Справа № 2-а-1203/10
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 р.Справа № 2-а-1203/10Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання
Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Харківському районі
Харківської області на постанову
Харківського районного суду
Харківської області від 27.10.2010р. по
справі № 2-а-1203/10

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Харківському районі
Харківської області

про визнання протиправною
бездіяльність по нездійсненню
перерахунку пенсії та зобов'язання
провести перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Харківського районного суду
Харківської області з позовом, в якому
просив: визнати незаконною
бездіяльність Управління Пенсійного
фонду України в Харківському районі
Харківської області; зобов'язати
відповідача провести з 01.06.2008 року
перерахунок та виплату заборгованості
по державній пенсії в розмірі не
меншому 8 мінімальних пенсій за віком
та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю у 75% мінімальної
пенсії за віком, виходячи виключно із
законодавчо визначеного розміру
мінімальної пенсії за віком;
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Харківському районі
Харківської області після здійснення
відповідного перерахунку та виплати
заборгованості з належних пенсійних
виплат у необхідних розмірах
призначити до виплати у законно
встановлених розмірах державну пенсію
в розмірі не нижчому 8 мінімальних
пенсій за віком та додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком, виходячи
із законодавчо визначеного розміру
мінімальної пенсії за віком.

Постановою Харківського районного
суду Харківської області від 27.10.2010р.
адміністративний позов ОСОБА_1
задоволено частково.

Визнано незаконними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Харківському районі Харківської
області щодо відмови в перерахунку
пенсії. Зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в
Харківському районі Харківської
області здійснити ОСОБА_1 перерахунок
пенсії по інвалідності в розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленого ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» відповідно до вимог ст.ст.
50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та провести відповідні
виплати за період з 01 червня 2008 року по
27 жовтня 2010 року. В іншій частині
позовні вимоги залишені без
задоволення.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нову, якою в задоволенні
позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41
Кодексу адміністративного судочинства
України фіксування судового засідання
16.12.2014 року за допомогою
звукозаписувального технічного запису
не здійснювалось у зв'язку з неявкою
осіб, які беруть участь у справі.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС першої
категорії і йому встановлена 2 група
інвалідності безстроково. Положенням
ст. 14 Закону "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
його віднесено до першої категорії
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Позивач перебуває на обліку в
Управління Пенсійного фонду України в
Харківському районі Харківської
області та отримує пенсію по
інвалідності (друга група) згідно
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" у
розмірах відповідно до постанов
Кабінету міністрів України.

16.06.2009 року ОСОБА_1 звернувся до
Управління Пенсійного фонду України в
Харківському районі Харківської
області з заявою про перерахунок
пенсії відповідно до вимог ст.ст. 50,54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

24.06.2009 року Управлінням Пенсійного
фонду України в Харківському районі
Харківської області надано відповідь,
якою відмовлено в перерахунку пенсії з
посиланням на те, що пенсія
виплачується згідно з нормами діючого
законодавства та іншого не
передбачено.

Суд першої інстанції задовольняючи
позов, виходив з наступного.

Відповідно до чинної на час спірних
правовідносин ст.50 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" особам,
віднесеним до категорії І, які є
інвалідами другої групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 %
мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі ст. 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в усіх
випадках розмір пенсій для інвалідів
другої групи, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не може бути нижчим 8 мінімальних
пенсій за віком.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов висновку, що позивач має право
на призначення пенсії у розмірі не
нижчому від 8 мінімальних пенсій за
віком та щомісячної додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі
75 % мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів частково погоджується з
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Отже, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
визначенні розміру пенсій позивачеві
застосуванню підлягають ст.ст.50 та 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
а не постанови Кабінету Міністрів
України, які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Суд першої інстанції обґрунтовано
відхилив посилання відповідача на ч.5
ст.54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", якою передбачено, що
порядок обчислення пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, оскільки надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом.

Порядок обчислення пенсій по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсій у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 30 травня 1997 року
№523. Ця постанова є чинною, її положення
стосовно критеріїв обчислення
розмірів пенсій відповідають змісту
статей 50, 54 Закону №796-ХІІ. Однак в
пункті 2 постанови від 03 січня 2002 року
№1 Кабінет Міністрів України встановив
розміри сум, з яких проводиться
розрахунок пенсій, всупереч положенням
зазначених статей закону, ці суми не
відповідають розмірам мінімальної
пенсії за віком.

Слід відзначити, що обчислення пенсій,
виходячи з розміру, встановленого
постановами Кабінету Міністрів
України від 03 січня 2002 року №1 та від 28
травня 2008 року №530, є порушенням засад
пріоритету законів над підзаконними
актами, а тому при розрахунку державної
та додаткової пенсій, передбачених
статтями 50, 54 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", застосуванню підлягає
розмір прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність,
встановлений у законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, з
урахуванням якого визначається
мінімальний розмір пенсії за віком.

Враховуючи викладене, колегія суддів
відхиляє доводи апеляційної скарги
щодо правомірності нарахування та
виплати позивачу державної пенсії та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірах встановлених
Постановами Кабінету Міністрів
України.

Між тим, судом першої інстанції не
досліджено питання щодо пропуску
позивачем строку звернення до
адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції
яка діяла до 30.07.2010 року) для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлювався річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

30.07.2010 року Законом України «Про
судоустрій і статус суддів»від 07.07.2010
року зазначений строк звернення з
позовом до адміністративного суду було
скорочено до шести місяців.

Таким чином, перебіг шестимісячного
строку розпочався з 30.07.2010 року,
оскільки до цієї дати для звернення до
суду з позовом було встановлено один
рік та позивач не був обізнаний про
його скороченя.

Колегія суддів, виходячи з
наведенного, вважає необхідним
застосувати до спірних правовідносин
ч.2 ст.99 КАС України, яка діяла до 30.07.2010
року, виходячи з принципу юридичної
визначеності.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся до суду за захистом
своїх, як він вважає, порушених з 01.06.2008
року прав на отримання щомісячної
доплати до пенсії - 14.08.2009 року, тобто, з
урахуванням вищенаведених положень, з
порушенням (річного) строку звернення
до адміністративного суду.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Доказів в обґрунтування поважності
причин пропуску процесуального строку
звернення до адміністративного суду
позивачем судам першої та апеляційної
інстанції не надано.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
оскаржувана постанова суду першої
інстанції прийнята з порушенням норм
процесуального права, а саме підлягає
скасуванню в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 за період з 01.06.2008
р. по 14.08.2008 року із залишенням без
розгляду цієї частини.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 4 ст. 198, 203,
205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Харківському районі Харківської
області - задовольнити частково.

Постанову Харківського районного суду
Харківської області від 27.10.2010р. по
справі № 2-а-1203/10 скасувати в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Харківському районі Харківської
області про визнання дій протипраними
та зобов'язання вчинити пенві дії за
період з 01.06.2008 року по 14.08.2008 року із
залишенням цієї частини без розгляду.

В іншій частині постанову Харківського
районного суду Харківської області від
27.10.2010р. по справі № 2-а-1203/10 - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.Судді
Григоров А.М. Подобайло З.Г.