Справа № 2-а-451/11/0226
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-451/11/0226
Головуючий у 1-й інстанції: Рибчинський
Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Мельник-Томенко Ж. М.

судді: Ватаманюк Р.В. Сторчак В. Ю.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області на постанову Тульчинського
районного суду Вінницької області від
28 січня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2010 року ОСОБА_2 звернулась в
суд з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області про визнання відмови
відповідача протиправною та
зобов"язання здійснити перерахунок
пенсії по втраті годувальника.

Постановою Тульчинського районного
суду Вінницької області від 28 січня 2011
року позов задоволено частково, а саме:

визнано неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області щодо відмови перерахунку
пенсії ОСОБА_2;

зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України у Тульчинському районі
Вінницької області здійснити
перерахунок призначеної ОСОБА_2
основної пенсії, як вдові потерпілого
від наслідків аварії на ЧАЕС І
категорії та інваліда ІІ групи в
розмірі 50% від 8 мінімальних пенсій за
віком, відповідно до ст.54 Закону
України "Про статус і соціальний
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та
виплачуватии її щомісяця, починаючи з 01
січня 2011 року, з урахуванням раніше
виплачених сум, стягнувши
заборгованість за минулий час;

зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України у Тульчинському районі
Вінницької області здійснити ОСОБА_2
перерахунок компенсації по втраті
годувальника, який являється
потерпілим від наслідків аварії на
ЧАЕС І категорії та інваліда ІІ групи в
розмірі 50% від мінімальної пенсії,
відповідно до ст.52 Закону України "Про
статус і соціальний громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та виплачуватии її
щомісяця, починаючи з 01 січня 2011 року, з
урахуванням раніше виплачених сум,
стягнувши заборгованість за минулий
час. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати оскаржувану
постанову та відмовити в задоволені
позовних вимог посилаючись при цьому
на не повне з'ясування судом першої
інстанції обставин, які мають значення
для справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засідання - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до п. 1
ч.1 та ч.8 ст. 183-2, п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України
визнала можливим проводити
апеляційний розгляд справи в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в судовому рішенні,
колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
дійшла висновку про безпідставність
апеляційної скарги та законність
рішення суду першої інстанції, з огляду
на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров"я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначенні та закріплені в
Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, ОСОБА_2 є вдовою
потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС 1
категорії , інваліда ІI групи в зв"язку
із захворюванням викликаним впливом
аварії на ЧАЕС ОСОБА_3, який помер 17.12.2004
року, що підтверджується копією
свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1.
Встановлення інвалідності пов"язаної з
наслідками аварії на ЧАЕС
підтверджується копією довідки МСЕК
серія 2-18 АВ №054807 та експертним
висновком № 6096 від 22.05.2000 року.

Ч. 3 ст. 54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визначено, що обчислення і
призначення пенсій по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсій у зв'язку з
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи із
заробітку за межами зони відчуження
провадиться на загальних підставах
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Положеннями ст. 14 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" померлого
чоловіка позивача віднесено до 1
категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 10 ЗУ «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
визначено що особа, яка має одночасно
право на різні види пенсії (за віком, в
зв'язку із інвалідністю, в зв'язку із
втратою годувальника) призначається
один з цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до абз.2 п.1 ст. 36 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначено що дружина
померлого, яка втратила джерела
засобів існування має право на
отримання пенсії в зв'язку із втратою
годувальника.

Згідно ст. 37 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначено, що пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається в розмірі: на одного
непрацездатного члена сім'ї - 50 % пенсії
за віком померлого годувальника.

Ст. 54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визначено, що при
нарахуванні розміру пенсії за основу
береться мінімальна пенсія за віком.

Приписи зазначеної норми співпадають з
приписами пункту 4 Порядку обчислення
пенсій по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і
пенсій у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
що затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 30.05.1997 року № 523 (з
наступними змінами та доповненнями).

Ст. 52 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» встановлена щомісячна
компенсація сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи, яка визначається в розмірі
50% мінімальної пенсії за віком
незалежно від пенсії, передбаченої
законодавством України, тобто поряд з
основним розміром пенсії за втрату
годувальника, встановленим ст. 54
Закону, додатково виплачується вказана
компенсація, право на отримання якої
має позивач.

При цьому ст. 53 Закону визначено, що
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, та щомісячна компенсація
сім'ям за втрату годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
виплачуються повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов"язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Також суд правильно не взяв до уваги
посилання відповідача на ч. 5 ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», якою передбачено, що
порядок обчислення пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у
зв"язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, оскільки надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок не порушуючи
положень цього Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 67 вказаного Закону, яка
набрала чинності 31.10.2006 року, у разі
збільшення визначеного законом
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
підвищується розмір пенсії визначений
відповідно до ст. 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров`ю, особам,
віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір
щомісячної компенсації сім`ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму і
цей перерахунок проводиться з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов`язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсій за віком встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки пенсія позивачу має
визначатись, виходячи з мінімальної
пенсії за віком, яка встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, то у
разі збільшення розміру цього
прожиткового мінімуму перерахунок
пенсії позивачеві повинен проводитись,
виходячи з нового розміру мінімальної
пенсії за віком.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів погоджується з висновками суду,
щодо наявності у відповідача обов`язку
нараховувати та сплачувати позивачу
пенсію в зв`язку з втратою годувальника
та щомісячної компенсації в разі
втрати годувальника відповідно до
ст.ст. 52, 54, Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, тобто прийнята
постанова відповідає матеріалам
справи та вимогам закону і підстав для
її скасування не вбачається.

Відповідно до ст..200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України , суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області, -залишити без задоволення, а
постанову Тульчинського районного
суду Вінницької області від 28 січня 2011
року, -без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Мельник-Томенко Ж. М.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Сторчак В. Ю.