Справа № 817/1911/14
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
УХВАЛА

іменем України

"22" грудня 2014 р.
Справа № 817/1911/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Франовської К.С.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Хаюка С.М.,

при секретарі
Лялевич С.С. ,

за участю сторін:

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "20" жовтня
2014 р. у справі за позовом Приватного
підприємства
"Інформаційно-консалтингова група"
до Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
про визнання дій неправомірними ,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року Приватне підприємство
"Інформаційно-консалтингова група"
звернулось в суд з позовом до Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області про визнання
неправомірними дій відповідача щодо
невизнання даних податкової звітності
ПП "Інформаційно-консалтингова група"
з податку на прибуток підприємств за 2013
рік та з податку на додану вартість, що
мало місце на підставі Акту
№240/17-16-22-01/36171099 від 26.05.2014 р. в тому
числі, щодо виключення з електронної
бази даних "Детальна інформація по
платнику ПДВ щодо результатів
автоматичного співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПС України" сум податкового
кредиту та податкових зобов'язань з
податку на додану вартість, які
визначені ПП
"Інформаційно-консалтингова група" у
податкових деклараціях податку на
додану вартість за квітень 2013 року, за
вересень 2013 року та за січень 2014 року.

Позов мотивований тим, що висновки
податкового органу про відсутність у
позивача первинних бухгалтерських
документів, які б підтверджували
правомірність та товарність
господарських операцій між позивачем
та контрагентами, є не тільки надуманим
та суперечливим, а й безпідставним,
оскільки в бухгалтерському обліку
позивача міститься повний та
необхідний пакет первинних
бухгалтерських документів, які
відповідно до норм Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підтверджують
факти товарності та законності
господарських операцій позивача з
контрагентом. При цьому, такі документи
були у повній мірі пред'явлені ним до
перевірки. З таких підстав позивач
просив суд скасувати визнати
неправомірними дії відповідача щодо
коригування його звітності.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 20 жовтня 2014
року позов задоволено.

Постановлено визнати неправомірними
дії Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області щодо
невизнання даних податкової звітності
ПП "Інформаційно-консалтингова група" з
податку на прибуток підприємств за 2013
рік та з податку на додану вартість, яке
відбулося на підставі Акту
№240/17-16-22-01/36171099 від 26.05.2014 р. в тому
числі, щодо виключення з електронної
бази даних "Детальна інформація по
платнику ПДВ щодо результатів
автоматичного співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПС України" сум податкового
кредиту та податкових зобов'язань з
податку на додану вартість, які
визначені ПП "Інформаційно-
консалтингова група" у податкових
деклараціях податку на додану вартість
за квітень 2013 року, за вересень 2013 року
та за січень 2014 року.

Зобов'язано Державну податкову
інспекцію у м.Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області відновити показники звітності
Приватного підприємства
"Інформаційно-консалтингова група" у
відповідності до даних зазначених у
податкових деклараціях податку на
додану вартість за квітень 2013 року, за
вересень 2013 року та за січень 2014 року.

Із таким судовим рішенням не
погодилась ДПІ в м.Рівному, подавши
апеляційну скаргу, в якій вказала на
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи. Просила
скасувати оскаржуване судове рішення
та постановити нове - про відмову в
позові.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
контрагенти позивача проводили
транзитні операції, спрямовані на
надання податкової вигоди з метою
штучного формування витрат та
податкового кредиту, в них відсутні
необхідні умови для здійснення
господарських операцій, укладені ними
правочини не спричинили реального
настання юридичних наслідків, його ж
контрагентами були господарські
суб'єкти, які мають ознаками
фіктивності. Наявні у позивача
первинні документи без фактичної
поставки товару (робіт), не можуть
підтверджувати право на податковий
кредит.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу в межах викладених
доводів, суд апеляційної інстанції
приходить до переконання, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких міркувань.

Приватне підприємство
"Інформаційно-консалтингова група" є
суб'єктом господарської діяльності,
яке 07.10.2008 року в Виконавчому комітеті
Рівненської міської Ради, з 08.10.2008 року
взяте на податковий облік у органах
державної податкової служби, також
зареєстроване як платник податку на
додану вартість з 06.04.2009 року (свідоцтво
№ 100220559 від 06.04.2009 р.).

У травні 2014 року відповідно до наказу
Державної податкової інспекції у м.
Рівному № 339 від 13.05.2014 року, посадовою
особою податкової служби проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку Приватного підприємства
"Інформаційно-консалтингова група" (код
за ), з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
взаєморозрахунках позивача з:

- ФОП ОСОБА_3 за 2013 р.,

- ФОП ОСОБА_4, за 2013 р.,

- ФОП ОСОБА_5 за 2013 р. та січень 2014 р.

Результати перевірки оформлені актом
перевірки №240/17-16-22-01/36171099 від 26.05.2014 р.
(надалі акт перевірки).

За результатами перевірки, посадові
особи податкового органу дійшли
висновку про порушення позивачем: п.
137.1, п. 137.4 ст. 137 ПК України, а саме
безпідставно сформовано дохід від
реалізації товарів по операціям з
продажу товарів (робі, послуг) для ТОВ
"Вест-Рок" та ТОВ "Євросервіс груп" за 2013
р. на суму 487 643,35 грн.; п. 185.1 ст. 185, п. 187.1
ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, а саме ПП
"Інформаційно-консалтингова група"
безпідставно сформовані податкові
зобов'язання з ПДВ по операціям з
продажу товарів (робіт, послуг) для ТОВ
"Вест-Рок", ТОВ "Євросервіс груп", ПВКФ
"Фіалка", ТОВ "Укрбудреммонтаж
інжиніринг" за квітень 2013 в розмірі 4216,67
грн., за вересень 2013 в розмірі 93 312 грн.,
за січень 2014 р. в розмірі 74 380,90 грн.; п.44.1
ст.44, пп.138.1.1 п.138.1, п. 138.2 ст.138 , пп.139.1.9
п.139.1 ст.139 ПК України в результаті чого
ПП "Інформаційно-консалтингова група"
безпідставно віднесено до складу
витрат витрати по операціям з
придбання товарів від ФОП ОСОБА_3, ФОП
ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 за 2013 р. на суму 487
643,35 грн., а саме по придбанню від: ФОП
ОСОБА_5 в сумі 127 750 грн.; ФОП ОСОБА_4 в
сумі 301 976, 65 грн.; ФОП ОСОБА_3 в сумі 57 916,70
грн.; п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 п. 201.10
статті 201 ПК України, в результаті чого
ПП "Інформаційно-консалтингова група"
безпідставно віднесено до складу
податкового кредиту суми ПДВ по
операціям із придбання товару від ФОП
ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5, а саме
за квітень 2013 р. в сумі 4216,67 грн., за
вересень 2013 р. в сумі 93 312 грн., за січень
2014 в сумі 74 380,90 грн.

Наведенні порушення полягають, за
висновком податкового органу, у не
підтвердженні позивачем господарських
операцій з ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4 та ФОП
ОСОБА_5, а відтак неможливість
реалізувати "непридбаний" товар для ТОВ
"Вест-Рок", ТОВ "Євросервіс груп", ПВКФ
"Фіалка" та ТОВ "Укрбудреммонтаж
інжиніринг", а складений за
результатами перевірки акт
відповідачем внесено до програмного
продукту АІС «Система
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України» та проведено
відповідні коригування задекларованих
позивачем сум податкового кредиту з
податку на додану вартість та
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість.

Не погоджуючись із висновками, що
викладені в акті перевірки
№240/17-16-22-01/36171099 від 26.05.2014 р.
контролюючим органом, позивач
звернувся із позовом до суду.

До адміністративних судів згідно з ч. 2
цієї ж статті можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Згідно з п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу
України від 02.10.2012 р. № 2755-VI (далі - ПК
України), відносини, що виникають у
сфері справляння податків і зборів,
зокрема, вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства регулюються
Податковим кодексом України.

Відповідно до ст. 20.1.1 ПК України
відповідачу надано право запрошувати
платників податків або їх
представників для перевірки
правильності нарахування та
своєчасності сплати податків та
зборів, дотримання вимог іншого
законодавства, здійснення контролю за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби. Письмові
повідомлення про такі запрошення
надсилаються в порядку, встановленому
статтею 42 цього Кодексу, не пізніше ніж
за 10 календарних днів до дня запрошення
рекомендованими листами, в яких
зазначаються підстави запрошення, дата
і час, на які запрошується платник
податків (представник платника
податків).

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України, органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби.

