Справа № 806/3624/14
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Іваненко Т.В.
УХВАЛА

іменем України

"16" грудня 2014 р.
Справа № 806/3624/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Іваненко Т.В.

суддів:
Кузьменко Л.В.

Охрімчук І.Г.,

при секретарі
Воронецькому Т.Р. ,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача Гарькавої
Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "29" жовтня
2014 р. у справі за позовом Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 до
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3
звернувся з позовом до Державної
податкової інспекції у Баранівському
районі (Новоград-Волинська ОДПІ є
правонаступником ДПІ у Баранівському
районі) про визнання протиправними
податкових повідомлень-рішень від
18.09.2009 р. №/2, № /2, №/2,
№/2, від 16.07.2009 р. № /1,
№/1, №/1 та від 29.04.2009р. №
/0, №,0, № /0.

Позов обґрунтовано тим, що
відповідачем при винесенні
оскаржуваних податкових повідомлень -
рішень неправильно була визначена
фактична сума виручки позивача за
спірні 2007 та 2008 роки. До зазначеної суми
виручки безпідставно віднесено суми
субсидій та дотацій, отриманих
позивачем за рахунок бюджетних коштів,
і такі суми не є об'єктом оподаткування
податком на додану вартість.
Перевищення загальної суми виручки
більше 500000,00 грн. є лише підставою для
переходу позивача на загальну систему
оподаткування, що позивач
добросовісно робив, а не для
обов'язкової сплати податку на додану
вартість. Крім того позивач як платник
єдиного податку не може бути платником
податку з доходів фізичних осіб.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 29.10.2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить її скасувати та
постановити нову, якою позов
задовольнити.

Позивач та його представник в судовому
засіданні доводи та вимоги
апеляційної скарги підтримали. Просили
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечувала.
Просила відмовити в задоволенні.
Вважає рішення суду законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
позивача, його представника та
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, прийшла до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про державну
реєстрацію № 450460 позивач
зареєстрований фізичною
особою-підприємцемі, знаходився на
спрощеній системі оподаткування
обліку та звітності з 01.01.2006 р. по 31.12.2006
р., з 01.04.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 01.04.2008 р. по
01.10.2008 р. та сплачував єдиний податок. За
період з 01.01.2007 р. по 31.03.2007 р., з 01.01.2008 р.
по 31.03.2008 р. та з 01.10.2008 р. по 31.12.2008 р.
перебував на загальній системі
оподаткування.

Суд встановив, що уповноваженими
особами ДПІ у Баранівському районі
була проведена планова документальна
перевірка приватного підприємця
ОСОБА_3 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2006 року по
31.12.2008 року, про що був складений акт №
22/17/НОМЕР_1 від 17.04.2009 року.

За результатами перевірки були
винесені оскаржувані податкові
повідомлення - рішення:

- № /0 від 29.04.2009 року, яким
визначено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 350749,5
грн.;

- № /0 від 29.04.2009 року, якими
визначено розмір податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в сумі 10824,44 грн.;

- № /0 від 29.04.2009 р., яким до позивача
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію зі збору за забруднення
навколишнього природного середовища в
сумі 680 грн.

За наслідками оскарження в
адміністративному порядку були
прийняті податкові
повідомлення-рішення від 16.07.2009 року №
/1, № /1, № /1 та від 18.09.2009
р. № /2, № /2, /2. Також
прийнято № /2 від18.09.2009 р., яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в сумі 36882,91 грн.

Підставою для визначення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 233833,00 грн. та
застосування фінансових санкцій в сумі
116916,50 грн. стали порушення позивачем
вимог п.3.1 ст.3, п.4.1 ст.4, п.7.3 і п.7.7. ст..7,
п.9.4 ст.9 Закону України "Про податок на
додану вартість", що виразилися в не
оподаткуванні операцій з поставки
товарів (послуг), що підлягають
оподаткуванню згідно з цим Законом,
загальна сума яких протягом останніх
дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 500000,00 грн. (без
урахування податку на додану вартість),
що мали місце в період з квітня 2007 року
по жовтень 2008 року.

Суд встановив, що позивачем за 2006 рік
загальна сума отриманої виручки
складала 1067575,00 грн., за 2007 рік - 590852,38
грн., за 2008 рік - 689080,41 грн., що безспірно
перевищує 500000,00 грн.

Згідно пп.3.2.7 п.3.2 ст.3 Закону України
"Про податок на додану вартість" не є
об'єктом оподаткування операції з
виплат у грошовій формі заробітної
плати (іншим прирівняним до неї
виплатам), а також пенсій, стипендій,
субсидій, дотацій за рахунок бюджетів
або Пенсійного фонду України чи фондів
загальнообов'язкового соціального
страхування (крім тих, що надаються у
майновій формі).

Проте колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
правовий статус вказаних коштів має
місце відносно відповідного бюджету, а
отримання таких коштів позивачем має
статус виключно виручки за надані
послуги (товари), про що прямо зазначено
в ч.4 ст.1 Указу Президента України "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва" (надалі - Указ № 727/98)
під виручкою розуміють суму, фактично
отриману суб'єктом підприємницької
діяльності на розрахунковий рахунок
або (та) в касу за здійснення операцій з
продажу продукції (товарів, робіт,
послуг).

Позивач самостійно в деклараціях за 4
квартал 2006 року зазначив загальну суму
виручки в розмірі 1067443,00 грн., за 4
квартал 2007року - 565933,49 грн. та за 4
квартал 2008 року - 556795,35 грн.

Відповідно до ст. 1 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" від
03.07.1998р. №727/98 (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) далі - Указ №727/98)
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується, у тому
числі, для фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи
членів їхніх сімей, протягом року
перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки яких від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. гривень.

При цьому, єдиний податок сплачується
виключно з доходів, одержаних фізичною
особою - суб'єктом підприємницької
діяльності з додержанням вимог Указу
№727/98, зокрема, якщо виручка платника
єдиного податку за рік не перевищує 500
тис. гривень.

Цією ж статтею Указу закріплено, що
виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Відповідно до ст.5 Указу № 727/98 у разі
порушення вимог, установлених ст.1
цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

За приписами п. 9.4 ст.9 Закону України
"Про податок на додану вартість"
невиконання таким платником вимог щодо
реєстрації платником ПДВ тягне
відповідальність за не нарахування або
несплату цього податку на рівні
зареєстрованого платника без права
нарахування податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

З огляду на викладене вбачається, що
позивач, отримавши у відповідні звітні
періоди обсяг виручки, яка перевищує
дозволений Указом № 72798 , а саме 500 тис.
грн., повинен був зареєструватись
платником податку на додану вартість
протягом 20 календарних днів та
виконувати зобов'язання по сплаті
податку на додану вартість.

На підставі викладеного колегія суддів
приходить до висновку, що податкові
повідомлення-рішення № /0 від
29.04.2009 р., № /1 від 16.07.2009 р., № /2
від 18.09.2009 р. є правомірними та
скасуванню не підлягають.

Підставою для визначення грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб стали порушення
позивачем вимог статей 13,14 розділу 4
Декрету Кабінету Міністрів України
"Про прибутковий податок з громадян,
ст.19 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб", що виразилися в
заниженні сум оподаткованого доходу за
вказані звітні періоди.

Як вище встановлено за період, який
перевірявся позивач отримав доходи
понад 500 тис. грн., тобто перевищив
гранично допустимий обсяг виручки на
рік встановлений Указом Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва, а саме
за 2006 рік загальна сума отриманої
позивачем виручки складала 1067575,00грн.,
за 2007рік - 590852,38грн., за 2008рік - 689080,41грн.,
що безспірно перевищує 500000,00 грн.

Питання оподаткування сум, що
перевищують установлений законодавцем
граничний обсяг виручки, положеннями
Указу врегульовані не були, проте
позивач був зобов'язаний перейти на
загальну систему оподаткування.

Згідно з приписами пункту 22.10 статті 22
Прикінцевих положень Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб"
правовідносини з оподаткування
доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю
врегульовувались положеннями розділу
IV Декрету Кабінету Міністрів України
"Про прибутковий податок з громадян",
який підлягав застосуванню з
урахуванням положень пункту 9.12 статті 9
цього Закону.

Оподатковуваним доходом громадян від
заняття підприємницькою діяльністю
згідно зі статтею 13 розділу IV Декрету
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) і документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу.

Відповідно до підпункту 9.12.1 пункту 9.12
статті 9 Закону N 889-IV оподаткування
доходів, отриманих фізичною особою від
продажу нею товарів (надання послуг,
виконання робіт) у межах її
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також
фізичною особою, яка сплачує ринковий
збір, здійснюється за правилами,
встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту. Інші
доходи, ніж визначені у підпункті 9.12.1,
отримані вказаними фізичними особами,
оподатковуються згідно з підпунктом
9.12.2 зазначеного пункту за загальними
правилами, встановленими цим Законом
для платників податку, що не є такими
суб'єктами підприємницької діяльності.

На підставі викладеного колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що доходи позивача за
спірні звітні періоди, що зумовлені
виручкою, яка перевищувала 500 тис.грн.
за рік, не охоплюються правилами
спрощеної системи оподаткування, а
тому не можуть вважатися такими, що
були своєчасно і в повному обсязі
оподатковані.

Суд встановив, що за 2006 рік позивачем
був занижений оподаткований дохід в
сумі 283721,50 грн. (різниця між валовими
доходами та витратами), що призвело до
заниження податку з доходів фізичних
осіб в сумі 36883,80 грн. (283721,50грн. х 13%). За
період з 01.04.2007 року по 31.12.2007 року
позивачем був отриманий оподаткований
дохід в сумі 28371,37 грн., але
задекларовано нульовий
оподатковуваний дохід, що призвело до
несплати податку з доходів фізичних
осіб в сумі 4255,71грн. (28371,37грн. х 15%).
Аналогічно за період з 01.04.2008року по
30.09.2008року позивачем був занижений
отриманий дохід на суму 43791,59 грн., що
призвело до несплати податку з доходів
фізичних осіб в сумі 6567,84 грн.

На підставі викладеного колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про правомірність
податкових повідомлень - рішень
№/0 від 29.04.2009 року, /1 від
16.07.2009 р., № /2 і №/2 від 18.09.2009
р.

Підставою для застосування штрафної
(фінансової) санкції зі збору за
забруднення навколишнього природного
середовища до приватного підприємця
ОСОБА_3 стали порушення позивачем
вимог п.6.1 ст.6 Інструкції про порядок
обчислення та сплати збору за
забруднення навколишнього природного
середовища, затвердженої наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища та ядерної
безпеки України, Державної податкової
адміністрації України від 19 липня 1999 р.
N 162/379.

За приписами п.6.1 ст.6 в п.7.1 ст.7 вказаної
Інструкції суми збору за забруднення
навколишнього природного середовища
обчислюються платниками збору
самостійно щокварталу наростаючим
підсумком з початку звітного року,
виходячи з фактичних обсягів викидів,
нормативів збору та визначених за
місцезнаходженням цих джерел
коригуючих коефіцієнтів і подають їх
протягом 40 календарних днів, що
настають за останнім календарним днем
податкового (звітного) кварталу, до
органів державної податкової служби:

Суд встановив, що позивачем при
списанні пального на пересувні джерела
забруднення (автомобіль) у 1-2 кварталах
2007 р. позивачем не подано до ДПІ в
Барановському районі розрахунок збору
за забруднення навколишнього
природного середовища по фактичних
обсягах викидів використаного
пального, що призвело до заниження
збору в сумі 8 грн.63 коп., в тому числі за
1 квартал 2007 р. в сумі 5 грн.49 коп., за 2
квартал 2007 р. в сумі 3 грн.14 коп.

За 3 квартал 2007 р. СПД-ФО ОСОБА_3 подав до
податкового органу розрахунок збору за
забруднення навколишнього природного
середовища, з врахуванням фактичних
обсягів викидів використаного
пального з початку 2007 р., внаслідок чого
за 3 квартал 2007 р. завищено збір за
забруднення навколишнього природного
середовища в сумі 8 грн.63 коп.. У з
зв'язку самостійним виправленням
помилки, штраф в розмірі 5 відсотків від
суми заниження зобов'язання,
передбачених п.17.2 ст.17 Закону України
"Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" № 2181-ІІІ
від 21.12.2000 р. не нараховувався.

Відповідно до пп.. 17.1.1 п.17.1 ст.17 Закону №
2181-ІІІ платник податків, що не подає
податкову декларацію у строки,
визначені законодавством, сплачує
штраф у розмірі десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за кожне таке неподання або її
затримку.

Пунктом 17.1.2 даного Закону визначено, що
у разі коли контролюючий орган
самостійно визначає суму податкового
зобов'язання платника податків за
підставами, викладеними у підпункті "а"
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього
Закону, додатково до штрафу,
встановленого підпунктом 17.1.1 цього
пункту, платник податків сплачує штраф
у розмірі десяти відсотків суми
податкового зобов'язання за кожний
повний або неповний місяць затримки
податкової декларації, але не більше
п'ятдесяти відсотків від суми
нарахованого податкового зобов'язання
та не менше десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

На підставі викладеного колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо правомірності
винесених податкових
повідомлень-рішень № /0 від 29.04.2009
р., № /1 від 16.07.2009 р. та № /2
від 18.09.2009 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Суд приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду і не впливають на
правильність прийнятого судового
рішення. Постанову прийнято судом
першої інстанції з додержанням вимог
матеріального та процесуального права,
підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "29" жовтня
2014 р. без змін.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1)
судовий збір в сумі 2436 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.В. Іваненко

судді:
Л.В. Кузьменко

І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення
виготовлено "19" грудня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам:
Новоград-Волинська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області вул. Ушакова,3,
м.Новоград-Волинський, Житомирська
область,11700

- ,