Справа № 826/10404/14
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Кузьменко А.І.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

16 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Твердохліб В.А.,

суддів
Троян Н.М., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 15 жовтня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві до
Публічного акціонерного товариства
«Київпорядкомплект» про стягнення
коштів з рахунків у розмірі
податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
(далі - Позивач) звернулася до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Київпорядкомплект» (далі -
Відповідач) про стягнення податкового
боргу зі сплати земельного податку із
юридичних осіб в сумі 105 067,85 грн та
плати за користування надрами для
видобування корисних копалин
місцевого значення в сумі 577369,87 грн, а
всього в розмірі 682 437,72 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 жовтня 2014 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням, Позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить його скасувати
та прийняти нове, яким
адміністративний позов задовольнити.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з»явилися, про
дату, час та місце апеляційного
розгляду повідомлені належним чином
відповідно до вимог ст.35 КАС України.

Відповідно п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

З огляду на вказане, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Згідно ст.41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
27.01.2014 року Відповідачем до податкового
органу подано декларацію з плати за
землю, якою підприємством самостійно
розраховано щомісячні зобов'язання із
сплати земельного податку у сумі 59 001,60
грн.

Також Відповідачем до Позивача
подавалися податкові розрахунки
сплати за користування надрами для
видобування корисних копалин
місцевого значення за 2014 року, якими
підприємством самостійно розраховано
щомісячні зобов'язання із сплати за
користування надрами у відповідні
звітні періоди.

На думку Позивача, сплата самостійно
задекларованих зобов'язань
Відпвідачем не відбулася, що
спричинило виникнення заборгованості
зі сплати земельного податку із
юридичних осіб в сумі 105 067,85 грн та
плати за користування надрами для
видобування корисних копалин
місцевого значення в сумі 577 369,87 грн.

Відповідно пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (закон був чинний на момент
виникнення спірних правовідносин)
податкові декларації подаються за
базовий податковий (звітний) період, що
дорівнює: календарному кварталу або
календарному півріччю (у тому числі при
сплаті квартальних або піврічних
авансових внесків), - протягом 40
календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
(податкового) кварталу (півріччя).

Згідно абз.2 п.5.1 ст.5 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
податкове зобов'язання, самостійно
визначене платником податків у
податковій декларації вважається
узгодженим з дня подання такої
податкової декларації.

Підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» встановлено, що платник
податків зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом десяти
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого для подання
податкової декларації.

За приписами п.15 Порядку
справляння платежів за користування
надрами для видобування корисних
копалин, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 26.03.2008
року №264 «Про заходи щодо справляння
платежів за користування надрами для
видобування корисних копалин», платник
до закінчення визначеного Законом
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» граничного строку подання
податкових розрахунків за податковий
(звітний) період, що дорівнює
календарному кварталу, подає за
встановленою ДПА формою податкові
розрахунки з платежів органу державної
податкової служби.

Пунктом 17 вказаного Порядку визначено,
що платник протягом десяти календарних
днів після закінчення граничного
строку подання податкового розрахунку
за податковий (звітний) період виконує
зобов'язання щодо внесення платежів у
сумі, визначеній в розрахунку з
платежів, поданому ним органу
державної податкової служби.

Положеннями ст.17 Закону України «Про
плату за землю» передбачено, що
податкове зобов'язання по земельному
податку, а також по орендній платі за
землі державної та комунальної
власності, визначене у податковій
декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками
власниками та землекористувачами
земельних ділянок за
місцезнаходженням земельної ділянки
за базовий податковий (звітний) період,
який дорівнює календарному місяцю,
щомісячно протягом 30 календарних днів,
наступних за останнім календарним днем
звітного (податкового) місяця.

Податкове зобов'язання по земельному
податку, а також по орендній платі за
землі державної та комунальної
власності, визначене у новій звітній
податковій декларації, у тому числі і
за нововідведені земельні ділянки,
сплачується власниками та
землекористувачами земельних ділянок
за місцезнаходженням земельної
ділянки за базовий податковий (звітний)
період, який дорівнює календарному
місяцю, щомісячно протягом 30
календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

За визначенням п.1.3 ст.1 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
податковий борг (недоїмка) - це
податкове зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності),
самостійно узгоджене платником
податків або узгоджене в
адміністративному чи судовому порядку,
але не сплачене у встановлений строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
податкового зобов'язання.

Відповідно пп.5.4.1 п.5.4 ст.5 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» узгоджена сума податкового
зобов'язання, не сплачена платником
податків у строки, визначені цією
статтею, визнається сумою податкового
боргу платника податків.

Підпунктом 15.2.1 пункту 15.2 статті 15
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами»визначено, що податковий борг,
що виник у зв'язку з відмовою у
самостійному погашенні податкового
зобов'язання, може бути стягнутий
протягом наступних 1095 календарних днів
від дня узгодження податкового
зобов'язання.

Аналогічні положення закріплено в п.102.4
ст.102 Податкового кодексу України, де
вказано, що податковий борг, що виник у
зв'язку з відмовою у самостійному
погашенні грошового зобов'язання, може
бути стягнутий протягом наступних 1095
календарних днів з дня виникнення
податкового боргу.

Згідно картки особового рахунку
Відповідача по платі за користування
надрами місцевого значення, вперше
заборгованість по сплаті такого
платежу виникла в лютому 2009 року в
розмірі 234 602,43 грн, що стало підставою
для направлення суб'єкту
господарювання першої податкової
вимоги від 19.02.2009 року №1/900, та у зв'язку
з непогашенням заборгованості у
повному обсязі - другої податкової
вимоги №2/2006 від 15.05.2009 року.

Відповідно ухвали Господарського суду
міста Києва від 02 жовтня 2009 року про
порушення провадження у справі №44/627-б
за заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю «Собі» до Відкритого
акціонерного товариства
«Київпорядкомплект» про визнання
банкрутом, введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів боржника
та зупинено виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів, строк виконання яких настав
до введення мораторію).

Провадження у зазначеній справі
припинено згідно постанови Вищого
господарського суду України від 09
листопада 2011 року.

За визначенням ст.1 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
мораторій на задоволення вимог
кредиторів - це зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до прийняття
рішення про введення мораторію.

Частиною 4 статті 12 вказаного Закону
передбачено, що мораторій на
задоволення вимог кредиторів
вводиться одночасно з порушенням
провадження у справі про банкрутство,
про що зазначається в ухвалі
господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів:

- забороняється стягнення на підставі
виконавчих документів та інших
документів, за якими здійснюється
стягнення відповідно до законодавства;

- не нараховуються неустойка (штраф,
пеня), не застосовуються інші санкції
за невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Дія мораторію поширюється лише на
задоволення вимог конкурсних
кредиторів, що ж стосується зобов'язань
поточних кредиторів, то за цими
зобов'язаннями згідно із загальними
правилами нараховується неустойка
(штраф, пеня), застосовуються інші
санкції за невиконання чи неналежне
виконання грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів).

Отже, мораторій зупиняє виконання тих
грошових зобов'язань, що виникли до
моменту введення мораторію.

Згідно правової позиції Пленуму
Верховного Суду України, висловленої в
постанові №15 від 18.12.2009 року «Про
судову практику в справах про
банкрутство», за змістом статті 12
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» мораторій не
зупиняє виконання боржником грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), які виникли після введення
мораторію; їх виконання для боржника є
обов'язковим, але пеня, штраф та інші
фінансові санкції за невиконання чи
неналежне виконання зобов'язань зі
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), що застосовуються до
платника податків за порушення
податкового законодавства, не
нараховуються, оскільки ця норма
визначає конкретний проміжок часу,
який відповідає строку дії мораторію
на задоволення вимог кредиторів, але
ніяк не пов'язаний із його суттю.

Режим мораторію поширюється на ті
зобов'язання, термін виконання яких
настав (розпочався строк виконання) до
дня введення мораторію, тобто якщо
початок строку виконання зобов'язань
припадає на дату, яка передує введенню
мораторію.

Так, станом на момент прийняття
Господарським судом міста Києва ухвали
про порушення провадження у справі про
банкрутство за Відповідачем
обліковувалась заборгованість в
розмірі 528 797,79 грн за основним
зобов'язанням та пені в розмірі 6 248,19
грн.

Згідно картки особового рахунку
Відповідача по земельному податку
станом на момент постановлення
Господарським судом міста Києва ухвали
про порушення провадження у справі про
банкрутство обліковувалась переплата
в розмірі 6 974,95 грн.

Статтею 14 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
встановлено, що конкурсні кредитори за
вимогами, які виникли до дня порушення
провадження у справі про банкрутство,
протягом тридцяти днів від дня
опублікування в офіційному
друкованому органі оголошення про
порушення провадження у справі про
банкрутство зобов'язані подати до
господарського суду письмові заяви з
вимогами до боржника, а також
документи, що їх підтверджують.

Конкурсними кредиторами згідно з
визначенням, закріпленим у статті 1
названого Закону, є кредитори за
вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство та вимоги яких не
забезпечені заставою майна боржника.

Вимоги конкурсних кредиторів, що
заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання, або не
заявлені взагалі, - не розглядаються і
вважаються погашеними.

Позивачем в порушення
вищевказаних вимог здійснювалося
погашення заборгованості, що
утворилась до 02.10.2009 року, за рахунок
коштів, які надходили на погашення
поточних зобов'язань. Також Позивачем
накладалися штрафи за несвоєчасну
сплату узгодженої суми податкового
зобов'язання, що спричинило виникнення
заборгованості по податку на землю.

Такі ж порушення вчинялися Позивачем
під час дії мораторію, введеного
ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14 серпня 2012 року у справі
№5011-43/10957-2012, дія якого закінчилась 13
листопада 2012 року після винесення
Київським апеляційним господарським
судом постанови, якою ухвалу
Господарського суду міста Києва від 08
жовтня 2012 року про припинення
провадження у справі про банкрутство
залишено без змін, а також під час дії
мораторію, введеного ухвалою
Господарського суду міста Києва від 02
січня 2013 року, дія якого закінчилась 04
червня 2014 року після винесення
Київським апеляційним господарським
судом постанови, якою ухвалу
Господарського суду міста Києва від 16
квітня 2014 року про затвердження
мирової угоди залишено без змін.

В жодній із вказаних справ про
банкрутство Відповідача Позивачем не
заявлялися вимоги на погашення
заборгованості по платі за
користування надрами місцевого
значення та земельному податку, яка
обліковувалася станом на 14.08.2012 року та
02.01.2013 року.

Згідно карток особових рахунків
Відповідача по платі за користування
надрами місцевого значення та по
земельному податку у період з 02.01.2013
року по день звернення до суду останнім
своєчасно та відповідно
задекларованих зобов'язань
здійснювалося перерахування грошових
коштів на їх погашення.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про
безпідставність посилань Позивача про
те, що податковий борг в розмірі 682 437,72
грн утворився у зв'язку з невиконанням
платником податків обов'язку по сплаті
земельного податку за квітень 2014 року
та платежу за користування надрами
місцевого значення, термін сплати
якого настав 19.02.2014 року, окільки
зазначене спростовуються письмовими
доказами, які містяться в матеріалах
справи.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про обґрунтованість та
законність рішення суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст.ст. 201, 202 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
постановлено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається, а тому апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206, 211, 212,
254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекція у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, передбачені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя
Твердохліб В.А.

Судді
Троян Н.М.

Костюк Л.О.

.

Головуючий суддя
Твердохліб В.А.

Судді:
Троян Н.М.

Костюк Л.О.