Справа № 820/14435/14
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 р.Справа № 820/14435/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 28.10.2014р. по
справі № 820/14435/14

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області , Головного
управління Державної міграційної
служби України у Донецькій області

про визнання протиправною та
скасування постанови, зобов'язання
вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, громадянин В'єтнаму ОСОБА_1,
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Головного управління
Державної міграційної служби в
Харківській області (далі по тексту - ГУ
ДМСУ в Харківській області, перший
відповідач) та Головного управління
Державної міграційної служби в
Донецькій області (далі по тексту - ГУ
ДМСУ в Донецькій області, другий
відповідач), в якому просив суд визнати
протиправною постанову УГІРФО ГУ МВС
України в Донецькій області про
скасування рішення про видачу посвідки
на постійне проживання та її вилучення
у громадянина В'єтнаму ОСОБА_1 від 27.08.2009
р.; скасувати постанову УГІРФО ГУ МВС
України в Донецькій області про
скасування рішення про видачу посвідки
на постійне проживання та її вилучення
у громадянина В'єтнаму ОСОБА_1 від 27.08.2009
р. та зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області повторно
розглянути заяву від 27.01.14 р. ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1., про обмін його посвідки
на постійне проживання, НОМЕР_1, у
зв'язку із досягненням ним 45- річного
віку.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 28.10.2014 року
по справі № 820/14435/14 адміністративний
позов громадянина В'єтнаму ОСОБА_1 до
Головного управління Державної
міграційної служби в Харківській
області та Головного управління
Державної міграційної служби України у
Донецькій області про визнання
протиправною бездіяльність та
зобов'язання вчинити певні дії -
задоволено.

Визнано протиправною постанову УГІРФО
ГУ МВС України в Донецькій області про
скасування рішення про видачу посвідки
на постійне проживання та її вилучення
у громадянина В'єтнаму ОСОБА_1 від 27.08.2009
р.

Скасовано постанову УГІРФО ГУ МВС
України в Донецькій області про
скасування рішення про видачу посвідки
на постійне проживання та її вилучення
у громадянина В'єтнаму ОСОБА_1 від 27.08.2009
р.

Зобов'язано Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області повторно
розглянути заяву від 27.01.14 р. ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1., про обмін його посвідки
на постійне проживання, НОМЕР_1, у
зв'язку із досягненням ним 45- річного
віку.

Перший відповідач, не погодившись із
вказаною постановою суду першої
інстанції, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи судом першої
інстанції, просить суд апеляційної
інстанції скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 28.10.2014 року
по справі № 820/14435/14-а та прийняти нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги пояснив, що позивачеві ВГІРФО
УМВС України в Донецькій області було
оформлено та видано посвідку на
постійне проживання в Україні НОМЕР_1
від 08.07.2003 року. В ході перевірки було
встановлено, що позивач подав заяву про
видачу посвідки на постійне проживання
після встановленого законом (абз.4 п.4
Прикінцевих положень Закону України
«Про імміграцію») строку. У зв'язку з
чим, ВГІРФО ГУМВС України в Донецькій
області було скасовано посвідку
(дозвіл) на постійне проживання в
Україні громадянина В'єтнаму ОСОБА_1 як
такого, що не має дозволу на імміграцію.
Враховуючи викладене, стверджує про те,
що ВГІРФО ГУМВС України в Донецькій
області діяло на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
п.1 ст.12 Закону України «Про
імміграцію», а тому підстави для
задоволення позовних вимог відсутні.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Громадянин В'єтнаму ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, прибув на територію
України у 1989 році та після закінчення
навчання залишився мешкати у
м.Донецьку.

Рішенням УГІРФО ГУМВС України в
Донецькій області на підставі Закону
України "Про іміграцію" позивачеві був
наданий дозвіл на імміграцію в Україну,
та він був документований посвідкою на
постійне проживання в Україні НОМЕР_1
від 08.07.2003 року. В цій посвідці
відображене його місце реєстрації.

Згодом позивач переїхав на постійне
проживання до м. Харкова.

25.02.2014 року позивач звернувся із заявою
до інспектора ГУ ДМС України в
Харківський області, про обмін бланку
посвідки на постійне проживання в
Україні у зв'язку з непридатністю для
її користування.

Однак, ГУ ДМС України в Харківський
області обмін бланку посвідки на
постійне проживання в Україні позивачу
не здійснено, а надано письмову
відповідь № 04/7963 від 13.05.2014 року, в якій
вказано, що згідно з комп'ютерними
обліками ГУ ДМС України в Харківській
області значиться громадянин СРВ
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, якому 17.11.2009 року
рішенням УГІРФО ГУМВС України в
Донецькій області скасовано посвідку
на постійне проживання в Україні
НОМЕР_1 від 03.07.03, терміном дії -
безстроково. Рекомендовано для
отримання копії висновку про
скасування посвідки на постійне
проживання в Україні громадянина СРВ
ОСОБА_1 звернутися до ГУ ДМС України в
Донецькій області.

Представник позивача звернувся до ГУ
ДМС України в Донецькій області з
адвокатським запитом про надання копії
рішення УГІРФО ГУМВС в Донецькій
області, на підставі якого 17.11.2009 року
позивачу скасовано посвідку на
постійне проживання в Україні.

Листом ГУ ДМС України в Донецькій
області від 12.06.2014 року за № 3/1-8937/2
позивачеві надано копію постанови
УГІРФО ГУМВС України в Донецькій
області від 27.08.2009 року про скасування
рішення про видачу посвідки на
постійне проживання та її вилучення.

Як вбачається зі змісту вищевказаної
постанови, УГІРФО ГУМВС України в
Донецькій області з посиланням на пп.4
п.4 Прикінцевих положень Закону України
«Про імміграцію» зазначило про
безпідставність видачі посвідок на
постійне проживання в Україні
громадянам В'єтнаму, які отримали такі
посвідки після 26.06.2003 року, у т.ч. й
позивачеві по справі, оскільки
відповідно до вказаної норми такі
особи повинні були звернутись із
заявою про отримання посвідки протягом
шести місяців з дня набрання чинності
Законом України "Про імміграцію". Також,
у постанові зазначено, що при зверненні
вказаних іноземців до підрозділів
ГІРФО ГУМВС України в Донецькій
області їм було відмовлено у видачі
посвідок на постійне проживання в
Україні, оскільки на той момент
Кабінетом Міністрів України не було
затверджено Порядку оформлення та
видачі таких посвідок. Порядок
оформлення і видачі посвідок на
постійне проживання в Україні було
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України лише 26.12.2002 року за №
1983, тобто фактично норма щодо видачі
посвідок на постійне проживання в
Україні громадянам Соціалістичної
Республіки В'єтнам почала
застосовуватись з 26.12.2002 року та діяла
протягом 6 місяців, тобто до 26.06.2003 року.

Не погодившись з такими діями
відповідачів, позивач звернувся до
суду з даним позовом про скасування
постанови УГІРФО ГУМВС України в
Донецькій області від 27.08.2009 року та
зобов'язання ГУ ДМС України в
Харківській області повторно
розглянути заяву позивача про обмін
посвідки на постійне проживання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачами не доведено
правомірності висновку ВГІРФО ГУМВС
України в Донецькій області про
анулювання посвідки на постійне
проживання в Україні громадянина
В'єтнаму ОСОБА_1.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Згідно зі ст.26 Конституції України,
іноземці та особи без громадянства, які
знаходяться в Україні на законних
підставах користуються тими ж правами
та свободами, а також несуть такі ж самі
обов'язки, що і громадяни України.

Умови і порядок імміграції в Україну
іноземців та осіб без громадянства
визначені Законом України "Про
імміграцію".

Так, відповідно до ст. 1 вищенаведеного
Закону, імміграція - це прибуття в
Україну чи залишення в Україні у
встановленому законом порядку
іноземців та осіб без громадянства на
постійне проживання; іммігрант -
іноземець чи особа без громадянства,
який отримав дозвіл на імміграцію і
прибув в Україну на постійне
проживання, або, перебуваючи в Україні
на законних підставах, отримав дозвіл
на імміграцію і залишився в Україні на
постійне проживання; імміграційна віза
позначка у паспортному документі, що
засвідчує право іноземця чи особи без
громадянства на в'їзд в Україну для
постійного проживання.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України "Про
імміграцію", посвідка на постійне
проживання - документ, що підтверджує
право іноземця чи особи без
громадянства на постійне проживання в
Україні.

Згідно з п. 4 розділу V Прикінцевих
положень Закону України "Про
імміграцію" №2491-ІІІ від 07.06.2001 року
вважати такими, що мають дозвіл на
імміграцію в Україну, зокрема,
іноземців та осіб без громадянства, які
прибули в Україну до 6 березня 1998 року
за Угодою між Урядом Соціалістичної
Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про
направлення і прийняття в'єтнамських
громадян на професійне навчання та
роботу на підприємства і в організації
СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися
проживати в Україні і звернулися
протягом шести місяців з дня набрання
чинності цим Законом із заявою про
видачу їм посвідки на постійне
проживання в Україні. Особам,
зазначеним у пункті 4 Прикінцевих
положень, посвідка на постійне
проживання видається за їхніми заявами
або заявами їх законних представників
без оформлення дозволу на імміграцію.
На них поширюється чинність статей 12 - 15
цього Закону.

Статтею 12 Закону України "Про
імміграцію" (в редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин (прийняття
оскаржуваного рішення) передбачено, що
дозвіл на імміграцію може бути
скасовано органом, який його видав,
якщо: 1) з'ясується, що його надано на
підставі свідомо неправдивих
відомостей, підроблених документів чи
документів, що втратили чинність; 2)
іммігранта засуджено в Україні до
позбавлення волі на строк більше
одного року і вирок суду набрав
законної сили; 3) дії іммігранта
становлять загрозу національній
безпеці України, громадському порядку
в Україні; 4) це є необхідним для охорони
здоров'я, захисту прав і законних
інтересів громадян України; 5)
іммігрант порушив законодавство про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства; 6) в інших випадках,
передбачених законами України.

Процедуру провадження за заявами про
надання дозволу на імміграцію
іноземцям та особам без громадянства,
які іммігрують в Україну (далі -
іммігранти), поданнями про його
скасування та виконання прийнятих
рішень (далі - провадження у справах з
питань імміграції) визначено Порядком
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень, затвердженим Постановою
Кабінету Міністрів України від 26.12.2002
року №1983 (далі по тексту - Порядок № 983).

Відповідно до п. 21 Порядку № 1983 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин), дозвіл на імміграцію
скасовується органом, який його видав.

Питання щодо скасування дозволу вправі
порушити орган внутрішніх справ, інший
орган виконавчої влади, який у межах
наданих йому повноважень забезпечує
виконання законодавства про
імміграцію, якщо стало відомо про
існування підстав для скасування
дозволу на імміграцію.

Для започаткування процедури розгляду
питання про скасування дозволу на
імміграцію відповідне подання
надсилається до органу, який приймав
рішення про надання такого дозволу (п.22
Порядку № 1983).

У відповідності до п.23 Порядку № 1983
міграційна служба, територіальні
органи і підрозділи всебічно вивчають
у місячний термін подання щодо
скасування дозволу на імміграцію,
запитують у разі потреби додаткову
інформацію в ініціатора подання, інших
органів виконавчої влади, юридичних і
фізичних осіб, а також запрошують для
надання пояснень іммігрантів, стосовно
яких розглядається це питання. На
підставі результату аналізу
інформації приймається відповідне
рішення.

Про прийняте рішення письмово
повідомляються протягом тижня
ініціатори процедури скасування
дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на
імміграцію надсилається протягом
тижня органом, що його прийняв, до
територіального підрозділу за місцем
проживання для вилучення посвідки на
постійне проживання в іммігранта та
вжиття заходів відповідно до статті 13
Закону України "Про імміграцію". Копія
рішення надсилається Держкомкордону
(п.24 Порядку № 1983).

З наведених вище вимог Закону України
«Про імміграцію» та положення Порядку
№ 1983 вбачається, що перевірка з питання
скасування дозволу на імміграцію
проводиться за поданням органу
внутрішніх справ, іншого органу
виконавчої влади, який у межах наданих
йому повноважень забезпечує виконання
законодавства про імміграцію, якщо
стало відомо про існування підстав для
скасування дозволу на імміграцію.

Вказаними нормами покладено на органи,
які розглядають питання про скасування
дозволу на імміграцію як суб'єктів
владних повноважень обов'язок
проведення всебічної перевірки на
підставі відповідного подання.

Суд зазначає, що визначеного Порядком
№ 1983 подання до суду не надано, тобто,
відповідачами не наведено визначених
Порядком № 1983 підстав для проведення
перевірки правомірності оформлення
громадянину В'єтнаму ОСОБА_1 посвідки
на постійне проживання в України не
доведено.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
при наданні позивачу посвідки на
постійне проживання в Україні № НОМЕР_1
від 08.07.2003 року на підставі п. 4 Розділу V
Прикінцевих положень Закону України
"Про імміграцію", ВГІРФО ГУМВС України в
Донецькій області проводив перевірку
підстав залишення на постійне
проживання в Україні позивача, підстав
для відмови у наданні дозволу на
імміграцію в Україну не виявив та надав
позивачу посвідку на постійне
проживання в Україні.

