Справа № 804/10874/14
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2014 рокусправа № 804/10874/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

представників сторін:

позивача : - ОСОБА_1 (дов. від
13.02.14)

відповідачів: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 28
липня 2014 року

у справі №804/10874/14

за позовом ОСОБА_2

до Головного державного виконавця
Індустріального відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції Ванжи
Олександра Володимировича

про визнання дій протиправними та
скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до
Головного державного виконавця
Індустріального відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції Ванжи
Олександра Володимировича, в якому
просила встановити необґрунтованість,
упередженість та протиправність дій
відповідача та скасувати постановлені
відповідачем постанови від 02.07.2014 про
відкриття виконавчого провадження та
накладення арешту на нерухоме майно
позивача.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 28.07.2014
відмовлено у відкритті провадження в
адміністративній справі на підставі п.1
ч.1 ст. 109 Кодексу адміністративного
судочинства України у зв'язку з тим, що
дана справа не підлягає розгляду в
порядку адміністративного
судочинства.

Ухвала суду мотивована тим, що позивач
за статусом у виконавчому провадженні
є боржником, отже вирішення даної
справи є юрисдикцією суду, який видав
виконавчий документ, а саме
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська.

Не погодившись з ухвалою суду першої
інстанції, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати ухвалу суду першої інстанції
та направити справу на новий розгляд.
Позивач зазначає, що на підставі
виконавчого листа від 23.06.2014 відкрито
виконавче провадження згідно, якому
боржником є ОСОБА_4 перед ПАТ «Банк
Кредит-Дніпро», але звернуто стягнення
на предмет іпотеки - домоволодіння, яке
належить ОСОБА_2, а тому позивач вважає,
що вона не є боржником по справі та має
право на звернення до
адміністративного суду.

Представник відповідача до судового
засідання не з'явився, про час і місце
судового засідання повідомлений судом
належним чином.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість ухвали
суду в межах апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
предметом спору в межах даної справи є
правомірність дій та постанов
відповідача від 02.07.2014 про відкриття
виконавчого провадження та накладення
арешту на нерухоме майно з примусового
виконання виконавчого листа № 2/202/2013
від 26.06.2014, виданого Індустріальнім
районним судом м. Дніпропетровська,
згідно якому в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ
«Кредит-Дніпро» за кредитним договором
від 21.06.2007 у сумі 1104862,16 грн. звернуто
стягнення на предмет іпотеки -
домоволодіння, яке належить ОСОБА_2,
шляхом продажу з прилюдних торгів за
ціною, визначеною в межах виконавчого
провадження.

В оскаржуваних постановах державного
виконавця ОСОБА_2. визначена як боржник.

Згідно із п.1 ч.1 ст.109 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд відмовляє у відкритті провадження
в адміністративній справі, якщо заяву
не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження в
адміністративний справі, суд першої
інстанції виходив з приписів ст.181 КАС
України, ст.82 Закону України «Про
виконавче провадження» та
встановлених обставин, за яких
оскаржувані постанови прийняті
державним виконавцем з приводу
примусового виконання рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська в цивільній справі та
визначеного у виконавчому провадженні
статусу позивача як боржника.

Відповідно до ч.1 ст.181 Кодексу
адміністративного судочинства України
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

За правилами ст.383 Цивільного
процесуального кодексу України
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Закону України
«Про виконавче провадження» рішення,
дії чи бездіяльність державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби щодо
виконання судового рішення можуть бути
оскаржені сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Статтею 7 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
сторонами у виконавчому провадженні є
стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична
особа, на користь чи в інтересах якої
видано виконавчий документ. Боржником
є фізична або юридична особа, визначена
виконавчим документом.

Питання щодо визначення у виконавчому
документі - виконавчому листі суду №
2/202/2013 від 26.06.2014 (п.1 ч.2 ст.17 Закону
України «Про виконавче провадження»)
боржника - ОСОБА_2 судом першої
інстанції не з'ясовувалось, означений
виконавчий лист в матеріалах справи
відсутній, також не поданий позивачем
на вимогу апеляційного суду.

Апеляційним судом також приймається до
уваги той факт, що зі змісту
оскаржуваних постанов державного
виконавця вбачається примусове
виконання рішення суду про погашення
заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ
«Кредит-Дніпро» за кредитним договором
від 21.06.2007 у сумі 1104862,16 грн. шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки-домоволодіння, яке належить
ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 8 ст. 54 Закону України
«Про виконавче провадження» примусове
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється державним виконавцем з
урахуванням положень Закону України
«Про іпотеку».

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку»
визначено, що іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Згідно ч. 6 ст. 3 Закону України «Про
іпотеку» у разі порушення боржником
основного зобов'язання відповідно до
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.

У відповідності до ст. 7 вищевказаного
Закону за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України
«Про заставу» в силу застави кредитор
(заставодержатель) має право в разі
невиконання боржником (заставодавцем)
забезпеченого заставою зобов'язання
одержати задоволення з вартості
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами.

Пунктом 5.3.1 Інструкції про проведення
виконавчих дій, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України від 15
грудня 1999 року № 74/5, передбачено, що
стягнення на заставлене майно в
порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача - заставодержателя.

З огляду на вищенаведене, висновок, що
дану справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства, судом першої інстанції
зроблено при не повному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи,
що відповідно до ст.204 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування ухвали з
направленням справи до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

Приймаючи до уваги, що суд першої
інстанції не з'ясував всіх обставин при
вирішенні питання про відкриття
провадження в адміністративній справі,
колегія суддів вважає, що оскаржувана
ухвала суду підлягає скасуванню з
направленням справи до суду першої
інстанції для вирішення питання щодо
відкриття провадження.

Керуючись п.3 ч.1 ст.199, ст.ст.204, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетрвоського окружного
адміністративного суду від 28 липня 2014
року у справі №804/10874/14 скасувати,
справу направити до суду першої
інстанції для вирішення питання щодо
відкриття провадження в
адміністративній справі.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
шляхом подання касаційної скарги в
порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко