Справа № 207/4248/14-а (2-а/207/157/14)
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2014 рокусправа № 207/4248/14-а
(2-а/207/157/14)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів:
Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Баглійського районного суду м.
Дніпродзержинська від 27 жовтня 2014 року
у адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Баглійському районі м.
Дніпродзержинська про зобов'язання
здійснити перерахунок підвищення до
пенсії "Дітям війни", -

В С Т А Н О В И В:

15 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Баглійському районі м.
Дніпродзержинська, в якому просив
визнати протиправними дії відповідача
та зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок та виплату йому надбавки
до пенсії згідно ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" за
період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2010
року.

Постановою Баглійського районного
суду м. Дніпродзержинська від 27 жовтня
2014 року у задоволенні позовних вимог
позивача відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову постанову,
якою задовольнити його позовні вимоги
у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
позивача підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом з'ясовано, що позивач по справі
має статус "дитина війни", що відповідно
надає йому право на отримання пільг та
державної соціальної підтримки,
встановлених Законом України "Про
соціальний захист дітей війни" №2195-IV
від 18.11.2004 року.

Згідно до ст. 6 Закону №2195-ІV дітям війни
пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком. Редакція
цієї статті набрала чинності з 01 січня
2006 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від
09.07.2003 року №1058-IV мінімальний розмір
пенсії за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Пунктом 12 статті 71 Закону України "Про
Державний бюджет України за 2007 рік" дію
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" було зупинено на 2007
рік.

Рішенням Конституційного суду України
від 09.07.2007 року №6-рп/2007 визнана такою,
що не відповідає Конституції України (є
неконституційною) та втратила чинність
з 09.07.2007 року ст. 71 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2007 рік",
якою зупинено дію ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" на
2007 рік.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Закону України
"Про державний бюджет України на 2007 рік"
(із змінами) встановлено, що для
визначення мінімального розміру
пенсії за віком відповідно до абзацу 1
частини 1 статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" з 01 квітня та з 01 жовтня 2007
року застосовується прожитковий
мінімум для осіб, які втратили
працездатність, визначений абзацом
п'ятим частини першої цієї статті,
збільшений на 1 відсоток, що складає
відповідно 410 грн. 06 коп. та 415 грн. 11 коп..

Підпунктом 2 пункту 41 розділу ІІ Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" викладено в новій редакції,
відповідно до якої дітям війни до
пенсії виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни.

Частиною 4 статті 14 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" передбачено, що
учасникам війни, нагородженим орденами
і медалями колишнього Союзу РСР за
самовіддану працю і бездоганну
військову службу в тилу в роки Великої
Вітчизняної війни, пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 15 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, іншим
учасникам війни - на 10 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Оскільки з 01.01.2008 року прожитковий
мінімум для непрацездатних осіб
складав 470 грн., то відповідач з січня 2008
року правильно виплачував надбавку в
розмірі 47 грн..

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
пункту 41 розділу ІІ Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" визнані
неконституційними з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
рішення.

До набрання законної сили рішеннями
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року підстави для
перерахунку підвищення до пенсії
позивачам як дітям війни за період з 01
січня 2008 року по 22 травня 2008 року
відсутні, оскільки зазначене рішення
не має зворотної дії.

Зміст ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" у 2009-2010
роках не змінювався та розмір
підвищення не корегувався.

Вирішуючи спір між сторонами та
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог позивача, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем були
порушені строки звернення до суду
встановлені статтею 99 КАС України, з
огляду на це, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги позивача не підлягають
задоволенню.

Проте, дослідивши матеріали справи, суд
апеляційної інстанції не може
погодитися з вказаним висновком суду
першої інстанції, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся до суду першої
інстанції з адміністративним позовом 15
вересня 2014 року, що підтверджується
відбитком реєстраційного штампу
вхідної кореспонденції суду першої
інстанції на позовній заяві ОСОБА_1 (а.с.
2).

Проте, приймаючи рішення по справі,
судом першої інстанції не було
враховано те, що позивач раніше
звертався до суду з аналогічними
позовними вимогами, при цьому
помилково зазначивши в своїй позовній
заяві неналежного відповідача по
справі Головне Управління Пенсійного
фонду України в Дніпропетровській
області. Даний факт вбачається зі
змісту ухвали Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 02 липня 2014 року по справі №207/2584/13-а
(2а/207/10/14), де чітко вказано дату подання
ОСОБА_1 адміністративного позову до
суду - 28 липня 2009 року.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів вважає за необхідне врахувати
вказані вище обставини справи та
вважати поважними причини пропуску
строку звернення позивача до суду з
даним адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Баглійському районі м.
Дніпродзержинська.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.
Частиною 2 вказаної статті визначено,
що для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Рішення Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року №10-рп/2008 було
опубліковано в "Офіційному віснику
України" 06.06.2008 року №38 і саме з цієї
дати позивач дізнався, або повинен був
дізнатися про порушення своїх прав та
мав можливість звернутися до суду з
адміністративним позовом.

Так, судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивач звернувся до
адміністративного суду за захистом
своїх порушених прав - 28 липня 2009 року, а
отже саме з цього часу необхідно
відраховувати шестимісячний строк
звернення до суду.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів робить висновок про наявність у
позивача права на перерахунок
підвищення до його пенсії як "дитині
війни" відповідно до вимог ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" за період з 28 січня 2009 року по 31
грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 31
грудня 2010 року в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком з урахуванням раніше
виплачених сум. Позовні вимоги з 09
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22
травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01
січня 2009 року по 27 січня 2009 року включно
слід залишити без розгляду.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає за необхідне постанову суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нову постанову.

Керуючись ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст. 207
КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Баглійського районного суду
м. Дніпродзержинська від 27 жовтня 2014
року - скасувати та прийняти нову
постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Визнати бездіяльність Управління
Пенсійного фонду України в
Баглійському районі м.
Дніпродзержинська щодо нездійснення
перерахунку та виплати ОСОБА_1
підвищення до пенсії відповідно до
статті 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" за період з 28 січня
2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 січня
2010 року по 31 грудня 2010 року, в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком -
протиправною.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Баглійському районі м.
Дніпродзержинська здійснити
перерахунок та виплатити ОСОБА_1
підвищення до пенсії згідно статті 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" та частини 1 статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" за період з 28 січня 2009 року
по 31 грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року
по 31 грудня 2010 року, в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
з урахуванням різниці, яка була
виплачена у цей період.

Позовні вимоги з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31
грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 27
січня 2009 року включно слід залишити без
розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
постановлення та відповідно до ч.10
ст.183-2 КАС України є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко