Справа № 816/7123/13-а
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/37818/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Єрьоміна А.В.; Кравцова О.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Державної фінансової
інспекції в Полтавській області до
Державного професійно-технічного
навчального закладу «Професійний
аграрний ліцей» м. Кобеляки про
зобов'язання вчинити дії, що
переглядається за касаційною скаргою
Державної фінансової інспекції в
Полтавській області на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 28 квітня 2014
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 4 червня 2014 року,

у с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року Державна фінансова
інспекція в Полтавській області
(Інспекція) звернулася до суду з
позовом до Державного
професійно-технічного навчального
закладу «Професійний аграрний ліцей»
м. Кобеляки (Ліцей) про зобов'язання
виконати вимоги.

Зазначали, що проведеною ревізією
виявлені порушення Ліцеєм правил
фінансової дисципліни, у зв'язку з чим
Інспекцією направлені вимоги про їх
усунення.

Посилаючись на те, що у добровільному
порядку вимоги не виконані, просили
зобов'язати Ліцей виконати пункти 1, 4, 9
вимоги Інспекції від 11 червня 2013 року №
16-03-3-14/4015, а саме: відобразити
дебіторську заборгованість та вжити
заходів щодо її погашення за такими
контрагентами: ПСГП агрофірма «Урожай»
- на суму 27 379,16 грн; ФГ «Чопенко» 13
209,20 грн, фізична особа ОСОБА_4 - 39 764,67
грн; стягнути з ТОВ «Легбудпроект»
завищену вартість будівельних робіт на
суму 1 614 грн.; вирішити питання щодо
виплати заробітної плати учням на час
виробничої практики на підприємствах
та у приватних підприємців на загальну
суму 408 451,6 грн.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 28 квітня 2014
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 4 червня 2014
року позов задоволено частково.

Зобов'язано Ліцей виконати пункти 1 та 9
(частково) вимоги Інспекції від 11
червня 2013 року № 16-03-3-14/4015, а саме:
відобразити дебіторську
заборгованість та вжити заходів щодо
її погашення за такими контрагентами:
ПСГП агрофірма «Урожай» - на суму 27 379,16
грн; ФГ «Чопенко» 13 209,20 грн, гр. ОСОБА_4 -
39 764,67 грн; вирішити питання щодо
виплати заробітної плати учням на час
виробничої практики на підприємствах
та у приватних підприємців на суму 199
710,62 грн.

У касаційній скарзі Управління,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
процесуального та матеріального права,
просить оскаржувані рішення в частині
відмови в задоволенні вимоги про
зобов'язання вирішити питання щодо
виплати заробітної плати учням на час
виробничої практики на підприємствах
та у приватних підприємців на суму 208
740,98 грн.

З урахуванням вимог статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
предметом касаційного перегляду у
справі є правильність висновків судів
в частині вимоги позову про
зобов'язання виконати пункт 9 вимоги
Інспекції.

Заслухавши доповідача, здійснивши
перевірку матеріалів справи та доводів
касаційної скарги, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судами встановлено, що за результатами
проведеної Інспекцією ревізії Ліцею
складено акт від 21 травня 2013 року №
03-21/251.

У акті, серед інших порушень,
зафіксовано, що під час проходження
виробничої практики учням Ліцею не
нарахована та не виплачена заробітна
плата, що порушує гарантоване
Конституцією право громадян на
своєчасне одержання винагороди за
працю.

Також встановлено, що в угодах Ліцею з
відповідними роботодавцями не
передбачена оплата виконаних учнями
робіт.

11 червня 2013 року Інспекцією надіслано
вимогу № 16-03-3-14/4015 про усунення
виявлених порушень, пунктом 9 якої
зобов'язано Ліцей вирішити питання
щодо виплати заробітної плати учням на
час виробничої практики на
підприємствах та у приватних
підприємців на загальну суму 408 451,6 грн.

Вказана сума розрахована з мінімальної
заробітної плати за кількість днів
проходження практики.

Зобов'язавши Ліцей вирішити питання
щодо виплати заробітної плати на суму
199 710,62 грн суди попередніх інстанцій
виходили з того, що половина заробітної
плати, нарахованої учням, може
направлятися до навчального закладу,
тому стягнення усієї суми 408 451,6 грн є
безпідставним.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
висновки судів в цій частині вимог
передчасними.

Частиною першою статті 29 Закону
України від 10 лютого 1998 року №
103/98-ВР «Про професійно-технічну
освіту» (Закон № 103/98-ВР) передбачено, що
підприємства, установи, організації
незалежно від форм власності надають
учням, слухачам професійно-технічних
навчальних закладів робочі місця або
навчально-виробничі ділянки для
проходження виробничого навчання чи
виробничої практики відповідно до
укладених із професійно-технічними
навчальними закладами договорів про
навчально-виробничу практику. Типовий
договір про навчально-виробничу
практику та порядок надання робочих
місць визначаються Кабінетом
Міністрів України.

Порядок надання робочих місць для
проходження учнями, слухачами
професійно-технічних навчальних
закладів виробничого навчання та
виробничої практики затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 7 червня 1999 року № 992 (Порядок).

Пунктом 8 Порядку передбачено, що
професійно-технічний навчальний
заклад та підприємство, що надає робочі
місця або навчально-виробничі ділянки,
не пізніше двох тижнів до початку
виробничого навчання та виробничої
практики зобов'язані укласти на основі
типового договору, що додається,
договір про навчально-виробничу
практику. У договорі зазначається
кількість учнів, слухачів за
професіями, спеціальностями та
спеціалізаціями, терміни, умови і
порядок проведення виробничого
навчання та виробничої практики,
забезпечення відповідних умов і
безпеки праці на рівні нормативних
вимог, інші взаємні зобов'язання сторін
та термін дії договору.

Пунктом 9 Порядку встановлено, що перед
початком виробничого навчання та
виробничої практики керівник
підприємства видає наказ про
персональний розподіл учнів, слухачів
професійно-технічного навчального
закладу на робочі місця або
навчально-виробничі ділянки
виробничих підрозділів чи створює
учнівські самостійні
навчально-виробничі підрозділи та
визначає відповідно до змісту робочих
навчальних програм види робіт, а також
призначає з числа інженерно-технічних
працівників та кваліфікованих
робітників підприємства
відповідальних за проведення
виробничого навчання та виробничої
практики, забезпечення умов і безпеки
праці на рівні нормативних вимог,
установлює системи оплати праці учнів,
слухачів за фактично виконаний обсяг
робіт відповідно до встановлених норм
праці (норми часу, виробітку,
обслуговування, посадові обов'язки) та
укладених із професійно-технічними
навчальними закладами договорів про
навчально-виробничу практику.

Колегія суддів зазначає, що сторонами
не заперечується відсутність в угодах
про проходження практики
домовленостей щодо оплати робіт.
Доводи відповідача ґрунтуються на
тому, що у Ліцею відсутня необхідна
виробнича база для проходження учнями
практики, а їх влаштування на
відповідні підприємства за умови
складної економічної ситуації та
високого рівня безробіття в повному
обсязі не є можливим. Тому для
забезпечення проходження практики як
такої, укладені договори про її
безоплатне проходження.

Як вбачається з оскаржуваних рішень
судів, розраховуючи суму заробітної
плати, в межах якої задоволено позов,
суди послались на частину дев'яту
статті 50 Закону № 103/98-ВР, пункт 18
Порядку, а також частину четверту
статті 8 Закону України від 13 січня 2005
року № 2342-IV «Про забезпечення
організаційно-правових умов
соціального захисту дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування» (Закон № 2342-IV).

За правилами частини дев'ятої статті 50
Закону № 103/98-ВР п'ятдесят відсотків
заробітної плати за виробниче навчання
і виробничу практику учнів, слухачів
професійно-технічних навчальних
закладів направляється на рахунок
навчального закладу для здійснення
його статутної діяльності, зміцнення
навчально-матеріальної бази, на
соціальний захист учнів, слухачів,
проведення культурно-масової і
фізкультурно-спортивної роботи.

Аналогічна за змістом норма міститься
в пункті 18 Порядку.

Частиною четвертою статті 8 Закону №
2342-IV передбачено, що особам із числа
дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування, які
навчаються, крім повного державного
забезпечення виплачується стипендія в
розмірі, який на 50 відсотків перевищує
розмір стипендії у відповідному
навчальному закладі, а також
виплачується 100 відсотків заробітної
плати, яка нарахована в період
виробничого навчання та виробничої
практики.

Колегія суддів звертає увагу на
невідповідність мотивації, якою
керувались суди, та суми заробітної
плати, вжити заходів до виплати якої
зобов'язано Ліцей.

У оскаржуваних рішеннях, зокрема,
йдеться про виплату заробітної плати
учням. У той же час, з розрахунку
вбачається, що така сума не включає сум
100 % заробітної плати дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування.

Таким чином, з рішень судів не можна
дійти висновку, яку частину вимог
задоволено - щодо заробітної плати, яка
належить виплаті учням, чи плати, яка
підлягає направленню на рахунок
навчального закладу.

Крім того, судами не надано належної
оцінки доводам Ліцею щодо
неправильності проведеного розрахунку
заробітної в розрізі реальної
кількості відпрацьованого часу.

Як вбачається з розрахунку,
здійсненого Інспекцією, в його основу
покладено роботу повний робочий день
та мінімальну заробітну плату. При
цьому позивачем не заперечується того,
що Інспекція не мала жодних відомостей
про реально відпрацьовані учнями дні,
кількість лікарняних, робочий графік,
тощо.

Таким чином, розрахунок суми, про
вжиття заходів з повернення якої
йдеться, здійснено на основі припущень,
а судами не надано належної оцінки
цьому факту.

Наведене є порушенням вимог законності
та обґрунтованості судового рішення,
які визначені статтею 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, та є підставою для направлення
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції, як це передбачено частиною
другою статті 227 цього ж Кодексу.

Під час повторного розгляду цієї
справи судам також необхідно
перевірити вимогу позову на
відповідність правовій позиції
Верховного Суду України, висловленій в
постанові від 20 травня 2014 року № 21-93а14.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Полтавській області
задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 28 квітня 2014
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 4 червня 2014 року в частині вимоги
про зобов'язання Державного
професійно-технічного навчального
закладу «Професійний аграрний ліцей»
м. Кобеляки виконати пункт 9
вимоги Державної фінансової інспекції
в Полтавській області від 11 червня 2013
року № 16-03-3-14/4015 скасувати. Справу в цій
частині вимог направити до суду першої
інстанції на новий розгляд.

В решті - рішення судів залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді
М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов