Справа № К/9991/33900/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/33900/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України у
м. Білій Церкві Київської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України у м. Білій
Церкві Київської області на постанову
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 18 травня 2009
року та ухвалу Апеляційного суду
Київської області від 10 березня 2011
року,-

у с т а н о в и л а :

У березні 2009 року ОСОБА_4 звернулась з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України у м. Білій Церкві Київської
області (далі - УПФ) про перерахунок
державної та додаткової пенсій,
виплата яких передбачена статтями 50, 54
Закону України від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі -
Закон № 796-ХІІ).

В обґрунтування позову зазначала, що є
особою яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії,
інвалід ІІ групи, однак одержує
державну та додаткову пенсії у меншому
розмірі, ніж передбачено статтями 50, 54
Закону № 796-ХІІ, а тому просила
зобов'язати усунути зазначені
порушення, провівши вказані
перерахунки, починаючи з 1 січня 2008
року.

Постановою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 18 травня 2009 року, залишеною без змін
ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 10 березня 2011 року, позов
задоволено та зобов'язано відповідача
здійснити позивачу перерахунок та
виплату державної і додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ, починаючи з 1 січня 2008 року, з
урахуванням проведених виплат.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить
оскаржувані судові рішення скасувати
та відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів, в межах статті
220 Кодексу адміністративного
судочинства України, дійшла висновку
про часткове задоволення скарги з
таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Задовольняючи частково позов, суди
виходили з того, що при обчисленні
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54
Закону України № 796-ХІІ, застосуванню
підлягає розмір прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
встановленого в Законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, із
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком, а тому, виплачуючи
позивачу спірну пенсію, починаючи з 1
січня 2008 року, відповідач діяв з
порушенням вимог законодавства.

Проте до такого висновку суд частково
дійшов без з'ясування дійсних прав та
обов'язків сторін, в порушення норм
матеріального і процесуального права,
з таких підстав.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

За змістом цієї норми процесуального
права у мотивувальній частині рішення
суд зобов'язаний навести дані про
встановлені обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну
оцінку та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд
виходив при задоволенні грошових
вимог. Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

У мотивувальній частині кожного
рішення має бути наведено також
посилання на закон та інші
нормативно-правові акти матеріального
права (назва, стаття, її частина, абзац,
пункт, підпункт закону), у відповідних
випадках - на норми Конституції
України, на підставі яких визначено
права та обов'язки сторін у спірних
правовідносинах, а в разі необхідності
мають бути посилання на Конвенцію та
рішення Європейського суду з прав
людини які згідно із Законом України
від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» є джерелом права та підлягають
застосуванню в даній справі.

Так, статтею 49 Закону № 796-ХІІ пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

У відповідності з частиною четвертою
статті 54 Закону № 796, яка визначає
підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
категорії 1 та у зв'язку з втратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсії для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими - по
2 групі інвалідності - 8 мінімальних
пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 цього Закону
особам, віднесеним до категорії 1,
зокрема інвалідам 2 групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі 75 процентів мінімальної пенсії
за віком.

Виплата додаткової пенсії відповідно
до статті 53 зазначеного Закону
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

При цьому, вихідним критерієм
обрахунку державної та додаткової
пенсій виступає мінімальна пенсія за
віком. Мінімальний розмір пенсії за
віком згідно статті 28 Закону України
від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Порядок обчислення пенсій по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсій у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 30 травня 1997 року
№ 523.

Ця Постанова була чинною, в період
спірних правовідносин, а її положення
стосовно критеріїв обчислення
розмірів пенсій відповідають
положенням статей 50, 54 Закону України №
796-ХІІ.

Тому, суди правильно виходили із
загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними актами, а їх
висновок, що при розрахунку державної
та додаткової пенсій, передбачених
статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність,
встановленого в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, із
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком, є обґрунтованим.

Разом з тим, суди, вирішуючи спір,
залишили поза увагою те, що Законом
України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про
державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» (далі
Закон № 107-VI), внесено зміни до статей 50,
54 Закону № 796-ХІІ.

У відповідності до внесених змін,
статтю 54 Закону № 796-ХІІ викладено в
новій редакції, якою встановлено, що у
всіх випадках розміри пенсій для інших
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою, по II групі
інвалідності - 120 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Статтю 50 Закону № 796-ХІІ викладено в
такій редакції, - «Особам, віднесеним до
категорії 1, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірах: інвалідам I групи -
30 процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність;
інвалідам II групи - 20 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; інвалідам III
групи, дітям-інвалідам, а також хворим
внаслідок Чорнобильської катастрофи
на променеву хворобу - 15 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначається
на момент виплати додаткової пенсії
згідно із законом про Державний бюджет
України і не може коригуватися іншими
нормативно-правовими актами».

Однак, Рішенням Конституційного Суду
України від 22 травня 2008 року №
10-рп/2008, зміни, внесені Законом № 107-VI, до
статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ,
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними).

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, в період з 1 січня по 22 травня 2008
року діяли статті 50, 54 Закону №
796-ХІІ, в редакції Закону № 107-VI, а з 22
травня 2008 року відновили свою дію
попередні редакції статей 50, 54 Закону №
796-ХІІ, інших змін до зазначених статей,
на протязі спірного періоду, не
вносилось і їх дія не зупинялась, що не
було враховано судами при розгляді
справи.

Окрім цього, судами не вирішено позовну
вимогу щодо зобов'язання відповідача
провести перерахунок та виплату
доплати, згідно статті 39 Закону
№ 796-ХІІ, починаючи з 1 жовтня 2008 року.

Неповне з'ясування судами дійсних
обставин справи, а також неправильне
застосування норм матеріального і
порушення норм процесуального права,
призвело до ухвалення рішень, які не
відповідають вимогам статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо законності і обґрунтованості.

За таких обставин рішення судів першої
та апеляційної інстанцій, підлягають
скасуванню, а справа направленню на
новий розгляд, оскільки суд касаційної
інстанції не може встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судових рішеннях.

За приписами частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у м. Білій
Церкві Київської області задовольнити
частково.

Постанову Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 18 травня 2009 року та ухвалу
Апеляційного суду Київської області
від 10 березня 2011 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало