Справа № 670/1257/13-а (2а/670/3/14)
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року
м. Київ К/800/47600/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддівЗайця В.С.
(суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Маслія
В.І.,провівши попередній розгляд справи
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
постанову Віньковецького районного
суду Хмельницької області від 30 січня
2014 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 27 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Нетечинецької
сільської ради Віньковецького району
Хмельницької області про зобов'язання
вчинити певні дії та відшкодування
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

19 грудня 2013 року ОСОБА_4 пред'явила
позов до Нетечинецької сільської ради
Віньковецького району Хмельницької
області (далі - Нетечинецької сільської
ради) про зобов'язання відповідача
прийняти законне рішення після
скасування його судом, відшкодування
моральної шкоди в розмірі 5000 гривень та
згідно з доповненими позовними
вимогами просила суд винести рішення,
постанови, ухвали, якими притягнути до
відповідальності відповідача за
невиконання постанови суду від 10
вересня 2013 року.

Постановою Віньковецького районного
суду Хмельницької області від 30 січня
2014 року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 27 березня
2014 року, у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій, скаржник оскаржила їх.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального права, просить скасувати
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій та направити справу на новий
розгляд.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга підлягає
відхиленню.

Судами встановлено, що 23 січня 2013 року
ОСОБА_4 звернулася із заявою до
Нетечинецької сільської ради про
надання дозволу на приватизацію
земельної ділянки, яка знаходиться
біля земельної ділянки ОСОБА_5, а також
межує з земельною ділянкою ОСОБА_6 по
АДРЕСА_1.

Згідно витягу з протоколу двадцять
другої сесії Нетечинецької сільської
ради VI скликання від 05 квітня 2013 року №
22 заяву ОСОБА_4 відхилено у зв'язку з
тим, що по земельній ділянці, на яку
претендує ОСОБА_5, проходить дорога і ця
земельна ділянка не призначена для
ведення особистого селянського
господарства.

Постановою Віньковецького районного
суду Хмельницької області від 10
вересня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Нетечинецької сільської ради
Віньковецького району Хмельницької
області про скасування рішення
суб'єкта владних повноважень позов
задоволено. Скасовано рішення сесії
Нетечинецької сільської ради від 05
квітня 2013 року про відхилення заяви
ОСОБА_4 Задовольняючи позовні вимоги
суд зазначив, що в рішенні сесії та в
актах обстеження не вказано розмір,
місце розташування, адресу земельної
ділянки, а також в рішенні
Нетечинецької сільської ради вказано,
що ділянка згідно Генплану знаходиться
на дорозі, однак, як досліджено в
судовому засіданні, цільове
призначення земельної ділянки - землі
житлової та громадської забудови,
тобто при обстеженні земельної ділянки
не було з'ясовано її цільового
призначення. У зв'язку із цим суд дійшов
до висновку, що рішення сесії
Нетечинецької сільської ради прийнято
не обґрунтовано.

Крім того судами встановлено, що з
повідомлення голови сільської ради 25
грудня 2013 року винесено рішення, яким
відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні заяви
про надання земельної ділянки, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи витягом з протоколу двадцять
восьмої сесії Нетечинецької сільської
ради VI скликання від 25 грудня 2013 року №
28, згідно якого заяву відхилено у
зв'язку із тим, що заявник просить
надати земельну ділянку для ведення
особистого селянського господарства, а
цільове призначення її для земель
житлової та громадської забудови.

Водночас судами встановлено, що
позивачем не надано доказів на
підтвердження того, що їй завдано
моральної шкоди, не надано доказів щодо
визначення розміру моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що вимога позивача зобов'язати
Нетечинецьку сільську раду винести
законне рішення по питанню ненадання
їй земельної ділянки по АДРЕСА_1 не
підлягає задоволенню, оскільки суб'єкт
владних повноважень відповідно до
частини 2 статті 19 Конституції України
зобов'язаний діяти в межах повноважень
та у спосіб, передбачений Конституцією
і законами України. Крім того, з
повідомлення голови сільської ради від
25 грудня 2013 року слідує, що
відповідачем винесено рішення, яким
відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні заяви
про надання земельної ділянки.

Також суд першої інстанції прийшов до
висновку, що не підлягає задоволенню
вимога позивача про порушення справи
відносно посадових осіб сільської ради
за невиконання судового рішення,
винесеного 10 вересня 2013 року, оскільки
така вимога заявлена поза межами
адміністративної юрисдикції і
розглядається в порядку
кримінально-процесуального
законодавства, а також не підлягає до
задоволення позовна вимога стосовно
відшкодування моральної шкоди,
оскільки позивач не надала жодного
доказу в чому саме полягають
страждання, їх характер, тривалість,
причинний зв'язок, закон, який регулює
відшкодування моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції погодився із
висновками суду першої інстанції та
залишив постанову Віньковецького
районного суду Хмельницької області
від 30 січня 2014 року без змін.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується із висновками судів
першої та апеляційної інстанцій із
огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до пункту 34 статті 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування»
виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради
вирішується, зокрема, питання
регулювання земельних відносин.

Згідно зі статтею 12 Земельного кодексу
України до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст належить: розпорядження
землями територіальних громад;
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу; надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу; вилучення земельних
ділянок із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу;
викуп земельних ділянок для суспільних
потреб відповідних територіальних
громад сіл, селищ, міст; організація
землеустрою; координація діяльності
місцевих органів земельних ресурсів;
здійснення контролю за використанням
та охороною земель комунальної
власності, додержанням земельного та
екологічного законодавства; обмеження,
тимчасова заборона (зупинення)
використання земель громадянами і
юридичними особами у разі порушення
ними вимог земельного законодавства;
підготовка висновків щодо вилучення
(викупу) та надання земельних ділянок
відповідно до цього Кодексу;
встановлення та зміна меж районів у
містах з районним поділом;
інформування населення щодо вилучення
(викупу), надання земельних ділянок;
внесення пропозицій до районної ради
щодо встановлення і зміни меж сіл,
селищ, міст; вирішення земельних
спорів; вирішення інших питань у галузі
земельних відносин відповідно до
закону.

Відповідно до статті 121 Земельного
кодексу України громадяни України
мають право на безоплатну передачу їм
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності для ведення
особистого селянського господарства -
не більше 2,0 гектара.

Статтею 19 Земельного кодексу України
визначено, що землі України за основним
цільовим призначенням поділяються на
такі категорії: землі
сільськогосподарського призначення,
землі житлової та громадської
забудови, землі природно-заповідного
та іншого природоохоронного
призначення, землі оздоровчого
призначення, землі рекреаційного
призначення, землі
історико-культурного призначення,
землі лісогосподарського призначення,
землі водного фонду, землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення.

Згідно статей 38, 39 Земельного кодексу
України до земель житлової та
громадської забудови належать
земельні ділянки в межах населених
пунктів, які використовуються для
розміщення житлової забудови,
громадських будівель і споруд, інших
об'єктів загального користування.

Використання земель житлової та
громадської забудови здійснюється
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану
земельно-господарського устрою з
дотриманням будівельних норм,
державних стандартів і норм.

Статтею 56 Конституції України
передбачено, що кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного
кодексу України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Згідно з пунктом 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювана, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Верховний Суд України у пункті 4
зазначеної Постанови Пленуму зазначає,
що відповідно до статті 137 ЦПК у
позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

Оскільки відповідачем 25 грудня 2013 року
на законних підставах відмовлено у
задоволенні заяви позивача про надання
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства у
зв'язку із тим, що спірна земельна
ділянка за основним цільовим
призначенням відноситься до земель
житлової та громадської забудови,
позивачем не було доведено заподіяння
їй моральної шкоди та не надано
відповідних доказів, необґрунтовано
визначення розміру моральної шкоди,
тому колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку про законність
та обґрунтованість рішень судів першої
та апеляційної інстанції про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів першої
та апеляційної інстанцій та
встановлених обставин справи.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Оскільки суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального та процесуального права,
підстав для задоволення касаційної
скарги немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
КАС України, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Віньковецького районного
суду Хмельницької області від 30 січня
2014 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 27 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: