Справа № 2а-5273/12/1470
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-5273/12/1470

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Мельник О.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду в складі:

Судді доповідача - Потапчука
В.О.

суддів - Коваль М.П.

- Семенюка Г.В.

при секретарі - Алексєєвої
Н.М

за участю представника апелянта
Баштанської обєднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області- Гави О.О.

представника позивача Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Софія-Граніт"- Шевченко Ю.В.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Баштанської обєднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 18 червня 2013
року по справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Софія-Граніт" до
Баштанської обєднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області про визнання дій незаконними,
скасування податкового повідомлення
рішення від 04.07.2012р.№ ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Софія - Граніт»
звернувся з позовними вимогами про
визнання дій Баштанської обєднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області при проведенні
перевірки незаконними та скасування
податкового повідомлення-рішення від 04
липня 2012 року № про збільшення
суми грошового зобов'язання TOB
«Софія-Граніт» з податку на додану
вартість у сумі 74 975,00 грн., та штрафних
санкцій у сумі 18 744,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
викладені в Акті перевірки факти та
висновки щодо порушення статей 203, 215, 228,
655, 656, 662 ЦК України - відсутність
реального вчинення господарських
операцій є невмотивованими, оскільки
ґрунтуються на припущеннях і не
містять достатніх фактичних даних на
підтвердження виводів про недійсність
даних, що містяться у деклараціях з
податку на додану вартість, а
відповідно є такими, що вчинені з
порушенням норм чинного законодавства
України. Крім того, своїм актом
перевірки № 99/22-35156965 який було складено
13.06.2012 року, Баштанська МДПІ
Миколаївської області взяла на себе
функції Суду, що явно виходить за межі
компетенції Державної Податкової
Служби. Визнання угод (правочинів)
нікчемними згідно чинного
законодавства України є виключною
функцією судових органів, до яких ДПС
України не відноситься.

Постановою постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 18
червня 2013 року адміністративний позов
задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 04 липня 2012
року № про збільшення суми
грошового зобов'язання TOB
«Софія-Граніт» з податку на додану
вартість у сумі 74 975,00 грн., та штрафних
санкцій у сумі 18 744,00 грн.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідачем подано
апеляційну скаргу у якій зазначено, що
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
у зв'язку з чим апелянт просить
скасувати оскаржувану постанову та
ухвалити нову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог позивача.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватися перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу відхилити з наступних підстав.

Згідно ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що 12 червня 2012 року
відповідачем проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка
підприємства TOB «Софія-Граніт» щодо
підтвердження господарських зносин із
платником податків TOB «Індастрі
Девелопмент Менеджмент Груп» за період
грудень 2011 року. Результати перевірки
були оформлені актом № 99/22-35156965.

04.07.2012 року на підставі висновків акту
перевірки, відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення
№, яким визначено підприємству
TOB «Софія-Граніт» грошову суму у
вигляді податку на додану вартість у
сумі 74 975,00 грн. та штрафу сумі 18 744,00 грн.

Як вбачається зі змісту акту перевірки
та суті оскаржуваного рішення,
зазначені вище санкції застосовані на
підставі того, що підприємством TOB
«Софія-Граніт» на порушення п. 198.3 ст.198
Податкового кодексу України від 02.12.10
№2755-VI із змінами і доповненнями,
внесеними Законом України від 23.12.10 №
2856-VI у серпні 2011 року включено до складу
податкового кредиту ПДВ у розмірі 74975,39
грн. по операціям, проведеним з TOB
«Індастрі Девелопмент Менеджер Груп»
на суму ПДВ 74975,39грн., що не мали
товарного характеру. Відповідно до
вимог п.200.1 ст.200 Податкового кодексу
України від 02.12.10 №2755-VI із змінами і
доповненнями, внесеними Законом
України від 23.12.10 №2856-VI «Сума податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду». Таким чином, у
зв'язку з порушеннями TOB «Софія-Граніт»
п. 198.3, п. 198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового
кодексу України від 02.12.10 №2755-VI із
змінами і доповненнями, перевіркою
зменшено суму податкового кредиту за
серпень 2011 року на суму ПДВ 74975,39грн. та
збільшено позитивне значення різниці
між сумою податкових зобов'язань і
сумою податкового кредиту за серпень
2011 року на 74975,39грна що призвело до
заниження TOB «Софія-Граніт» податку на
додану вартість за грудень 2011 року, що
підлягає сплаті до бюджету у розмірі
74975,39грн.

Згідно висновку акту: перевіркою
встановлено порушення TOB
«Софія-Граніт»: ст.203, 215, 228, 655, 656, 662 ЦК
України, а саме - відсутність реального
вчинення господарських операцій; п. 198.1,
198.3, ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу
України від 02.12.10 №2755-VI із змінами і
доповненнями, в результаті чого
занижено податок на додану вартість, що
підлягає сплаті до бюджету всього в
сумі 74975,39грн.

При вирішенні питання суд першої
інстанції дійшов висновку про
необхідність часткового задоволення
позовних вимог позивача.

Колегія суддів вважає правильним такий
висновок суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 р. N 996-XIV "Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена підпунктом 1.2
пункту 1, підпункту 2.1 пункту 2 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.95 р. № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 05.06.95 р. за № 168/704,
первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Нормами п. 198.3 ст. 198 ПК України
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, … та
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів».

Відповідно до ст. 198 ПК України:
«право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у
тому числі при їх ввезенні
на митну територію України (у тому
числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого
вести облік результатів спільної
діяльності); в) отримання
послуг, наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі
отримання послуг, місцем
постачання яких є митна територія
України; г) ввезення необоротних
активів на митну територію України за
договорами оперативного або
фінансового лізингу. Датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події,
що відбулася раніше: дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною. Податковий
кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 Податкового Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 Податкового
кодексу, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому
числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням
(будівництвом, спорудженням)
основних фондів (основних засобів,
у тому числі інших необоротних
матеріальних активів та
незавершених капітальних
інвестицій у необоротні
капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності
платника податку. Право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні
фонди почали використовуватися
в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку
протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи
здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового
періоду.

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.

Не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201
Податкового Кодексу. …»

Податковий кодекс України та інші
положення законодавства України не
встановлюють та не передбачають
відповідальності платника податків за
дії інших платників, в тому числі
підприємств, установ, організацій, СПД
-фізичних осіб, з якими позивач взагалі
не мав господарських відносин.

З матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що згідно договору №01/07 від
06.07.2011 року TOB «Софія-Граніт» отримала
послуги від ТОВ «Індастрі Девелопмент
Менеджмент Груп» з перевезення
автомобільним транспортом
продукції-щебеню.

Колегія суддів погоджується з позицією
суду першої інстанції, що угода яка
була укладена між підприємством TOB
«Софія-Граніт» та підприємством TOB
«Індастрі Девелопмент Менеджмент
Груп» відповідають усім нормам
Цивільного та Господарського
законодавства України. Угоди на
автотранспортні послуги укладалися з
діючим на той час керівником
підприємства .Автотранспорт який був
задіяний у автоперевезенні щебня та
проходить по первинним документам TOB
«Софія-Граніт» є власністю засновника
TOB «Індастрі Девелопмент Менеджмент
Груп» ОСОБА_4

Також на підтвердження господарський
операцій позивачем до матеріалів
справи надано товарно-транспортні
накладні, податкові накладні, акти
виконаних робіт, банківські виписки на
підтвердження безготівкового
розрахунку між позивачем та
контрагентами.

В Акті перевірки, відповідач аналізує
правочини між TOB «Софія-Граніт» та
постачальником TOB «Індастрі
Девелопмент Менеджмент Груп» про
надання послуг з автоперевезення і
робить висновок про їх нікчемність, а
сформований на їх підставі податковий
кредит за грудень 2011 року недійсним.

