постачальник) за договором поставки
товару № 01/09 від 04.10.2010 р., згідно умов
якого постачальник зобов'язується
передати у власність покупця товар
(шлам електрокорунда мокрий), а
покупець прийняти товар та своєчасно
оплатити його по цінам, в кількості і
асортименті, визначених умовами даного
договору; доставка товару здійснюється
силами та за рахунок продавця (т.1, а. с.82,
83);

- з ПП «Актив Групп» (Постачальник) за
договором поставки товару № 01/09 від
01.09.2010 р., відповідно до умов якого
постачальник зобов'язується передати у
власність покупця товар (глинозем
технічний в кількості 50 т, шлам
електрокорунда мокрий в кількості 300 т
та МДГ в кількості 30 т), а покупець
прийняти товар та своєчасно оплатити
його по цінам, в кількості і
асортименті, визначених умовами даного
договору (т.1, а. с.142);

- з ПП «Джерело» (Постачальник) за
договором поставки товару № 01/09 від
01.12.2010 р., відповідно до умов якого
постачальник зобов'язується передати у
власність покупця товар (шлам
електрокорунда мокрий в кількості 500 т
та МДГ в кількості 200 т, каталізатор
ГКД-202 (відпрацьований) в кількості 40 т
та алюміній в чушках в кількості 10 т), а
покупець прийняти товар та своєчасно
оплатити його по цінам, в кількості і
асортименті, визначених умовами даного
договору (т.1, а. с.150);

- з ПП «ПКФ «Укрпромснаб» (Продавець) за
договором купівлі-продажу № 263 від
01.03.2011 р., згідно умов якого продавець
зобов'язується передати у власність
покупця, а покупець - прийняти та
оплатити продукцію (МДГ) згідно
рахунків або накладних (т.1, а. с.176);

- та ТОВ «Док-Трейд» (Постачальник) за
договором поставки продукції (товарів)
№01/419 від 01.04.2011 р., згідно умов якого
постачальник зобов'язується передати у
власність, а отримувач прийняти і
оплатити постачальнику товар (МДГ) у
кількості та за цінами, зазначеними у
видаткових накладних і згідно
специфікації (т.1, а. с.185).

Пунктом 5.1 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.94 р. № 334/94-ВР (далі - Закон № 334)
валові витрати виробництва та обігу
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів
(робіт,послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Не належить до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку (п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5
Закону № 334).

У відповідності до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК
України у цьому розділі об'єктом
оподаткування є: прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135-137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат:
витрати, не пов'язані з провадженням
господарської діяльності, а саме
витрати на: витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку (п.п.139.1.9. п.139.1 ст.139
ПК України).

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно положень абз.1 п.198.6. ст.198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

За приписами статей 183 та 184 ПК України
про реєстрацію особи платником податку
на додану вартість їй органом
державної служби надається свідоцтво
про реєстрацію як платника податку.
Реєстрація особи як платника податку
на додану вартість діє до дати її
анулювання.

Аналіз правових норм свідчить про те,
що податкова накладна як звітний
податковий документ, що є підставою для
включення покупцем у податковому
обліку до податкового кредиту сум
податку на додану вартість, сплачених
(нарахованих) у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), що підлягають
використанню в його господарській
діяльності, має таке юридичне значення
при обов'язковій умові нарахування
податку та виписування податкової
накладної особою, яка зареєстрована як
платник податку на додану вартість у
порядку, встановленому Податковим
кодексом України.

Частиною 2 статті 71 КАС України
обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається саме на відповідача (якщо
він заперечує проти адміністративного
позову).

Докази, які б свідчили про відсутність
у контрагентів позивача - ПП «ВКФ
«Укрпромснаб», ПП «Авто-трейд-2009», ПП
«Актив Групп», ПП «Джерело», ТОВ
«Док-трейд», статусу платника ПДВ на
момент здійснення господарських
операцій, відсутності реєстрації в
якості юридичних осіб, відповідачем
суду не надані, що свідчить про
наявність спеціальної податкової
правосуб'єктності у контрагентів
позивача під час реалізації
господарських договорів.

Крім того, відповідачем не надано суду
доказів того, що податкові накладні,
які виписані ПП «ВКФ «Укрпромснаб», ПП
«Авто-трейд-2009», ПП «Актив Групп», ПП
«Джерело», ТОВ «Док-трейд», і які є за
приписами Закону України «Про податко
на додану вартість», Податкового
кодексу України підставою для
формування податкового кредиту
платника податків, не відповідають
положенням Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
Наказом ДПА України від 30.05.97 р. № 165,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 23.06.97р. за № 233/2037,
Наказу ДПА України від 21.12.2010 р. № 969,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 29.12.2010 р. за № 1401/18696
«Про затвердження форми Податкової
накладної та Порядку її заповнення»,
Наказу Міністерства фінансів України
«Про порядок заповнення податкової
накладної» від 01.11.2011 р. № 1379,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22 листопада 2011 р. за №
1333/20071.

