Справа № 804/18676/14
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 р. Справа № 804/18676/14

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "ПОЛІ-ОІЛ
ІНДАСТРІ" до Криворізької північної
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень №, № від
27.10.2014 р., -

ВСТАНОВИВ:

12.11.2014 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «ПОЛІ-ОІЛ ІНДАСТРІ»
звернулося до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просить визнати протиправним та
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 27.10.2014р.:

-за формою «Р» №, яким позивачу
збільшено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість у загальній
сумі 394540,00 грн., з яких за основним
платежем у розмірі 315632,00 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 78908,00 грн.;

-за формою «В4» №, яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення з
податку на додану вартість у загальній
сумі 122075,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за
результатами перевірки відповідачем
зроблено висновок про відсутність
факту реального здійснення
господарських операцій позивача з
контрагентами за перевіряємий період
внаслідок чого в порушення вимог п. п.
198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1. ст. 201 Податкового
кодексу України, ТОВ «ПОЛІ-ОІЛ
ІНДАСТРІ» занижено ПДВ, що підлягає
сплаті до бюджету на загальну суму
315632,00 грн., та завищено від'ємне
значення на загальну суму 122075,00 грн.
Позивач вважає, що висновки даного акта
перевірки не відповідають дійсності та
нормам чинного законодавства, є
неправомірними та необґрунтованими, у
зв'язку з чим податкові
повідомлення-рішення від 27.10.2014р.
№ та № прийняті на підставі
нього, є незаконними, протиправними та
підлягають скасуванню.

Відповідач подав письмові заперечення
на позов, в яких зазначив, що висновки
перевірки відповідають фактичним
обставинам справи, акт перевірки
складений правомірно, згідно із діючим
законодавством, висновки акта
перевірки щодо нереальності
здійснення господарських відносин
позивача є цілком обґрунтованими та
доведеними, а тому підстави для
задоволення позову відсутні.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги та доводи
підтримав.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти доводів
адміністративного позову, просив в
задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

За таких обставин, суд вирішив
розглянути справу у письмовому
провадженні.

Матеріали справи свідчать, що ТОВ
«ПОЛІ-ОІЛ ІНДАСТРІ» 05.05.2011р.
зареєстровано Криворізьким міським
управлінням юстиції, та з 06.05.2011р.
перебуває на обліку в органах
державної податкової служби.

Судом встановлено, що з 13.08.2014р. по
03.09.2014р. на підставі направлень виданих
Криворізькою північною ОДПІ від
12.08.2014р. №128/22-01, від 13.08.2014р. №241/173
начальником відділу організації та
супроводження перевірок платників
податків управління податкового
аудиту Гайдей Зоєю Володимирівною,
головним державним
ревізором-інспектором відділу
контрольно-перевірочної роботи
доходів і зборів з фізичних осіб
управління доходів і зборів з фізичних
осіб Зайдовим Богданом Петровичем
згідно п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77, ст.81, ст.82
Податкового Кодексу України та згідно
з наказом Криворізької північної ОДПІ
у м. Кривому Розі від 24.07.2014р № 580,
відповідно до плана-графіка проведення
планових виїзних перевірок суб'єктів
господарювання на 3 кв. 2014р проведена
планова виїзна перевірка ТОВ «ПОЛІ-ОІЛ
ІНДАСТРІ» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 06.05.2011р по
31.12.2013р., за результатами якої складено
акт №153/04-83-22-01/30734801 від 10.09.2014р.

Перевіркою ТОВ «ПОЛІ-ОІЛ ІНДАСТРІ»
встановлено порушення:

п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1. ст. 201 Податкового
кодексу України, в результаті чого ТОВ
«ПОЛІ-ОІЛ ІНДАСТРІ» занижено ПДВ, що
підлягає сплаті до бюджету на суму 315632
грн., а саме по періодам: лютий 2012 - 414
грн.; червень 2012 - 12630 грн.; березень
2013-38416 грн.; квітень 2013 - 73334 грн.; травень
2013 - 18333 грн.; червень 2013 - 5670 грн.; липень
2013 - 36667грн; серпень 2013 - 16994 грн.;
вересень 2013 - 32337 грн.;листопад 2013 - 20004
грн.; грудень 2013р. - 60833 грн.

та завищено від'ємне значення на суму
122075 грн., в т.ч. по періодам: червень 2012 -
42743 грн.; серпень 2012 - 24333 грн.; жовтень 2012
- 18333 грн.; грудень 2012- 14333 грн.; лютий 2013 -
22333 грн.

Не погодившись з висновками акту
перевірки №153/04-83-22-01/30734801 від 10.09.2014р.,
ТОВ «ПОЛІ-ОІЛ ІНДАСТРІ» подані
заперечення до акту, за результатами
розгляду яких, Криворізькою північною
ОДПІ надана відповідь від 22.10.2014р.
№18866/10/04-83-22-01 згідно якої, висновки акту
перевірки №153/04-83-22-01/30734801 від 10.09.2014р.
залишені без змін.

На підставі акта перевірки
№153/04-83-22-01/30734801 від 10.09.2014р.,
Криворізькою північною ОДПІ прийняті
податкові повідомлення - рішення від
27.10.2014р.:

-за формою «Р» №, яким позивачу
збільшено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість у загальній
сумі 394540,00 грн., з яких за основним
платежем у розмірі 315632,00 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 78908,00 грн.;

-за формою «В4» №, яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення з
податку на додану вартість у загальній
сумі 122075,00 грн.

Матеріали справи свідчать, що ТОВ
«ПОЛІ-ОІЛ ІНДАСТРІ» в особі директора
Біляєвої Т.Е. з ТОВ «Дніпро Тренд
Менеджмент» в особі директора ОСОБА_6
укладено договір поставки № 16/12/13 від
16.12.2013р.

Відповідно до укладеного договору
поставки № 16/12/13 від 16.12.2013р.,
постачальник ТОВ «Дніпро Тренд
Менеджмент» зобов'язався поставити, а
покупець ТОВ «ПОЛІОІЛ ІНДАСТРІ»
прийняти та оплатити
товарно-матеріальні цінності, а саме
Олива базова Лукойл SN-900.

На виконання умов договору складено:
рахунок-фактура № ДТ-0000030 від 16.12.2013р. на
суму 364996,80 грн.; видаткова накладна №
РН-1216-02 від 16.12.2013р. на суму 364996,80 грн.;
податкова накладна № 22 від 16.12.2013р. на
суму 364996,80 грн.

Згідно з ст.67 Конституції України кожен
зобов'язаний сплачувати податки і
збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Стаття 68 Конституції України
передбачає, що кожен зобов'язаний
неухильно додержуватися Конституції
України, законів України.

Згідно п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

В силу п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового
кодексу України у цьому розділі
об'єктом оподаткування є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135-137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.135.4.1 п.135.4 ст.135
Податкового кодексу України дохід від
операційної діяльності визнається в
розмірі договірної (контрактної)
вартості, але не менше ніж сума
компенсації, отримана в будь-якій
формі, в тому числі при зменшенні
зобов'язань, та включає дохід від
реалізації товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, у тому числі винагороди
комісіонера (повіреного, агента тощо);
особливості визначення доходів від
реалізації товарів, виконаних робіт,
наданих послуг для окремих категорій
платників податків або доходів від
окремих операцій встановлюються
положеннями цього розділу.

Згідно з п. 138.2 ст.138 Податкового кодексу
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податків витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п.138.6 ст.138 Податкового
кодексу України собівартість
придбаних та реалізованих товарів
формується відповідно до ціни їх
придбання з урахуванням ввізного мита
і витрат на доставку та доведення до
стану, придатного для продажу.

Згідно п.п.168.1.1, 168.1.2 п.168.1 ст.168
Податкового кодексу України
податковий агент, який нараховує
(виплачує, надає) оподатковуваний дохід
на користь платника податку,
зобов'язаний утримувати податок із
суми такого доходу за його рахунок,
використовуючи ставку податку,
визначену в статті 167 цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується)
до бюджету під час виплати
оподатковуваного доходу єдиним
платіжним документом. Банки приймають
платіжні документи на виплату доходу
лише за умови одночасного подання
розрахункового документа на
перерахування цього податку до
бюджету.

Відповідно до абз. «а» п.176.2 ст.176
Податкового кодексу України особи, які
відповідно до цього Кодексу мають
статус податкових агентів, зобов'язані
своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок.

Згідно п.198.2 ст.198 Податкового кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою встановленою
пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог ст.201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченим
пунктом 201.11 ст.201 цього кодексу.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Згідно п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу
України право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Разом з тим, суд зазначає, що наявність
податкової накладної є обов'язковою,
але не вичерпною підставою для
визначення правильності формування
податкового кредиту, оскільки, правові
наслідки у вигляді виникнення права
платника податку на податковий кредит
можуть мати лише реально вчинені
господарські операції з придбання
товарів (робіт, послуг) із метою
використання таких товарів (робіт,
послуг) в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності
підприємства, а не саме лише оформлення
відповідних документів.

Отже, для отримання права на податковий
кредит із сум податку на додану
вартість, сплачених в ціні придбаного
товару (робіт, послуг), платник ПДВ
повинен мати податкові накладні,
видані на реально отриманий товар
(роботи, послуги), призначений для
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до ст. 3 Господарського
кодексу України, під господарською
діяльністю розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність. Господарська діяльність,
що здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.

Згідно ст.1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність» (в редакції на момент
виникнення спірних правовідносин)
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Пунктом 2 ст.3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності, що використовують
грошовий вимірник, ґрунтуються на
даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», факти здійснення
господарських операцій фіксують
первинні документи, які повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це не
можливо - безпосередньо після її
закінчення. Відповідно до п.2 ст.9 даного
закону первинні документи повинні мати
такі обов'язкові реквізити: «назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції».

Додаткові вимоги до первинних
документів встановлені п.2.4 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку
(затверджено наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995р. № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05.06.1995р. № 168/704),
відповідно до якого первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа, дата і місце
складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції, посада і
прізвища осіб відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність оформлення, особистий чи
електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Згідно абз.1 п.п.2.1 глави 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Відповідно до п.п.2.2, п.п.2.7 п.2 вказаного
Положення, первинні документи повинні
бути складені у момент проведення
кожної господарської операції або,
якщо це неможливо, безпосередньо після
її завершення. При реалізації товарів
за готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо. Для контролю та
впорядкування обробки інформації на
основі первинних документів можуть
складатися зведені документи (далі
первинні документи).

Первинні документи складаються на
бланках типових і спеціалізованих
форм, затверджених відповідним органом
державної влади. Документування
господарських операцій може
здійснюватись із використанням
виготовлених самостійно бланків, які
повинні містити обов'язкові реквізити
чи реквізити типових або
спеціалізованих форм.