Однак, відповідачем не було враховано
припис акту цивільного законодавства
України, викладений у частині 1 статті
204 Цивільного кодексу України, згідно з
яким правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним ( презумпція правомірності).

Головною підставою вважати правочин
нікчемним є її недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
Актами, які б факти в цьому акті не були
відображені. Вказані ж в оскаржуваному
Акті висновки є суто суб'єктивною
думкою державного податкового
ревізора - інспектора, оскільки були
зроблені за відсутності інформації,
яка надається в передбаченому
законодавством порядку.

Крім того, відповідно до постанови
Пленуму Верховного Суду України N 9 від
06.11.2009 року було звернено увагу на
наступне: "...вимога про встановлення
нікчемності правочину підлягає
розгляду у разі наявності відповідної
суперечки. Такий позов може
пред'являтися окремо, без застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. В цьому випадку в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому. Вимога про
застосування наслідків недійсності
правочину може бути заявлена як
одночасно з вимогою про визнання
оспорюваного правочину недійсним, так
і у вигляді самостійної вимоги у разі
нікчемності правочину і наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним. Наслідком визнання
правочину (договору) недійсним не може
бути його розірвання, оскільки це
взаємовиключні вимоги. Якщо позивач
посилається на нікчемність правочину
для обґрунтування іншої заявленої
вимоги, суд не має права посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким аргументам
позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК
України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним і про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину можуть бути
заявлені як однією із сторін правочину,
так і іншою зацікавленою особою, права
і законні інтереси якої порушені
здійсненням правочину».

Таким чином, навіть за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, отриманих по
правочинах , здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним
з основних завдань органів державної
податкової служби є здійснення
контролю дотримання податкового
законодавства і надання роз'яснень
законодавства з питань оподаткування
платникам податків. Жодним законом не
передбачено право органу державної
податкової служби самостійно, в
позасудовому порядку, визнавати
нікчемними правочини і дані, вказані
платником податків в податкових
деклараціях.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідачем не надано доказів та
фактів порушення конституційних прав
чи свобод людини і громадянина,
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконного
володіння ним внаслідок укладання та
виконання позивачем та TOB «Індастрі
Девелопмент Менеджмент Груп»
правочинів.

Таким чином, відповідачем не доведено
наявності мети, завідомо суперечної
інтересам держави і суспільства, а
також існування умислу у позивача чи
його контрагента, як обов'язкової
ознаки для визнання правочину.

Відповідачем зазначено, без
відповідних доказів про відсутність
реальності поставок товарів які
економічно необхідні для виконання
такого постачання або здійснення
діяльності тощо, що може свідчити про
відсутність необхідних умов для
здійснення відповідної господарської,
економічної діяльності як позивачем
так і його контрагентом - є тільки
припущенням.

Крім того, посилання відповідача на ч.2
ст. 215 ЦК України є безпідставними, так
як зазначена норма може
використовуватися лише при визнанні
правочинів недійсними в судовому
порядку.

Вказані висновки підтверджуються ст.. 20
ПК України, відповідно до якої органам
державної податкової служби України не
надано повноважень щодо визнання
правочинів недійсними або нікчемними.

Також колегія суддів звертає увагу на
те, що у наявних матеріалах справи
містяться усі необхідні документи,які
підписані та скріплені печатками
сторін та мають всі реквізити як того
вимагає чинне законодавство України.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що при прийнятті
оскаржуваної постанови суд першої
інстанції дійшов вірних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував норми
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 200,206 КАС України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Баштанської
обєднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області -
залишити без задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 18 червня 2013
року по справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Софія-Граніт" до
Баштанської обєднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області про визнання дій незаконними,
скасування податкового повідомлення
рішення від 04.07.2012р.№ - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого Адміністративного
Суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 10
грудня 2014 року.

Суддя-доповідач:
Потапчук В.О.

Судді:
Коваль М.П.

Семенюк Г.В.