Справа № 524/3023/14-а
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 року
К/800/55615/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.

Рецебуринського Ю.Й., Черпака Ю.К.

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука на
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 30 вересня
2014 року по справі №
524/3023/14-а

за позовом ОСОБА_4

до Виконавчого комітету
Автозаводської районної ради м.
Кременчука

(далі - Виконком)

про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Виконкому про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 3 вересня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду
від 30 вересня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено.

Визнано протиправними дії Виконавчого
комітету Автозаводської районної ради
м. Кременчука в частині нарахування та
виплати ОСОБА_4 матеріальної допомоги
для вирішення соціально-побутових
питань за 2009 рік в розмірі посадового
окладу.

Зобов'язано відповідача нарахувати та
виплатити ОСОБА_4 матеріальну допомогу
для вирішення соціально-побутових
питань за 2009 рік у розмірі
середньомісячної заробітної плати.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав касаційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду апеляційної інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права
та залишити в силі постанову
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області
від 3 вересня 2014 року.

Перевіривши правильність застосування
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
доводи касаційної скарги, суд вважає,
що скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 з 7
квітня 2008 року працював у Виконкомі на
посаді головного спеціаліста відділу з
благоустрою та екології.

3 червня 2013 року позивача було
звільнено із займаної посади
відповідно до пункту 5 статті 36 Кодексу
законів про працю України.

Вважаючи неправильним розмір
виплаченої при звільнені матеріальної
допомоги для вирішення
соціально-побутових питань, ОСОБА_4
звернувся до суду за захистом своїх
порушених прав.

Автозаводський районний суду м.
Кременчука Полтавської області у
задоволенні позову відмовив,
посилаючись на те, що підстави для
виплати позивачу спірної матеріальної
допомоги у розмірі середньомісячної
заробітної плати відсутні у зв'язку з
тим, що така виплата не є обов'язковою
та проводиться за наявності коштів.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

За змістом частин 2 та 6 статті 33 Закону
України від 16 грудня 1993 року
№ 3723-ХІІ «Про державну службу»
заробітна плата державних службовців
складається з посадових окладів,
премій, доплати за ранги, надбавки за
вислугу років на державній службі та
інших надбавок. Державним службовцям
можуть установлюватися надбавки за
високі досягнення у праці і виконання
особливо важливої роботи, доплати за
виконання обов'язків тимчасово
відсутніх працівників та інші надбавки
і доплати, а також надаватися
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань.

Згідно з частиною 3 статті 21 Закону
України від 7 червня 2001 року № 2493-ІІІ
«Про службу в органах місцевого
самоврядування» джерелом формування
фонду оплати праці посадових осіб
місцевого самоврядування є місцевий
бюджет.

Відповідно до підпункту 3 пункту 2
постанови Кабінету Міністрів України
від 9 березня 2006 року № 268 «Про
упорядкування структури та умов оплати
праці працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів» керівникам
органів, зазначених у пункті 1 цієї
постанови, надано право у межах
затвердженого фонду оплати праці
надавати працівникам матеріальну
допомогу для вирішення
соціально-побутових питань та допомогу
для оздоровлення при наданні щорічної
відпустки у розмірі, що не перевищує
середньомісячної заробітної плати
працівника (місячного грошового
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького складу).

Згідно листа Міністерства праці і
соціальної політики України від 16
жовтня 2009 року № 620/13/84-09 рішення про
надання такої матеріальної допомоги
приймається керівником відповідного
органу, виходячи з обставин, викладених
у заяві працівника.

Відповідно до пункту 5.3 розділу 5
колективного договору на 2006-2009 роки,
укладеного між відповідачем та
трудовим колективом, при наявності
коштів адміністрація зобов'язується
надавати матеріальну допомогу
працюючим у розмірі середньомісячної
заробітної плати на вирішення
соціально-побутових проблем.

За приписами частини 1 статті 5 Закону
України від 1 липня 1993 року № 3356-ХІІ
«Про колективні договори і угоди»
умови колективних договорів і угод,
укладених відповідно до чинного
законодавства, є обов'язковими для
підприємств, на які вони поширюються,
та сторін, які їх уклали.

Оскільки, відповідачем не надано
належних доказів щодо відсутності
коштів для виплати позивачу
матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових питань за 2009 рік
у розмірі середньомісячної заробітної
плати, то суд апеляційної інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають
задоволенню.

Частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судом
апеляційної інстанції при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Виконавчого комітету
Автозаводської районної ради
м. Кременчука залишити без
задоволення.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду
від 30 вересня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ємельянова В.І.

Судді
Рецебуринський Ю.Й.

Черпак Ю.К.