Разом з тим, цією ж нормою Закону другим
відповідачем обґрунтовано прийняття
протилежного рішення - висновку про
скасування посвідки на постійне
проживання в Україні громадянина
В'єтнаму ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 08.07.2003 року.

При цьому, ані судом першої, ані судом
апеляційної інстанції не встановлено,
що з дати видання посвідки виникли
обставини, передбачені ст. 12 Закону
України "Про імміграцію", які б тягли за
собою скасування дозволу на імміграцію
(посвідки на постійне проживання в
Україні) ОСОБА_1.

Доказів того, що посвідка на постійне
проживання громадянина Соціалістичної
Республіки В'єтнам ОСОБА_1 НОМЕР_1 від
08.07.2003 року, видана ВГІРФО ГУМВС України
в Донецькій області отримана
позивачем у не передбаченому законом
порядку, відповідачами не надано.

Однак, в оскаржуваному висновку
визнано, що оформлення посвідки
здійснено безпідставно.

Між тим, доказів притягнення до
відповідальності посадових осіб, які
складали, затверджували та видали
посвідку на постійне проживання серії
ДН №15636 від 08.07.2003 року за прийняття
безпідставного рішення не надано ані
до суду першої, ані до суду апеляційної
інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що
відповідачами як суб'єктами владних
повноважень не надано доказів
правомірності постанови ВГІРФО ГУМВС
України в Донецькій області від 27.08.2009
року.

Приписами статті 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

З огляду на встановлені у справі
обставини та досліджені докази,
колегія суддів вважає, що постанова
УГІРФО ГУМВС України в Донецькій
області від 27.08.2009 р. про скасування
рішення про видачу посвідки на
постійне проживання та її вилучення у
громадянина В'єтнаму ОСОБА_1, прийнята
не на підставі та не у спосіб, що
передбачені Законом України «Про
імміграцію» та Порядком № 1983, без
дотримання вимог ч.3 ст.2 КАС України, є
протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання ГУ
ДМС України в Харківській області
повторно розглянути заяву від 27.01.14 р.
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., про обмін його
посвідки на постійне проживання,
НОМЕР_1, у зв'язку із досягненням ним 45-
річного віку, колегія суддів зазначає
наступне.

Механізм оформлення, виготовлення і
видачі посвідки на постійне проживання
та посвідки на тимчасове проживання
іноземцям та особам без громадянства,
які іммігрували в Україну на постійне
проживання або прибули в Україну на
тимчасове проживання, визначено
Порядком оформлення, виготовлення і
видачі посвідки на постійне проживання
та посвідки на тимчасове проживання,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 28 березня 2012 р. №
251 (далі по тексту - Порядок № 251).

Згідно з р.9 Порядку № 251 строк дії
посвідки на постійне проживання не
обмежується. Посвідка на постійне
проживання підлягає обміну в разі
досягнення особою 25 - і 45 - річного віку
(п. 9).

Для обміну посвідки на постійне
проживання в разі досягнення іноземцем
та особою без громадянства 25- і
45-річного віку подаються документи,
зазначені у підпунктах 1 - 4 і 6 пункту 15
цього Порядку (п. 16 Порядку № 251).

Відповідно до пп.1, 2, 3, 4, 6 п.15 Порядку №
251 для обміну посвідки подаються: 1)
заява, зразок якої встановлюється МВС;
2) паспортний документ іноземця або
документ, що посвідчує особу без
громадянства (після пред'явлення
повертається), та його копія; 3)
посвідка, що підлягає обміну; 4)
квитанція про сплату державного мита
або документ, який підтверджує
наявність пільг щодо його сплати; 6) дві
фотокартки іноземця та особи без
громадянства розміром 3,5 х 4,5
сантиметра (на матовому папері).

За результатами розгляду заяви
протягом семи днів (для оформлення
посвідки на постійне проживання) або не
більш як 15 днів (для оформлення
посвідки на тимчасове проживання) з дня
подання всіх визначених цим Порядком
документів приймається рішення про
видачу або відмову у видачі посвідки,
яке затверджується Головою ДМС, а у
разі його відсутності - заступником
Голови ДМС чи начальником
територіального органу або підрозділу
ДМС чи його заступником.

У заяві робиться відмітка про прийняте
рішення або зазначаються причини
відмови у видачі посвідки (п.11 Порядку
№251).