Відповідно до підпунктів 11.1, 11.3-11.9
пункту 11 Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
основними документами на перевезення
вантажів є товарно-транспортні
накладні та дорожні листи вантажного
автомобіля. Залежно від виду вантажу та
його специфічних властивостей до
основних документів додаються інші
(ветеринарні, санітарні та якісні -
сертифікати, свідоцтва, довідки,
паспорти тощо), що визначається
правилами перевезень зазначених
вантажів. Дорожній лист вантажного
автомобіля є документом, без якого
перевезення вантажів не допускається.

Товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Оформлення перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.

Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів, Замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри товарно-транспортної
накладної підписом і при необхідності
печаткою (штампом).

Після прийняття вантажу згідно з
товарно-транспортною накладною водій
(експедитор) підписує всі її
екземпляри.

Перший екземпляр товарно-транспортної
накладної залишається у замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
перевізнику.

Перевізник здає вантажі у пункті
призначення вантажоодержувачу згідно
з товарно-транспортною накладною
(типова форма товарно-транспортної
накладної, подорожнього листа
вантажного автомобіля затверджена
наказом Міністерства транспорту
України, Міністерства статистики
України № 488/346 від 29.121995 року).

Відповідно до пункту 11.9 Правил
оформлення документів на перевезення,
затверджених наказом Мінтрансу
України від 14.10.1997 року №363, час
прибуття (вибуття) автомобіля для
завантаження і розвантаження Замовник
зобов'язаний зазначати відповідно до
пунктів 8.25 і 8.26 цих Правил, тобто час
прибуття автомобіля для завантаження
встановлюється з моменту, коли водій
подав подорожній лист в пункті
вантаження, а час прибуття автомобіля
для розвантаження - з моменту
пред'явлення водієм
товарно-транспортної накладної в
пункті розвантаження. Вантаження і
розвантаження вважаються закінченими
після вручення водієві належним чином
оформлених товарно-транспортних
накладних на навантажений або
вивантажений вантаж.

За умовою статті 47 Статуту
автомобільного транспорту
вантажовідправник повинен подати
автотранспортному підприємству або
організації на вантажі товарного
характеру, що пред'являються до
перевезення, товарно-транспортні
накладні ..., які є основними
транспортними документами, які
визначають взаємовідносини між
вантажовідправниками,
вантажоодержувачами та
автотранспортними підприємствами і
організаціями. Товарно-транспортна
накладна є єдиним документом для
списання товарно-матеріальних
цінностей у вантажовідправника,
оприбуткування їх у вантажоодержувача,
а також для складського, оперативного
та бухгалтерського обліку. Облік
транспортної роботи і розрахунки за
перевезення провадяться виключно на
підставі путьових листів та
прикладених до них
товарно-транспортних накладних або
актів заміру (зважування).
Вантажовідправник і вантажоодержувач
несуть відповідальність за всі
наслідки неправильності, неточності
або неповноти відомостей, вказаних
ними в товарно-транспортних
документах. Автотранспортні
підприємства і організації мають право
перевіряти правильність цих
відомостей.

Аналіз зазначених норм свідчить про те,
що товарно-транспортні накладні,
оформлені належним чином, являються
необхідними документами для
підтвердження витрат з перевезення і,
крім того, фактичного переміщення
придбаних ТМЦ.

Судом встановлено, що згідно п. 3.3.
договору № 16/12/13 від 16.12.2013р., поставка
товару здійснюється згідно
Міжнародних правил тлумачення
торгових термінів Інкотермс-2000
протягом 10 робочих днів із складу
продавця.

Договором не визначено за чий рахунок
здійснюється транспортування оливи.

До перевірки ТОВ «ПОЛІОІЛ ІНДАСТРІ» не
було надано товарно - транспортні
накладні, підтверджуючі
транспортування товару, не відомо за
чий рахунок здійснювалось
транспортування оливи та кому належить
транспортний засіб.

Згідно з п. 4.1 договору якість товару
повинна відповідати державним
стандартам технічним умовам,
санітарним нормам та правилам, діючим в
Україні на момент відвантаження.

До перевірки не було надано
сертифікати походження оливи базової
Лукойл SN-900.

У податковій накладній зазначено код
товару згідно УКТ ЗЕД - , тобто
олива є імпортною. В свою чергу, ТОВ
«Дніпро Тренд Менеджмент» не є
імпортером.

Згідно аналізу проведеного на підставі
даних АС «Податковий блок» серед
контрагентів - постачальників ТОВ
«Дніпро Тренд Менеджмент» відсутні
імпортери оливи базової Лукойл SN-900 та і
взагалі посередники які б здійснювали
реалізацію вказаного виду товару.

Крім того, стосовно ТОВ «Дніпро Тренд
Менеджмент» ДПІ у Дарницькому районі
ГУ Міндоходів у м. Києві складено акт
від 20.02.2014 № 122/26-51-22-01/38138933«Про
неможливість проведення зустрічної
звірки з питань підтвердження
фінансово - господарських
взаємовідносин ТОВ «Дніпро ТМ» з
суб'єктами господарювання за період з
01.03.2012р. по 31.12.2013р», згідно якого:

місцезнаходження платника податків не
встановлено (ТОВ «Дніпро ТМ» () не знаходиться за
юридичною адресою: м. Київ, шосе
Харківське, 144 -А, контактні телефонні
номери відключені, форма №2 від 11.02.2014р.
№105 щодо не знаходження ТОВ «Дніпро ТМ»
() за адресою реєстрації
передана до управління технологій та
обліку платників ДПІ у Дарницькому
районі ГУ Міндоходів у м. Києві), стан - 9
(направлено повідомлення про
відсутність за місцезнаходженням);

встановлено ознаки фіктивності;

місце знаходження директора, головного
бухгалтера та засновника ТОВ «Дніпро
ТМ» () гр. ОСОБА_6 не
встановлено, опитати не

надалось можливим. До ОУ ГУ Міндоходів
у Дніпропетровській області
направлено запит щодо опитування
ОСОБА_6, №262/7/26-51-07-04 від 06.02.2014р.;

встановлено відсутність у ТОВ «Дніпро
ТМ» () будь - яких
основних засобів, відповідного
персоналу, виробничих активів, офісних,
складських та виробничих приміщень,
транспортних засобів та інших умов для
ведення господарської діяльності, що
свідчить про відсутність реального
факту здійснення господарської
діяльності та нікчемності угод
укладених між ТОВ «Дніпро ТМ» () та підприємствами
постачальниками та покупцями.
Документи фінансово господарської
діяльності відсутні.

Таким чином, встановлені факти
підтверджують відсутність можливості
контрагента позивача ТОВ «Дніпро Тренд
Менеджмент» зі свого боку виконувати
умови укладеного договору.

Посилання позивача на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 02.09.2014р. у
справі №804/12244/14 в силу норми ст. 72
Кодексу адміністративного судочинства
України суд до уваги не приймає,
оскільки зазначена постанова суду не
набрала законної сили, та як вбачається
з постанови суду від 02.09.2014р. у справі
№804/12244/14 судом не було спростовано
висновків, викладених в акті від 20.02.2014
№ 122/26-51-22-01/38138933.

Суд зазначає, що порядок приймання,
транспортування, зберігання, відпуску
та обліку нафти і нафтопродуктів на
підприємствах і організаціях України,
визначено Інструкцією, затвердженою
наказом Міністерства палива та
енергетики, Міністерства економіки
України, Міністерства транспорту та
зв'язку, Державного комітету з питань
технічного регулювання та споживчої
політики від 20.05.2008 року № 281/171/578/155,
(далі - Інструкція).

Із змісту цієї Інструкції вбачається,
що законодавцем до суб'єктів
господарювання, які здійснюють
торгівлю, зберігання, транспортування
нафтопродуктів висуваються численні
вимоги, зокрема: наявність майданчика,
на якому розташовані резервуари для
зберігання різних видів
нафтопродуктів; спеціальні лічильники
для обліку нафтопродуктів; наявність
вимірювальних засобів, які
систематично проходять повірку в
установах органів стандартизації та
метрології; наявність персоналу
(оператор АЗС, начальник зміни,
бухгалтер, інші); перевезення
нафтопродуктів здійснюється
спеціальним автотранспортом;
приймання і відпуск нафтопродуктів,
оформлення результатів торгівлі
нафтопродуктами, здачі і прийняття
змін на АЗС оформлюються документарно
за формами, затвердженими Інструкцією,
яка містить 37 додатків різних актів,
таблиць, книг, розрахунків та іншого.

Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими
для всіх суб'єктів господарювання
(підприємств, установ, організацій та
фізичних осіб - підприємців), що
займаються хоча б одним з таких видів
економічної діяльності, як закупівля,
транспортування, зберігання і
реалізація нафти і нафтопродуктів на
території України (далі - підприємства).

Пунктом 5.4.1-5.4.3 Інструкції встановлено,
що перевезення нафтопродуктів
автомобільним транспортом
здійснюється згідно з Правилами
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затвердженими
наказом Мінтрансу України від 14 жовтня
1997 року N 363, зареєстрованими в
Міністерстві юстиції України 20 лютого
1998 року за N 128/2568, та ГОСТ 27352-87
"Автотранспортные средства для
заправки и транспортирования
нефтепродуктов. Типы, параметры и общие
технические требования".

З прибуттям нафтопродуктів до
вантажоодержувача в автоцистерні
перевіряється наявність і цілісність
пломб, технічний стан автоцистерни,
відповідність об'єму і густини
нафтопродукту в автоцистерні об'єму і
густині, зазначеним у
товарно-транспортній накладній на
відпуск нафтопродуктів (нафти) за
формою N 1-ТТН (нафтопродукт) (далі ТТН)
(додаток 3), відповідність найменування,
марки і виду (залежно від масової
частки сірки) нафтопродукту,
зазначених у ТТН і паспорті якості на
відвантажений нафтопродукт.
Відповідність густини нафтопродукту
під час відвантаження та приймання
визначається після її приведення до
температури 20°C відповідно до ГОСТ 3900.

Маса нафтопродукту в автоцистерні
визначається зважуванням на
автомобільних вагах або
об'ємно-масовим методом.

Маса нафтопродуктів, розфасованих у
тару, визначається зважуванням на
вагах або за трафаретами на тарі (якщо
нафтопродукти в заводській упаковці).
Про прийнятий нафтопродукт
матеріально відповідальна особа
складає акт за своїм підписом,
підписами водія та представника
одержувача чи відправника із
зазначенням їх прізвищ і посад.

Розділом 7.5 Інструкції встановлюється
порядок відпуску нафти та
нафтопродуктів автомобільним
транспортом.

Відповідно до п.п.7.5.1 п.7.5 Інструкції №281
нафта і нафтопродукти
вантажоодержувачам постачаються
централізовано або вивозяться
самостійно вантажоодержувачем. П.п.7.5.2
п.7.5 Інструкції №281 передбачено, що
відпуск нафти або нафтопродуктів до
мір місткості (автоцистернах,
причепах-цистернах,
напівпричепах-цистернах,
автозаправниках) здійснюється лише за
наявності свідоцтва про її повірку. За
наявності простроченого свідоцтва про
повірку відпуск нафти або
нафтопродуктів до мір повної місткості
забороняється. Міри повної місткості з
нафтопродуктами під час їх
відвантаження мають пломбуватись
вантажовідправником (якщо інше не
передбачено договором).

Бланки ТТН на підприємстві є
документами суворої звітності.

У ТТН оператор зазначає номер
резервуара, з якого відпущено нафту або
нафтопродукт, псується в ній і здає для
оформлення. У ТТН зазначаються
найменування, марка та вид нафти
нафтопродукту, об'єм, маса, густина і
температура, за якої визначалась
густина, а також дата і час виїзду
автоцистерни з підприємства.

ТТН на вивезення нафти або
нафтопродуктів автотранспортом
вантажоодержувача оформлюється на
підставі довіреності
вантажоодержувача, а під час
постачання вантажовідправником - на
підставі подорожнього листа
автотранспортного підприємства.

Відповідно до п. 7.5.8 Розділу 7 «Порядок
відпуску нафти і нафтопродуктів»
Інструкції, відпуск нафти або
нафтопродуктів здійснюється в день
оформлення ТТН за наявності усіх її
примірників. У ТТН оператор зазначає
номер резервуара, з якого відпущено
нафту або нафтопродукт, розписується в
ній і здає для оформлення. У ТТН
зазначаються найменування, марка та
вид нафти або нафтопродукту, об'єм,
маса, густина і температура, за якої
визначалась густина, а також дата і час
виїзду автоцистерни з підприємства.

Згідно п. 7.5.10-7.5.11 Інструкції, ТТН на
відпущені зі складу нафту або
нафтопродукти здаються до
бухгалтерської служби не пізніше
першої половини наступного дня разом з
реєстром, який складається у двох
примірниках. Реєстр підписують
начальник цеху (старший оператор) та
бухгалтер.

На відпущені нафту або нафтопродукти
за заданою дозою на автоматизованих
системах наливання ТТН оформлюється
після завершення наливання за
фактичними показниками лічильних
механізмів.

Згідно п. 6.1 Інструкції на всіх
підприємствах ведеться облік нафти і
нафтопродуктів із записом у журналі
реєстрації проведення вимірювань
нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за
формою N 7-НП (додаток 6) (на НПЗ у
спеціальних регістрах складського
обліку) для кожного резервуара з
відображенням усіх технологічних
операцій, що здійснюються кожною
зміною.

Суд звертає увагу на те, що позивачем не
було надано до перевірки
товарно-транспортні накладні на
відпуск нафтопродуктів
(нафти),журналів реєстрації проведення
вимірювань нафтопродуктів (нафти) у
резервуарах за формою N 7-НП, актів
приймання нафтопродуктів з наявністю
підпису водіїв та представника
одержувача чи відправника із
зазначенням прізвищ та посад, в яких би
зазначалося наявність і цілісність
пломб, технічний стан автоцистерни,
відповідність об'єму і густини
нафтопродукту в автоцистерні об'єму і
густині, зазначеним у
товарно-транспортній накладній на
відпуск нафтопродуктів, відповідність
найменування, марки і виду (залежно від
масової частки сірки) нафтопродукту,
зазначених у ТТН і паспорті якості на
відвантажений нафтопродукт.

Враховуючи специфіку товару (олива),
його об'єм, вагу та інші характеристики,
суд погоджується з висновками
податкового органу про нереальність
здійснення господарських операцій в
частині придбання ТОВ «ПОЛІОІЛ
ІНДАСТРІ» товару у ТОВ «Дніпро Тренд
Менеджмент».

Отже, у зв'язку з відсутністю
реальності здійснення
фінансово-господарських операцій між
ТОВ «ПОЛІОІЛ ІНДАСТРІ» та ТОВ «Дніпро
Тренд Менеджмент»() у
грудні 2013 року, ТОВ «ПОЛІОІЛ ІНДАСТРІ»
неправомірно включило до складу
податкового кредиту суму ПДВ по
податковій накладній № 22 від 16.12.2013р.

Таким чином, суд вважає обґрунтований
висновок відповідача про порушення
позивачем п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.201.1. ст. 201
Податкового кодексу України по
операціям придбання оливи у ТОВ
«Дніпро Тренд Менеджмент», у зв'язку з
чим було завищено податковий кредит на
суму 60832,80 грн. за грудень 2013 року.

Суд акцентує увагу на тому, що платник
податку повинен бути обачливим та
керуватись розумною обережністю при
укладенні договорів зі спірними
постачальниками. Адже за звичаями
ділового обороту при здійсненні такого
вибору суб'єктами господарювання
оцінюються не лише умови угоди та їх
комерційна привабливість, але і ділова
репутація, платоспроможність
контрагента, ризики невиконання
зобов'язань та надання гарантій їх
виконання, наявність у контрагента
необхідних ресурсів (виробничих
потужностей, технологічного
обладнання, кваліфікованого персоналу)
та відповідного досвіду.

Доказами прояву розумної обережності
слугують не лише установчі документи
та витяги з Єдиного державного реєстру,
але й обґрунтування мотивів вибору
контрагента, обставин укладення та
виконання договорів, перевірка ділової
репутації контрагента, повноважень
осіб, що діють від імені підприємства.

Суд зазначає, що у разі
недобросовісності контрагентів
покупець несе певний ризик не лише
невиконання цивільно-правового
договору, але й в рамках податкових
правовідносин, позаяк в силу вимог
податкового законодавства
позбавляється можливості скористатися
правом на податковий кредит в силу
відсутності документів, що мають силу
первинних документів.

Відповідно принципу індивідуальної
відповідальності платника у сфері
податкових правовідносин платник не є
відповідальним за протиправні дії
третіх осіб, що перебувають поза межами
його впливу та контролю, проте суд
зазначає, що, з урахуванням
несприятливих наслідків недостатньої
обережності у підприємницькій
діяльності, що покладаються на особу,
якою були укладені відповідні
правочини, останні не можуть бути
перенесені на бюджет шляхом зменшення
податкових зобов'язань та здійснення
необґрунтованих виплат з бюджету.

Дана правова позиція узгоджується із
позицією Вищого адміністративного
суду України, викладеній в ухвалі суду
від 13.11.2013р. по справі № К/800/11613/13.

Судом встановлено, що в ході перевірки
проведено аналіз витрат підприємства,
пов'язаних з веденням господарської
діяльності, в результаті чого
встановлено не дотримання ТОВ «ПОЛІОІЛ
ІНДАСТРІ» норм Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 16 "Витрати" в
частині формування собівартості
готової продукції, що призвело до
викривлення даних щодо фінансового
результату, отриманого підприємством
від реалізації готової продукції.

Відповідно до п.11 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 16 «Витрати»
«Собівартість реалізованої продукції
(робіт, послуг) складається з
виробничої собівартості продукції
(робіт, послуг), яка була реалізована
протягом звітного періоду,
нерозподілених постійних
загальновиробничих витрат та
наднормативних виробничих витрат».

До виробничої собівартості продукції
(робіт, послуг) включаються:

-прямі матеріальні витрати;

-прямі витрати на оплату праці;

-інші прямі витрати;

-змінні загальновиробничі та постійні
розподілені загальновиробничі
витрати.

Відповідно до:

-п.12. До складу прямих матеріальних
витрат включається вартість сировини
та основних матеріалів, що утворюють
основу вироблюваної продукції,
купівельних напівфабрикатів та
комплектуючих виробів, допоміжних та
інших матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат. Прямі
матеріальні витрати зменшуються на
вартість зворотних відходів, отриманих
у процесі виробництва, які оцінюються у
порядку, викладеному в пункті 11 цього
Положення (стандарту).

-п.13. До складу прямих витрат на оплату
праці включаються заробітна плата та
інші виплати робітникам, зайнятим у
виробництві продукції, виконанні робіт
або наданні послуг, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат.

-п.14. До складу інших прямих витрат
включаються всі інші виробничі
витрати, які можуть бути безпосередньо
віднесені до конкретного об'єкта
витрат, зокрема відрахування на
соціальні заходи, плата за оренду
земельних і майнових паїв, амортизація,
втрати від браку, які складаються з
вартості остаточно забракованої з
технологічних причин продукції
(виробів, вузлів, напівфабрикатів),
зменшеної на її справедливу вартість,
та витрат на виправлення такого
технічно неминучого браку.

-п.15. До складу загальновиробничих
витрат включаються:

Витрати на управління виробництвом
(оплата праці апарату управління
цехами, дільницями тощо; відрахування
на соціальні заходи й медичне
страхування апарату управління цехами,
дільницями; витрати на оплату
службових відряджень персоналу цехів,
дільниць тощо);

Амортизація основних засобів
загальновиробничого (цехового,
дільничого, лінійного) призначення;

Амортизація нематеріальних активів
загальновиробничого (цехового,
дільничого, лінійного) призначення;

Витрати на утримання, експлуатацію та
ремонт, страхування, операційну оренду
основних засобів, інших необоротних
активів загальновиробничого
призначення;

Витрати на вдосконалення технології й
організації виробництва (оплата праці
та відрахування на соціальні заходи
працівників, зайнятих удосконаленням
технології й організації виробництва,
поліпшенням якості продукції,
підвищенням її надійності,
довговічності, інших експлуатаційних
характеристик у виробничому процесі;
витрати матеріалів, купівельних
комплектуючих виробів і
напівфабрикатів, оплата послуг
сторонніх організацій тощо);

Витрати на опалення, освітлення,
водопостачання, водовідведення та інше
утримання виробничих приміщень;

Витрати на обслуговування виробничого
процесу (оплата праці
загальновиробничого персоналу;
відрахування на соціальні заходи,
медичне страхування робітників та
апарату управління виробництвом;
витрати на здійснення технологічного
контролю за виробничими процесами та
якістю продукції, робіт, послуг);

Витрати на охорону праці, техніку
безпеки і охорону навколишнього
природного середовища;

Інші витрати (внутрішньозаводське
переміщення матеріалів, деталей,
напівфабрикатів, інструментів зі
складів до цехів і готової продукції на
складі, нестачі незавершеного
виробництва; нестачі і витрати від
псування матеріальних цінностей у
цехах, оплата простоїв тощо).

-п.16. Загальновиробничі витрати
поділяються на постійні і змінні.

До змінних загальновиробничих витрат
належать витрати на обслуговування і
управління виробництвом (цехів,
дільниць), що змінюються прямо (або
майже прямо) пропорційно до зміни
обсягу діяльності. Змінні
загальновиробничі витрати
розподіляються на кожен об'єкт витрат з
використанням бази розподілу (годин
праці, заробітної плати, обсягу
діяльності, прямих витрат тощо),
виходячи з фактичної потужності
звітного періоду.

