Справа № 2а-2203/11
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2014-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2014 року
Справа №
127175/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Обрізко І.М.,

суддів
Левицької Н.Г., Сапіги В.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Мукачівської міської ради на
постанову Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 20 жовтня 2011 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до управління праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету Мукачівської
міської ради про зобов'язання вчинити
дії,

В С Т А Н О В И
В :

Сторона позивача звернулася 23.09.2011 року
в суд з адміністративним позовом до
управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Мукачівської міської ради про
стягнення недоплаченої щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня
за 2011 рік у розмірі 3360,0 грн.

Вимоги мотивовані тим, що позивачу як
учаснику бойових дій відповідно до
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» щорічно до 5 травня повинна
виплачуватися одноразова грошова
допомога у встановленому законом
розмірі. Відповідачем всупереч вимог
вказаного Закону та ст. 22 Конституції
України за 2011 рік така грошова допомога
виплачувалась не у повному обсязі.

Постановою Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 20 жовтня 2011 року позовні
вимоги задоволено. Визнано
неправомірними дії відповідача та
зобов'язано здійснити перерахунок
позивачу разової грошової допомоги до 5
травня відповідно до ст. 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» за 2011
рік в розмірі п'яти мінімальних пенсії
за віком, з урахуванням виплаченої
суми.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням, сторона відповідача подала
апеляційну скаргу, з якої із-за
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи,
просить його скасувати та постановити
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив, оцінив обставини по
справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що позивач є
ветераном війни - учасником бойових дій
згідно Закону України «Про статус
ветеранів, гарантії їх соціального
захисту», що підтверджується
відповідним посвідченням та має право
на отримання разової грошової допомоги
до 5 травня.

Щодо позовних вимог про стягнення
недоплаченої суми разової щорічної
грошової допомоги як учаснику бойових
дій за 2011 рік, то такі є обґрунтованими
враховуючи наступне.

Згідно ч.5 ст.12 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» щорічно до 5
травня учасникам бойових дій
виплачується разова грошова допомога у
розмірі п'яти мінімальних пенсій за
віком.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»,
фінансування витрат, пов'язаних з
введенням в дію цього Закону,
здійснюється за рахунок коштів
державного та місцевого бюджетів.

Законом України від 19.06.2003 року № 968-IV
Закон України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» доповнено ст. 17-1 відповідно до
ч. 4 якої, особи, які не отримали разової
грошової допомоги до 5 травня, мають
право звернутися за нею та отримати її
до 30 вересня відповідного року, в якому
здійснюється виплата допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції
України, виключно Законом про
Державний бюджет України визначаються
видатки на загальносуспільні потреби,
розмір і цільове спрямування цих
видатків. За цим конституційним
приписом у разі якщо застосування
пільг, компенсацій та гарантій для
певних категорій громадян, у тому числі
виплата грошової допомоги для
учасників бойових дій, потребує
фінансування за рахунок коштів
Державного бюджету України, його
обсяги не можуть визначатися будь-яким
іншим законом, крім закону про
Державний бюджет України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України
права і свободи людини і громадянина,
закріплені Конституцією, не є
вичерпними. Конституційні права і
свободи гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Законом України «Про Державний бюджет
на 2004 рік», Законом України «Про
Державний бюджет на 2007 рік» та Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»
обмежувалась дія статей 12, 13, 14 та 15
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту».

Рішеннями Конституційного Суду
України від 1.12.2004 N 20-рп/2004, від 9.07.2007
року № 6-рп/2007 і від 22.05.2008 року № 10-рп/2008
визнавались неконституційними
положення Законів України «Про
Державний бюджет України на 2004, 2007 і 2008
роки», якими зупинялись на ці роки дія
статей 12, 13, 14 та 15 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Оскільки у 2011 році дія ст.12 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» не
зупинялась, то колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо правомірності
заявлених позовних вимог щодо
проведення перерахунку і виплати
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня за 2011 рік.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
не підлягає до задоволення вимога
позивача про стягнення з відповідача
3360,0 грн. невиплаченої разової щорічної
допомоги до 5 травня, оскільки суд не
наділений повноваженнями здійснювати
розрахунок суми одноразової допомоги
учаснику бойових дій, так як це
відноситься до компетенції
відповідача.

Крім того, при нарахуванні та виплаті
щорічної одноразової грошової
допомоги слід виходити із розміру
мінімальної пенсії за віком
встановленої ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до якої.
мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.
Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги в
цілому суттєвими не являються і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст., 183-2, 195, 196 ч.4, 197, 198 п.1 ч.1,
200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Мукачівської
міської ради залишити без задоволення,
постанову Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 20 жовтня 2011 року по справі
№ 2а-2203/11, без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
І.М. Обрізко

Судді
Н.Г. Левицька

В.П. Сапіга