Пунктом 12 Порядку №251 визначено, що
посвідка видається іноземцеві та особі
без громадянства під розписку після
пред'явлення паспортного документа
іноземця або документа, що посвідчує
особу без громадянства, в якому на
останній вільній сторінці
проставляється відмітка про отримання
посвідки за встановленим МВС зразком,
що скріплюється печаткою (за бажанням
іноземця та особи без громадянства
така відмітка може проставлятися у
вкладному талоні).

При зверненні 25.02.2014 року адвоката
Мельника В.О. для обміну посвідки на
постійне проживання ОСОБА_1 було подано
заяву, зразок якої встановлено МВС,
копію посвідки, що підлягає обміну,
нотаріально посвідчений переклад
паспорту позивача, дві фотографії
ОСОБА_1, оригінал довідки УІАЗ ГУМВС
України в Харківській області про
відсутність у позивача судимості,
копію картки прописки ОСОБА_1 квитанцію
про сплату державного мита (а.с.10).

У відповідності до пункту 17 Порядку №251
рішення про відмову у видачі посвідки
іноземцеві та особі без громадянства
приймається в разі: 1) необхідності
забезпечення національної безпеки або
охорони громадського порядку; 2)
необхідності охорони здоров'я, захисту
прав і законних інтересів громадян
України та інших осіб, що проживають в
Україні; 3) коли паспортний документ
іноземця або документ, що посвідчує
особу без громадянства, підроблений,
зіпсований або не відповідає
встановленому зразку чи належить іншій
особі; 4) подання завідомо неправдивих
відомостей або підроблених документів;
5) коли виявлено факти невиконання ними
рішення суду або органів державної
влади, уповноважених накладати
адміністративні стягнення, або вони
мають інші майнові зобов'язання перед
державою, фізичними або юридичними
особами, включаючи ті, що пов'язані з
попереднім видворенням за межі
України, у тому числі після закінчення
строку заборони подальшого в'їзду в
Україну (для осіб, що отримують
посвідку на тимчасове проживання); 6)
інших випадках, передбачених законами.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що відповідачем фактично
не розглянуто заяву позивача від 25.02.2014
року та не прийнято рішення по суті
питання щодо обміну (відмови) позивачу
бланку посвідки на постійне місце
проживання в Україні у зв'язку з
досягненням 45-річного віку.

Листом ГУ ДМС України в Харківський
області від 13.05.2014 року № 04/7963 позивача
повідомлень, що згідно з комп'ютерними
обліками громадянину СРВ ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, 17.11.2009 року рішенням
УГІРФО ГУМВС України в Донецькій
області скасовано посвідку на постійне
проживання в Україні НОМЕР_1 від 03.07.2003
року та рекомендовано для отримання
копії висновку про скасування посвідки
на постійне проживання в Україні
громадянина СРВ ОСОБА_1 звернутися до
ГУ ДМС України в Донецькій області.

При цьому, будь - яких зауважень щодо
поданої заяви та доданих до неї
документів, першим відповідачем не
наведено.

Колегія суддів зазначає, що вказаний
лист ГУ ДМС України в Харківській
області від 13.05.2014р. №04/7963 (а.с.16) не
містить посилань на обставини, що
передбачені законодавством України як
підстави нездійснення обміну посвідки
на постійне проживання в Україні.

ГУ ДМС України в Харківській області
також не зазначило про порушення
позивачем порядку обміну посвідки на
постійне проживання в Україні
(відсутність підстав, неподання
необхідних документів), що визначений
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 березня 2012р. N251.

Вказані у листі ГУ ДМС України в
Харківській області від 13.05.2014р. №04/7963
факти не є підставою для нездійснення
обміну посвідки на постійне проживання
в Україні відповідно до Порядку
оформлення, виготовлення і видачі
посвідки на постійне проживання та
посвідки на тимчасове проживання,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 28 березня 2012р. N251.

З'ясувавши обставини спірних
правовідносин і перевіривши їх
доказами, які містяться в матеріалах
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що першим відповідачем не наведено
жодних правових підстав, з якими
законодавцем пов'язано прийняття
рішення про відмову проведення обміну
бланку посвідки на постійне проживання
в Україні.

Враховуючи вищенаведене, беручи до
уваги встановлену судом першої та
апеляційної інстанцій протиправності
постанови УГІРФО ГУ МВС України в
Донецькій області про скасування
рішення про видачу посвідки на
постійне проживання ОСОБА_1, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про задоволення
позовних вимог про зобов'язання
першого відповідача повторно
розглянути заяву позивача про обмін
посвідки.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
підтверджує, що при прийнятті рішення у
справі суд першої інстанції дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 28.10.2014р. по
справі № 820/14435/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Перцова Т.С.Судді
Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.