Факт реальності здійснення
вищевказаних господарських операцій
між позивачем та ПП «ВКФ «Укрпромснаб»,
ПП «Авто-трейд-2009», ПП «Актив Групп», ПП
«Джерело», ТОВ «Док-трейд»,
підтверджується первинними
документами, дослідженими судом першої
інстанції: видатковими та податковими
накладними, рахунками-фактурами,
довіреностями на отримання товару,
витягами з Журналу реєстрації
довіреностей, банківськими виписками,
що свідчать про оплату отриманого
товару довіреності,
товарно-транспортними накладними (ТТН),
що свідчать про перевезення товару.

Доказів того, що зазначені первинні
бухгалтерські документи відповідають
вимогам ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», а тому є
неналежними доказами виконання
господарських операцій та визивають
сумніви щодо їх недостовірності
відповідачем суду не надано.

Отже, вищезазначені документи
підтверджують фактичний рух активів та
зміни у власному капіталі позивача.

Використання позивачем придбаної у ПП
«ВКФ «Укрпромснаб», ПП «Авто-трейд-2009»,
ПП «Актив Групп», ПП «Джерело», ТОВ
«Док-трейд» продукції у власній
господарській діяльності позивача
підтверджується матеріалами справи:
придбаний товар використовувався
позивачем в основному виробництві
шламу електрокорунду сухого, що
підтверджується актами переробки (т.1,
а. с.202-209), і в подальшому дороблена
продукція реалізовувалась, зокрема,
ВАТ «Великоанадольський огнеупорний
комбінат» (т.1, а. с.214-216), що відповідачем
не спростовано.

Доказів порушень відображення
вищевказаних господарських операцій в
бухгалтерському та податковому обліку
позивача матеріали справи не містять.

Використання Підприємством
вищевказаних придбаних послуг і
товарів у власній господарській
діяльності встановлені судом першої
інстанції, підтверджена матеріалами
справ і не спростовується скаржником.

Щодо ненадання позивачем під час
перевірки ТТН, то відповідно до наказу
Міністерства транспорту України від
14.10.97 р. № 363 «Про затвердження Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні», яким
передбачено застосування ТТН,
конкурують з положеннями Закону № 334,
Податкового кодексу України і Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», які
мають вищу юридичну силу, і не
відносять товарно-транспортні
накладні до обов'язкових документів
ведення податкового чи
бухгалтерського обліку.

Більш того, у низці своїх рішень (ухвала
від 05.07.2012 р. у справі № К/ 9991/37912/11.
ухвала від 26.07.2012 р. у справі № К/9991/67511/11
та ін.) Вищий адміністративний суд
України, відхиляючи посилання
податкового органу на відсутність ТТН,
зазначив, що вимогами податкового
обліку не передбачено обов'язковості
складання ТТН у підтвердження витрат.

Водночас, не можуть бути прийняті до
уваги твердження про необхідність
підтвердження господарської операції
сертифікатами якості поставлених
товарів, оскільки відповідачем не
доведено, що придбаний у вищевказаних
контрагентів товар являється товаром,
сертифікація якого є обов'язковою
згідно чинного законодавства.

Таким чином, відсутність ТТН та
сертифікатів якості при наявності
інших первинних документів не може
стати належним доказом відсутності
факту реальності здійснених операцій і
наявність цих документів жодним чином
не пов'язана з виникненням права на
формування валових витрат та
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Також Вищий адміністративний суд
України в ухвалі від 08.08.2012 р. у справі
№К/9991/42185/12 зазначив: посилання
податкового органу на відсутність у
підприємства-контрагента умов,
необхідних для здійснення
господарської операції, само по собі не
свідчить про фіктивність
господарської операції, адже
підприємство-постачальник може
здійснювати реальні торговельні
операції та не обов'язково має бути
виробником товару чи послуги.

Крім того, статтею 207 ГК України
встановлено, що господарське
зобов'язання, що відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Частинами 5 ст.203 ЦК України
передбачено, що правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 204 ЦК України закріплює принцип
презумпції правомірності правочину:
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він невизнаний судом
недійсним.

Проте, доказів того, що договори з
придбання послуг і товарів, що
укладались позивачем з вищевказаним
контрагентами, визнані недійсними у
порядку, передбаченому чинним
законодавством, відповідачем суду не
надано.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що наявність первинних документів є
достатньою підставою для відображення
вказаних операцій в бухгалтерському
обліку, на якому базується податковий
облік, що свідчить про неправомірність
позиції відповідача щодо незаконності
віднесення Товариством сум податку на
додану вартість по операціях з ПП «ВКФ
«Укрпромснаб», ПП «Авто-трейд-2009», ПП
«Актив Групп», ПП «Джерело», ТОВ
«Док-трейд», до складу податкового
кредиту, що, в свою чергу, зумовлює
безпідставність висновку про
відсутність фактичного здійснення
господарських операцій.

При цьому, жодною нормою
податкового законодавства України не
передбачався обов'язок платників
податків - одержувачів товарів (робіт,
послуг) - вимагати від
контрагентів-постачальників будь-яких
відомостей повноти сплати податків за
окремою операцією придбання товарів,
відомостей про походження дані
товарів, відомостей щодо третіх осіб
(постачальників в ланцюгу), відомостей
про знаходження за місцем реєстрації
тощо.

Тим більш, що статтею 61 Конституції
України встановлений індивідуальний
характер відповідальності юридичної
особи.

Відповідач, зробивши висновок в акті
перевірки від 26.12.2013 р. про
безтоварність господарських операцій,
не міг керуватися лише припущеннями
щодо фіктивної діяльності
контрагентів позивача (що являється
кримінальним злочином і повинно
підтверджуватись вироком суду).

Так, стаття 72 КАС України визначає
підстави для звільнення від
доказування, згідно частини 4 якої
підставою для звільнення від
доказування є вирок суду в
кримінальній справі або постанова суду
у справі про адміністративний
проступок, які набрали законної сили.

При цьому обов'язковими такий вирок
суду для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду, є
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Колегія суддів зауважує, що
відповідачем не надано вирків суду по
кримінальних справах щодо посадових
осіб контрагента позивача, у т. ч. по
ланцюгу постачання.

При цьому, норми Податкового кодексу
України не пов'язують право платника
податку на податковий кредит з
проведенням будь-яких перевірок
контрагентів та не ставить право
платника податку на формування
податкового кредиту в залежність від
сплати податку іншими учасниками по
всьому ланцюгу товарообігу.

Так, практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст.17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права,
свідчить про те, що, якщо контрагенти
позивача по ланцюгу постачання не
виконали своїх зобов'язань щодо сплати
податку на додану вартість до бюджету,
це тягне відповідальність та негативні
наслідки саме для цих підприємств і
така відповідальність не може бути
покладена на позивача.

Також колегія суддів бере до уваги, що
податковий орган не надав жодних
доказів на підтвердження того, що
позивач, як платник податку, діяв без
належної обачності й обережності і
йому було відомо про можливі порушення,
які допускали його контрагенти, або що
самостійною діловою метою здійснення
господарських операцій з даними
підприємствами було одержання
позивачем податкової вигоди.

Таким чином, відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень не
доведено правомірність та законність
своїх висновків, викладених в акті
перевірки від 26.12.2013 р.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 2 статті 71 КАС України
обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається саме на відповідача (якщо
він заперечує проти адміністративного
позову).

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС
України, не надано суду доказів
правомірності прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень від
13.01.2014 р.:

- № , яким Товариству збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток на загальну суму 255 067,25 грн.,
у т. ч. 242 153 грн. за основним платежем та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 12 914,25 грн. (т.1, а. с.18),

- № , яким Товариству збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на загальну суму 80
832,25 грн., у т. ч. 80 502,00 грн. за основним
платежем та застосовано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 330,25 грн.
(т.1, а. с.19),

- № , яким Товариству зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі 34
188 грн. за серпень 2011 року (т.1, а. с.20).

Наведене свідчить про безпідставність
прийняття ДПІ у Шевченківському районі
м.Запоріжжя спірних податкових
повідомлень-рішень від 13.01.2014 р. №№
, , і обґрунтованість
задоволення судом першої інстанції
позовних вимог в оскарженій
відповідачем частині щодо скасування
вказаних податкових
повідомлень-рішень.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги не спростовують правового
обґрунтування, покладеного в основу
судового рішення, тому не можуть бути
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м.Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області на постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 03 березня
2014 р. у справі № 808/574/14 - залишити без
задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 03 березня
2014 р. у справі № 808/574/14 - залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Я.В. Семененко