Справа № 643/12937/14-а
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний
адміністративний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 р. Справа № 643/12937/14-а

Головуючий 1 інстанції: Задорожна
А.М.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Водолажська Н.С.,

Суддя Філатов Ю.М., Суддя Бенедик А.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Московського районного суду м. Харкова
від 03.11.2014р. по справі № 643/12937/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України
в Московському районі м. Харкова

про поновлення пропущеного строку для
звернення до адміністративного суду,
зобов'язання перерахунку та виплати
державної соціальної допомоги як
особі, яка має статус «Дитина війни»,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка, ОСОБА_1, звернулася до
Московського районного суду м. Харкова
з адміністративним позовом, в якому
просила визнати незаконними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова;
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Московському районі м.
Харкова провести перерахунок та
виплату недоотриманої нею пенсії з
01.03.14 р.; поновити строк звернення до
суду, пропущений з вини Управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова; винести
окрему ухвалу по факту систематичного
порушення прав і свобод позивачки.

Постановою Московського районного
суду м. Харкова від 03.11.14 р. по справі №
643/12937/14-а позовні вимоги задоволені
частково: поновлено ОСОБА_1 строк на
звернення до адміністративного суду за
період з 01.03.14 р. по 04.03.14 р. В іншій
частині у задоволенні позову
відмовлено.

Позивачка не погодилася з рішенням
суду першої інстанції та подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Московського
районного суду м. Харкова від 03.11.14 р. по
справі № 643/12937/14-а в частині відмови у
задоволенні позовних вимог та прийняти
нове судове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав письмові заперечення
на апеляційну скаргу, в яких просив
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін.

Колегія суддів на підставі п. 1 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши постанову суду першої
інстанції, дослідивши доводи
апеляційної скарги та заперечення на
неї, колегія суддів дійшла висновку про
те, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачка відповідно ст. 1 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» є дитиною війни та за приписами
ст. 6 цього Закону має право на
отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.
Також в рішенні суду першої інстанції
зазначено, що 21.08.14 р. позивачка
звернулася до відповідача з заявою, в
якій просила видати їй довідку про
доплату надбавки з 01.03.14 р., але
відповідь вона отримала лише 04.09.14 р., у
зв'язку з чим пропустила строк на
звернення до суду.

Наведені обставини суд першої
інстанції визнав достатніми для
визнання причин пропуску строку
звернення до суду поважними.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Положеннями ст. 99 КАС України
встановлено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що
підвищення до пенсії, як дитині війни
позивачці виплачувалося кожного
місяця, але у розмірах, що визначені
КМУ, а не ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», а тому
позивачка повинна була дізнатися про
порушення своїх прав при отриманні
підвищення до пенсії. Посилання на те,
що строк звернення до суду першої
інстанції був пропущений у зв'язку з
несвоєчасним отриманням відповіді від
Управління Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова не може
бути визнано поважною причиною
пропуску строку звернення до суду.

Відповідно ч. 1, ч. 2 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала. Позовна заява може бути
залишена без розгляду як на стадії
вирішення питання про відкриття
провадження в адміністративній справі
без проведення судового засідання, так
і в ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Отже, враховуючи дату звернення
позивачки до суду, шестимісячний строк
на звернення до суду з позовом та
період, за який вона просить суд
захистити її права, колегія суддів
приходить до висновку, що права
позивачки підлягають захисту з 05.03.14 р.

Колегія суддів зазначає, що вимоги про
нарахування суб'єктом владних
повноважень та проведення
встановлених ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» виплат
є публічно-правовими, а не
цивільно-правовими. У зв'язку з цим до
таких вимог правила позовної давності,
встановлені главою 19 Цивільного
кодексу України, не застосовуються. Не
підлягають застосуванню до таких вимог
положення ч. 2 ст. 46 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та ч. 2 ст. 87 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», оскільки
зазначені приписи встановлюють строки
виплати нарахованих пенсій за минулий
час і не визначають строки призначення
і нарахування пенсій. При цьому,
колегія суддів зазначає, що
правовідносини по даній категорії
справ розглядаються, в першу чергу,
виходячи з правомірності або
неправомірності дій органу владних
повноважень, строк оскарження яких
передбачений КАС України.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що строк звернення до суду першої
інстанції був пропущений позивачкою не
з поважних причин, а тому висновок суду
першої інстанції щодо наявності
підстав для поновлення строку
звернення до суду з 01.03.14 р. по 04.03.14 р. є
помилковим.

В рішенні суду першої інстанції також
зазначено, що згідно довідки № 17045/30-13/1
від 01.09.14 р. ОСОБА_1 з березня 2014 р.
отримує підвищення до пенсії
відповідно Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» у
розмірі 66,43 грн.

При цьому, суд першої інстанції
зазначив, що відповідно Рішення
Конституційного суду України від 25.01.12
р. № 3-рп/2012 по справі №1-11/2012 державні
соціальні стандарти та державні
гарантії можуть бути визначені як
законами України, так і іншими
нормативно-правовими актами, зокрема
актами Кабінету Міністрів України.
Кабінет Міністрів України регулює
порядок та розміри соціальних виплат
та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції та
законів України.

Відповідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту») до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни.

У п. 4 Постанови КМУ від 28.12.11 р. № 1381 «Про
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верств населення»
(із змінами, внесеними згідно з
Постановою КМУ № 112 від 25.03.14 р.), дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» і «Про жертви нацистських
переслідувань») до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищення, встановлене ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», провадиться у розмірі 66,43
грн.

На підставі зазначеного, суд першої
інстанції дійшов до висновку, що
відповідач діяв відповідно до норм
Конституції України, нарахував та
сплатив позивачці щомісячне
підвищення до пенсії у порядку та
розмірі, встановленому чинним
законодавством.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відповідно до чинної редакції ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30% від мінімальної
пенсії за віком. На підставі ст. 7
вказаного Закону фінансове
забезпечення соціальних гарантій,
передбачених цим законом, здійснюється
за рахунок коштів державного бюджету
України. Законом України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік» не
було визначено жодних обмежень щодо
застосування положень ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» до 03.08.14 р.

Положеннями Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»,
який набув чинності 03.04.14 р., були
внесені зміни до п. 7 Прикінцевих
положень Закону України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік», на підставі
чого Кабінету Міністрів України було
надано повноваження вносити
пропозиції щодо підвищення соціальних
стандартів та їх фінансового
забезпечення та вносити пропозиції
щодо відновлення обсягів видатків на
виконання першочергових соціальних та
економічних програм, але зазначеними
змінами не було врегульовано питання
можливості змінювати державні
соціальні гарантії дітям війни,
встановлені ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Натомість, на підставі Закону України
від 31.07.14 р. «Про внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік», який набув чинності 03.08.14 р.,
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про державний бюджет України на 2014
рік» були доповнені п. 6-7, за яким було
встановлено, що з 1 січня 2014 року норми і
положення ст. 5 та ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 р.

Отже, Законом України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік» з 03.08.14 р. було
надано повноваження Кабінету
Міністрів України визначати розмір
доплати до пенсії, передбачений ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджетів на 2014 р.
При цьому, Рішенням Конституційного
Суду України від 25.01.12 р. № 3-рп/2012
розтлумачено, що нормативно-правові
акти Кабінету Міністрів України під
час вирішення справ про соціальний
захист підлягають застосуванню тоді,
коли вони видані у межах його
компетенції на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Так, п. 4 Постанови Кабінету Міністрів
України від 28.12.11 р. № 1381 «Про
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верств населення»,
прийнятої з метою здійснення,
починаючи з 2012 р., заходів щодо
поетапного до 2015 р. підвищення рівня
соціального захисту найбільш
вразливих верств населення, було
встановлено, що дітям війни (крім тих,
на яких поширюється дія Законів
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» і
«Про жертви нацистських
переслідувань») до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищення, встановлене ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», провадиться у розмірі 66,43
грн.

На підставі наведеного колегія суддів
зазначає про неправомірність
посилання відповідача на необхідність
застосування до спірних правовідносин
положення Постанови КМУ від 28.12.11 р. №
1381 за період з 01.03.14 р. по 02.08.14 р., а не
положення Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
оскільки з урахуванням внесених змін у
Закон України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік», які набули чинності
03.08.14 р., лише починаючи з цієї дати
підлягають застосуванню положення
Постанови КМУ від 28.12.11 р. № 1381, оскільки
вказані зміни до порядку застосування
положень ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» були
прийняті пізніше, а тому останні мають
пріоритет.

Таким чином, при визначенні розміру
доплати до пенсії позивачці за період з
05.03.14 р. по 02.08.14 р. (з урахуванням
шестимісячного строку звернення до
суду) слід керуватися розміром доплати,
визначеному ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», а
починаючи з 03.08.14 р., слід керуватися
розміром підвищення до пенсії,
встановленого Постановою КМУ від 28.12.11
р. № 1381.

На час виникнення спірних
правовідносин розмір мінімальної
пенсії за віком був визначений ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», згідно якої мінімальна
пенсія за віком дорівнює розміру,
визначеного законом, прожиткового
мінімуму, встановленого для осіб, що
втратили працездатність. При цьому,
положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» не є перешкодою для
застосування зазначеної величини
(мінімального розміру пенсії за віком)
для розрахунку інших пов'язаних із нею
пенсій чи доплат, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
мінімального розміру пенсії за віком.

Враховуючи те, що фактично позивачка з
01.03.14 р. отримує підвищення до пенсії у
розмірі, визначеному п. 4 Постанови
Кабінету Міністрів України від 28.12.11 р.
№ 1381 «Про підвищення рівня соціального
захисту найбільш вразливих верств
населення», замість розміру,
визначеного ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
колегія суддів зазначає, що права
позивачки підлягають захисту за період
з 05.03.14 р. по 02.08.14 р.

Що стосується заявлених позивачкою
вимог про винесення окремої ухвали по
факту систематичного порушення її прав
і свобод, колегія суддів зазначає, що
відповідно ч. 1, ч. 2 ст. 166 КАС України,
суд, виявивши під час розгляду справи
порушення закону, може постановити
окрему ухвалу і направити її
відповідним суб'єктам владних
повноважень для вжиття заходів щодо
усунення причин та умов, що сприяли
порушенню закону. Про вжиті заходи суд
повідомляється не пізніше одного
місяця після надходження окремої
ухвали. У разі необхідності суд може
постановити окрему ухвалу про
наявність підстав для розгляду питання
щодо притягнення до відповідальності
осіб, рішення, дії чи бездіяльність
яких визнаються протиправними. В ч. 1 ст.
208 КАС України визначено, що суд
апеляційної інстанції у випадках і в
порядку, встановлених ст. 166 цього
Кодексу, може постановити окрему
ухвалу.

Враховуючи положення наведених вище
норм права, колегія суддів зазначає, що
винесення окремої ухвали є правом, але
не обов'язком суду. При цьому, з
матеріалів справи не вбачається
підстав для винесення судом окремої
ухвали по факту систематичного
порушення прав і свобод позивачки з
боку Управління Пенсійного фонду
України в Московському районі м.
Харкова.

Крім того, позовні вимоги можуть
стосуватися оскарження рішень, дій або
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, а тому вимоги про
винесення окремої ухвали не є
позовними вимогами.

Зважаючи на те, що постанова
Московського районного суду м. Харкова
від 03.11.14 р. по справі № 643/12937/14-а
прийнята з порушенням вимог чинного
законодавства, вона підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови про часткове задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 99, 100, 160, 167, 195, 197, 198, 202,
205, 207, 209, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Московського районного суду м. Харкова
від 03.11.14 р. по справі № 643/12937/14-а -
задовольнити частково.

Постанову Московського районного суду
м. Харкова від 03.11.14 р. по справі №
643/12937/14-а - скасувати та прийняти нову
постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова щодо
відмови у здійсненні ОСОБА_1
нарахування та виплати державної
соціальної допомоги, як дитині війни, у
відповідності до ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» у
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком, визначеної відповідно ч. 1 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» та Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік», за період з 05.03.14 р. по 02.08.14 р.
включно, з урахуванням фактично
виплачених за цей період сум.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Московському районі м.
Харкова здійснити ОСОБА_1 нарахування
та виплату державної соціальної
допомоги, як дитині війни, у
відповідності до ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» у
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком, визначеної відповідно ч. 1 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» та Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік», за період з 05.03.14 р. по 02.08.14 р.
включно, з урахуванням фактично
виплачених за це період сум.

Позовні вимоги за період з 01.03.14 р. по
04.03.14 р. ? залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Водолажська
Н.С.Судді(підпис) (підпис) Філатов Ю.М.
Бенедик А.П.