Справа № 810/5278/14
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/5278/14
Головуючий у 1-й інстанції: Шевченко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

18 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Ганечко О.М.,

суддів:
Коротких А.Ю., Хрімлі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Приватного акціонерного
товариства «Фоззі-Фарм» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Київське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося до суду з
адміністративним позовом до
Приватного акціонерного товариства
«Фоззі-Фарм» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 99523,45 грн. та пені за порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 5334,54 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням суду, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції, прийняти нову постанову,
якою позовні вимоги задовольнити
повністю, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
процесуального та матеріального права.

У засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими, що не перешкоджає
слуханню спірного питання відповідно
до вимог ч. 4 ст. 196 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41
КАС України, у випадку неявки в судове
засідання всіх осіб, які не беруть
участь у справі під час судового
розгляду, повне фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду знаходить, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду
першої інстанції - без змін, з наступних
підстав.

Відповідно до частини першої
статті 17 Закону України від 21.03.1991 №
875-ХІІ «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» (далі
- Закон № 875-ХІІ), з метою реалізації
творчих і виробничих здібностей
інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом.
Право інвалідів на працю, їх
працевлаштування реалізується шляхом
створення спеціального робочого місця,
адаптацією основного і додаткового
обладнання, технічного оснащення і
пристосування тощо з урахуванням
обмежених можливостей інваліда.

Частиною другою статті 17 Закону
України № 875-ХІІ передбачено, що
підприємства, установи і організації
за рахунок коштів Фонду соціального
захисту інвалідів або за рішенням
місцевої ради за рахунок власних
коштів, у разі необхідності, створюють
спеціальні робочі місця для
працевлаштування інвалідів,
здійснюючи для цього адаптацію
основного і додаткового обладнання,
технічного оснащення і пристосування
тощо з урахуванням обмежених
можливостей.

Відповідно до частини першої
статті 18 Закону № 875-ХІІ, забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Частиною третьою статті 18 Закону
№ 875-ХІІ встановлено обов'язок для
підприємств, установ та організацій,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Так, ст.18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» не встановлює
обов'язку підприємства самостійно
здійснювати пошук інвалідів для їх
працевлаштування на своєму
підприємстві. Виходячи із
вищезазначеного, обов'язок
підприємства зі створення робочих
місць для інвалідів не створює
обов'язку для підприємства займатися
пошуком інвалідів для
працевлаштування. Аналогічна правова
позиція міститься, зокрема, у Постанові
Верховного Суду України від 02.04.2013.

Як вбачається з матеріалів
справи, з метою організації
працевлаштування інвалідів, їх
інформування про наявність вакансій
через центри зайнятості, відповідач
протягом січня 2013 - липня 2013 року
щомісячно здійснював подачу Звітів про
наявність вакансій за формою № 3-ПН до
Києво-Святошинського районного центру
зайнятості Київської області, в яких
зазначалось, в тому числі, про
наявність вакансій для інвалідів
(копії звітів за період січень 2013 рік -
липень 2013 рік наявні в матеріалах
справи).

Відповідно до пункту 4 частини
третьої статті 50 Закону України «Про
зайнятість населення», роботодавці
зобов'язані своєчасно та в повному
обсязі у порядку, затвердженому
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, за погодженням з центральним
органом виконавчої влади із
забезпечення реалізації державної
політики у галузі статистики, подавати
територіальним органам центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції,
інформацію про попит на робочу силу
(вакансії).

Порядок подачі інформації про
попит на робочу силу (вакансії)
затверджено Наказом Міністерства
соціальної політики України «Про
затвердження форми звітності № 3-ПН
«Інформація про попит на робочу силу
(вакансії)» та Порядку її подання» від
31.05.2013 року № 316 (далі - Порядок № 316).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку №
316, форма № 3-ПН подається за наявності у
роботодавця попиту на робочу силу
(вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів
з дати відкриття вакансії(й). Датою
відкриття вакансії є наступний день
після створення робочого місця чи
припинення трудових відносин з
працівником, робоче місце якого стає
вакантним, або дата, починаючи з якої
може бути укладений трудовий договір з
найманим працівником.

Пунктом 1.3 Порядку № 316
передбачено, що роботодавці подають
інформацію до територіального органу
Державної служби зайнятості України у
містах Києві та Севастополі, районі,
місті, районі у місті (далі -
територіальний орган) незалежно від
місцезнаходження.

Таким чином, починаючи з серпня 2013
року відповідач подавав до центрів
зайнятості Звітність за формою № 3-ПН
«Інформація про попит на робочу силу
(вакансії)» (копії яких за період з
серпня 2013 року по грудень 2013 року
наявні в матеріалах справи).

Отже, колегія суддів погоджується
із висновком суду першої інстанції, що
відповідачем належним чином
виконувались вимоги
нормативно-правових актів, що
регулюють правовідносини соціальної
захищеності інвалідів, у тому числі
щодо створення робочих місць для них, а
органи державної служби зайнятості
були проінформовані про наявність
вакансій, на яких могла б бути
використана праця інвалідів, та
повинні були сприяти організації
працевлаштуванню останніх, у разі їх
наявності.

Частиною першою статті 20 Закону №
875-ХІІ встановлено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Однак, сплата
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу з
працевлаштування інвалідів є мірою
відповідальності підприємства за
скоєння правопорушення у сфері
господарювання, а не обов'язковим
платежем, оплата якого передбачена
Конституцією України, а також
спеціальним законодавством у сфері
оподаткування. Крім того, відповідно до
частини першої статті 218
Господарського кодексу України,
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
У частині другої цієї ж статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Оскільки відповідачем було вжито
усіх залежних від нього заходів щодо
утворення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, в його
діях відсутній склад правопорушення, а,
отже, на відповідача не може бути
покладена відповідальність за не
направлення уповноваженими на те
органами необхідної кількості
інвалідів для працевлаштування,
відсутність у населеному пункті за
місцем знаходження відповідача
інвалідів, які бажають
працевлаштуватись. Така позиція
повністю підтверджується відповідною
судовою практикою та неодноразово
викладена у судових рішеннях Вищого
адміністративного суду України та
Верховного Суду України.

Суд першої інстанції вірно
зазначає, що обов'язок працедавця по
створенню робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатись пошуком інвалідів для
працевлаштування. Такий обов'язок,
згідно статті 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», покладено на
центральний орган виконавчої влади з
питань праці та соціальної політики,
органи місцевого самоврядування,
громадські організації інвалідів. На
відповідача не може бути покладена
відповідальність за не направлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування, або відсутність
інвалідів, які бажають
працевлаштуватись.

Так, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції, про
відсутність у діях відповідача ознак
протиправності та складу
правопорушення, тому на нього не може
бути покладена відповідальність за
ненаправлення уповноваженими органами
необхідної кількості інвалідів для
працевлаштування, відсутність в
населеному пункті за місцем
знаходження відповідача інвалідів, які
бажають працевлаштуватись.

Виходячи з вищевикладеного,
колегія суддів вважає, що підстави для
скасування постанови - відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній
скарзі, не спростовують висновків суду
першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України -
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення, в зв'язку з чим, апеляційна
скарга залишається без задоволення, а
рішення суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 159, 160, 162, 196, 198, 200,
205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А
Л И В:

Апеляційну скаргу Київського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Ганечко

Судді:
О.Г. Хрімлі

А.Ю. Коротких

.

Головуючий суддя
Ганечко О.М.

Судді:
Коротких А. Ю.

Хрімлі О.Г.