До постійних загальновиробничих
витрат відносяться витрати на
обслуговування і управління
виробництвом, що залишаються
незмінними (або майже незмінними) при
зміні обсягу діяльності.

Постійні (орендна плата, комунальні,
страхові платежі, амортизація основних
фондів (якщо її нараховують за
прямолінійним методом) тощо) - не
залежать від обсягів виробництва.

Постійні загальновиробничі витрати
розподіляються на кожен об'єкт витрат з
використанням бази розподілу (годин
праці, заробітної плати, обсягу
діяльності, прямих витрат тощо) при
нормальній потужності. Нерозподілені
постійні загальновиробничі витрати
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції (робіт, послуг)
у періоді їх виникнення. Загальна сума
розподілених та нерозподілених
постійних загальновиробничих витрат
не може перевищувати їх фактичну
величину.

Згідно з п. 1.24 Наказу «Про облікову
політику підприємства та організацію
бухгалтерського обліку» від 01.08.2012 року
на ТОВ «ПОЛІОІЛ ІНДАСТРІ» здійснюється
формування собівартості реалізованих
товарів (робіт, послуг) у відповідності
з вимогами норм П(С)БУ 16. До складу
собівартості реалізованих товарів
(робіт, послуг) включаються лише прямі
матеріальні витрати.

В ході перевірки встановлено, що ТОВ
«ПОЛІОІЛ ІНДАСТРІ» для здійснення
господарської діяльності (виробництва
олив моторних) використовує орендовані
основні фонди. Орендодавець - ТОВ
«Алаір» надає Орендатору ТОВ «ПОЛІОІЛ
ІНДАСТРІ» в орендне користування за
плату основні засоби та інші
необоротні активи:

-лінію енергопостачання та
трансформаторів (договір № 1 від 15.02.2012);

-цех по виробництву масел, цех по
виробництву бочкотари та фасовці
масел, блок складів техматеріалів,
резервуарний парк та естакаду прийому
сировини (договір № 2 від 15.02.2012);

-обладнання та устаткування (договір №
3 від 15.02.2012);

-господарсько - питний водопровід та
каналізацію (договір № 4 від01.03.2012).

Орендна плата є фіксованою та складає
щомісяця 110 000 грн., в т.ч. ПДВ - 18333,33 грн.:

-по договору № 1 від 15.02.2012 - 8040 грн., в т.ч.
ПДВ - 1340 грн.;

-по договору № 2 від 15.02.2012 - 24000 грн., в
т.ч. ПДВ - 4000 грн.;

-по договору № 3 від 15.02.2012 - 75980 грн., в
т.ч. ПДВ - 12663,33 грн.;

-по договору № 4 від 01.03.2012 - 1980 грн., в т.ч.
ПДВ - 330 грн.

За перевіряємий період отримано послуг
оренди на загальну суму 2426703,6 грн., в т.ч.
ПДВ-404450,6 грн.

Відповідно до п.9 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 14 «Оренда»,
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів від 28.07.2000 №181, належна за
користування об'єктом операційної
оренди плата визнається витратами
згідно з Положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку 16 «Витрати» на
прямолінійній основі протягом строку
оренди або з урахуванням способу
одержання економічних вигод,
пов'язаних із використанням об'єкта
операційної оренди».

Оренда обладнання є операційною
орендою. Орендна плата за об'єкт
операційної оренди визнається
орендарем витратами виду діяльності
або напряму витрат, з яким пов'язано
використання цього об'єкта.

Оскільки вказані витрати оренди не
можна прямо віднести до собівартості
конкретного об'єкту витрат, їх можна
вважати нерозподіленими постійними
загальновиробничими витратами та
відповідно до п. 16 П(С)БО16 «Витрати»
повинні включатись до складу
собівартості реалізованої продукції у
періоді їх виникнення і відображатись
бухгалтерським записом:

Дт 901 «Собівартість реалізованої
готової продукції» Кт 91
«Загальновиробничі витрати».

ТОВ «ПОЛІОІЛ ІНДАСТРІ» в
бухгалтерському обліку (дані головної
книги, рах.901 «Собівартість готової
продукції») не вірно формувало
собівартість виготовленої готової
продукції, внаслідок чого виникло
викривлення даних щодо фінансового
результату, отриманого підприємством
від реалізації готової продукції.

Фактично в бухгалтерському обліку
підприємство обліковувало витрати
операційної оренди на рах.92
«Адміністративні витрати».

В податковому обліку з метою уникнення
декларування збитків, витрати оренди
при визначенні витрат, що враховуються
при визначенні об'єкту оподаткування
податком на прибуток ТОВ «ПОЛІОІЛ
ІНДАСТРІ» не відображались.

Таким чином, ТОВ «ПОЛІОІЛ ІНДАСТРІ» в
бухгалтерському обліку не вірно
формувало собівартість виготовленої
готової продукції, внаслідок чого
виникло викривлення даних щодо
фінансового результату, отриманого
підприємством від реалізації готової
продукції. Фактично підприємство від
реалізації готової продукції має
збиток (наведено в таблиці вище) та
здійснює реалізацію виготовлених
товарів нижче їх собівартості.

Відповідно до п. 14.1.36. Податкового
кодексу України господарська
діяльність визначена як діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
виготовленням та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться самостійно та/або через
свої відокремлені підрозділи, а також
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Операції придбання послуг оренди у ТОВ
«Алаір», які спричиняють збиток, не
можуть бути пов'язаними з веденням
господарської діяльності ТОВ «ПОЛІОІЛ
ІНДАСТРІ».

До податкового кредиту ПДВ по
операціям придбання послуг оренди у
ТОВ «Алаір» включено в загальній сумі
369455 грн. в наступних періодах: лютий 2012 -
414 грн.;травень 2012 - 55373 грн.; липень 2012 - 330
грн.; серпень 2012 - 24003 грн.; жовтень 2012 -
18333 грн.; листопад 2012- 14333 грн.; січень 2013 -
22333 грн.; березень 2013 - 30997 грн.; квітень
2013 - 73334 грн.; травень 2013 - 18333 грн.;
червень 2013 - 5670 грн.; липень 2013 - 36667 грн.;
серпень 2013 - 16994 грн.; вересень 2013 - 32337
грн.; листопад 2013 - 20004 грн.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

За відсутності факту придбання товарів
чи послуг або в разі якщо придбані
товари чи послуги не призначені для
використання у господарській
діяльності платника податку
відповідні суми не можуть включатися
до складу податкового кредиту з
податку на додану вартість навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що в порушення п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України ТОВ
«ПОЛІОІЛ ІНДАСТРІ» віднесено до складу
податкового кредиту суми ПДВ по
придбаним послугам оренди у ТОВ
«Алаір», які призводять до збитковості
підприємства у зв'язку з чим не можуть
бути пов'язані з господарською
діяльністю підприємства, в результаті
чого підприємством завищено
податковий кредит всього на суму 369455
грн., в т.ч. по періодах: лютий 2012 - 414 грн.;
травень 2012 - 55373 грн.; липень 2012 - 330 грн.;
серпень 2012 - 24003 грн.; жовтень 2012 - 18333
грн.; листопад 2012- 14333 грн.; січень 2013 - 22333
грн.; березень 2013 - 30997 грн.; квітень 2013 -
73334 грн.; травень 2013 - 18333 грн.; червень 2013
- 5670 грн.; липень 2013 - 36667 грн.; серпень 2013 -
16994 грн.; вересень 2013 - 32337 грн.; листопад
2013 - 20004 грн.

Таким чином, перевіркою відображених у
рядку 10.1 Декларацій «Придбання з ПДВ
для здійснення операцій, які
підлягають оподаткуванню за ставкою
20%» показників за період з 19.01.2012р. по
31.12.2013р. у загальній сумі 2351216 грн.
обґрунтовано встановлено їх завищення
в результаті порушення п. 198.3, п. 198.6 ст.
198, п.201.1. ст. 201 Податкового кодексу
України в загальній сумі 430288 грн., а
саме по періодам: лютий 2012 - 414
грн.;травень 2012 - 55373 грн.; липень 2012 - 330
грн.; серпень 2012 - 24003 грн.; жовтень 2012 -
18333 грн.; листопад 2012- 14333 грн.; січень 2013 -
22333 грн.; березень 2013 - 30997 грн.; квітень
2013 - 73334 грн.; травень 2013 - 18333 грн.;
червень 2013 - 5670 грн.; липень 2013 - 36667 грн.;
серпень 2013 - 16994 грн.; вересень 2013 - 32337
грн.; листопад 2013 - 20004 грн.; грудень 2013р. -
60833 грн.

Отже, в результаті допущених порушень
податкового законодавства, суд вважає,
що перевіркою повноти нарахування
податку на додану вартість за період з
19.01.2012р. по 31.12.2013р.обґрунтовано
встановлено:

заниження ПДВ, що підлягає сплаті до
бюджету на суму 315632 грн., а саме по
періодам: лютий 2012 - 414 грн.; травень 2012 -
55373 грн.; липень 2012 - 330 грн.; серпень 2012 -
24003 грн.; жовтень 2012 - 18333 грн.; листопад
2012- 14333 грн.; січень 2013 - 22333 грн.; березень
2013 - 30997 грн.; квітень 2013 - 73334 грн.;
травень 2013 - 18333 грн.; червень 2013 - 5670 грн.;
липень 2013 - 36667 грн.; серпень 2013 - 16994 грн.;
вересень 2013 - 32337 грн.; листопад 2013 - 20004
грн.; грудень 2013р. - 60833 грн.

та завищення суми від'ємного значення
на суму 122075 грн., в т.ч. по періодам:
червень 2012 - 42743 грн.; серпень 2012 - 24333
грн.; жовтень 2012- 18333 грн.; грудень 2012 - 14333
грн.; лютий 2013 - 22333 грн.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги за заперечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд вважає
позовні вимоги не обґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір» розмір
ставки судового збору за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру становить 2 відсотки розміру
майнових вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

З огляду на те, що позовні вимоги в
даному випадку є майновими, отже
позивач повинен сплатити за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову судовий збір
у розмірі 4872,00 грн., що становить 4
розміри мінімальної заробітної плати,
а сплатив лише 487,20 грн., тому суд стягує
з позивача 4384,80 грн. (4872,00 грн. - 487,20 грн.).

Керуючись ст. ст. 11, 14, 69, 70, 71, 86, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПОЛІ-ОІЛ ІНДАСТРІ»
до Криворізької північної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПОЛІ-ОІЛ ІНДАСТРІ»
() решту суми судового збору
у розмірі 4384,80 грн. (отримувач: УДКСУ у
Красногвардійськом районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області, код ЄДРПОУ (отримувача) 37989253,
рахунок: 4008, банк: ГУ ДКСУ у
Дніпропетровській області, МФО: 805012,
код бюджетної класифікації доходів
22030001, призначення платежу - судовий
збір за позовом).

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя Р.З.
Голобутовський