Відповідно до положень Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого Наказом
ДПА України № 984 від 22.12.2010 року, акт - це
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Акт документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

За правилами п. 6.2 Порядку виявлені
порушення податкового та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, відображаються у
гривнях у розрізі податків та зборів з
розбивкою за роками та податковими
періодами у межах періоду, що
перевіряється. Виявлені порушення
валютного законодавства
відображаються у розрізі
зовнішньоекономічних договорів
(контрактів).

Зі змісту пункту 5.2. розділу ІІ Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого Наказом
ДПА України від 22.12.2010р. № 984 слідує, що у
разі встановлення перевіркою порушень
податкового законодавства за кожним
відображеним в акті фактом порушення
необхідно зазначити первинні
документи, на підставі яких вчинено
записи у податковому та
бухгалтерському обліку, навести
регістри бухгалтерського обліку,
кореспонденцію рахунків операцій та
інші документи, пов'язані з обчисленням
і сплатою податків і зборів, та докази,
що підтверджують наявність факту
порушення. Однак в порушення даного
Порядку контролюючий орган не наводить
жодного первинного документу, на
підставі якого зроблено висновок про
заниження доходів.

Відповідно до вимог п.44.1 ст.44 ПК
України, для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Платники податків зобов'язані
забезпечити зберігання документів,
визначених у пункті 44.1 цієї статті, а
також документів, пов'язаних із
виконанням вимог законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, не
менш як 1095 днів з дня подання
податкової звітності, для складення
якої використовуються зазначені
документи, а у разі її неподання - з
передбаченого цим Кодексом граничного
терміну подання такої звітності (п.44.3
ст.44 ПК України).

В той же час, згідно із ст.54 Податкового
кодексу України, крім випадків,
передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо: платник податків
не подає в установлені строки
податкову (митну) декларацію; дані
перевірок результатів діяльності
платника податків, крім електронної
перевірки, свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, суми бюджетного
відшкодування та/або від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків, заявлених
у податкових (митних) деклараціях,
уточнюючих розрахунках; згідно з
податковим та іншим законодавством
особою, відповідальною за нарахування
сум податкових зобов'язань з окремого
податку або збору, застосування
штрафних (фінансових) санкцій та пені, у
тому числі за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, є
контролюючий орган; рішенням суду, що
набрало законної сили, особу визнано
винною в ухиленні від сплати податків;
дані перевірок щодо утримання податків
у джерела виплати, в тому числі
податкового агента, свідчать про
порушення правил нарахування,
утримання та сплати до відповідних
бюджетів податків і зборів,
передбачених цим Кодексом, у тому числі
податку на доходи фізичних осіб таким
податковим агентом;

Згідно із п.86.10. ст.86 Податкового
кодексу України, в акті перевірки
зазначаються як факти заниження, так і
факти завищення податкових зобов'язань
платника.

З огляду на викладене, контролюючий
орган, зобов'язаний під час проведення
перевірки враховувати та обчислювати
як суму доходів так і документально
підтверджену суму витрат платника
податків, яка пов'язана із його
господарською діяльністю.

Представлені до перевірки документи та
надані суду в якості доказів первинні
документи підтверджують позицію
позивача про неврахування ДПІ у
м.Рівному всіх понесених ним витрат, а
відтак і безпідставність висновків про
заниження загального оподатковуваного
доходу. Представлені до перевірки та
надані суду документи підтверджують
включення позивачем до складу
понесених ним витрат всіх
документально підтверджених та
понесених ним витрат при здійснення
господарської діяльності.

Згідно з приписами п.138.1. ст.138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються, зокрема, із
витрат операційної діяльності. Пунктом
138.1.1. Податкового кодексу України
визначено, що витрати операційної
діяльності включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати, які
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до п.138.2. ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

Відповідно до пп.139.9 ст.139 Податкового
кодексу України не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Виходячи із наведених норм закону, до
складу валових витрат платника податку
належать витрати, які: 1) підтверджені
первинними документами; 2) пов'язані з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(п.198.1 ст.198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (п.198.3 ст.198 ПК
України). Якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника (п.198.4. ст.198 ПК України). Якщо у
подальшому такі товари/послуги
фактично використовуються в операціях,
які не є об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування
відповідно до цього розділу (за
винятком випадків проведення операцій,
передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1
статті 196 цього Кодексу), чи основні
фонди переводяться до складу
невиробничих фондів або встановлено
факти недостачі (крадіжки), то з метою
оподаткування такі товари/послуги,
основні фонди вважаються проданими за
їх звичайною ціною у податковому
періоді, на який припадає таке
використання або переведення, але не
нижче ціни їх придбання (виготовлення,
будівництва, спорудження), у тому
випадку, якщо платник податку
скористався правом на податковий
кредит за цими товарами/послугами.
(п.198.5 ст.198 ПК України). Датою
використання товарів/послуг
вважається дата визнання витрат
відповідно до розділу ІІІ цього
Кодексу.

Згідно із п.198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Відповідно до вимог п. 201.4 ст.201 ПК
України, податкова накладна
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця. Податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Контролюючі органи за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу
(п.201.6 ст.201 ПК України).

Податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість має бути фактично
здійснений і підтверджений належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
господарська операція - це дія або
подія, що викликає зміни у структурі
активів і зобов'язань, власному
капіталі підприємства. Із положень ч.1, 3
ст.9 вказаного Закону вбачається, що
бухгалтерський облік полягає, зокрема,
у складанні та прийнятті до обліку
первинних документів, які фіксують
факти здійснення господарських
операцій, складенні на їх підставі
зведених облікових документів,
систематизація інформації первинних
документів на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відтак, господарські операції повинні
підтверджуватися належними первинними
документами і лише ті документи, які
відповідають зазначеним вище вимогам,
можуть бути визнані допустимими
засобами доказування відповідної
господарської операції.

Беручи до уваги наведені вище норми
законодавства, необхідною умовою для
віднесення до податкового кредиту
сплачених платником у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання таких товарів (послуг)
з метою їх використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності такої особи -
платника. Закон не ставить у залежність
необхідність попередньої сплати ПДВ до
бюджету кінцевим споживачем, як умову
для формування податкового кредиту.
Тому аналіз реальності господарської
діяльності повинен здійснюватися на
підставі даних податкового,
бухгалтерського обліку платника
податків та відповідності їх дійсному
економічному змісту.

Згідно з Правилами перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні
затверджених наказом Міністерства
транспорту України 14.10.97 № 363,
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 20 лютого 1998 р. за №128/2568
подорожній лист - первинний документ
про облік вантажних автомобільних
перевезень, що всебічно характеризує
роботу автомобіля і водія з моменту їх
виїзду з автотранспортного
підприємства і до повернення на
підприємство, товарно-транспортна
накладна - єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Відповідно до Правил оформлення
перевізних документів, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України від 21.11.2000 № 644, залізнична
накладна є обов'язковою двосторонньою
письмовою формою угоди на перевезення
вантажу, яка укладається між
відправником та залізницею на користь
третьої сторони - одержувача. Накладна
одночасно є договором застави вантажу
для забезпечення гарантії внесення
належної провізної плати та інших
платежів за перевезення. Накладна
супроводжує вантаж на всьому шляху
перевезення до станції призначення, де
видається одержувачу разом з вантажем.

Отже, жоден з перерахованих вище
документів (подорожній лист,
товарно-транспортна накладна,
залізнична накладна) не є документами,
що засвідчують отримання будь-яким
підприємством товарно-матеріальних
цінностей (послуг). Це документи, які
свідчать про фізичне переміщення
цінностей, визначають осіб які
відповідають за збереження майна під
час транспортування.

Таким чином, вищевикладене свідчить, що
у позивача, відповідно до
законодавства України, були наявні всі
підстави щодо формування витрат в
податковому обліку та віднесення сум
сплаченого ПДВ до податкового кредиту
за операціями вказаними в акті
перевірки.

Відповідно до ст.ст.46-49 Податкового
кодексу України ведення податкового
обліку покладено на кожного окремого
платника податку. При цьому такий
платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.

Якщо контрагент позивача в подальшому
не дотримувався у своїй діяльності
законодавчих норм це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо нього. Зазначені
обставини не є підставою для
нарахування позивачу додаткових
платежів у разі якщо останній виконав
усі передбачені законом умови щодо
віднесення сплачених сум до валових
витрат та податкового кредиту і має всі
необхідні для цього документальні
підтвердження.

Податковим кодексом України визначено
єдину підставу для формування
податкового кредиту, а саме наявність у
платника податку належно оформленої
податкової накладної. Отже, єдиними
факторами, які можуть впливати на
формування податкового кредиту є
наявність податкової накладної та
наявність господарської операції.

Закон не ставить у залежність право
платника податку на формування
податкового кредиту від податкового
обліку (стану) інших осіб і фактичної
сплати податку до бюджету як його
контрагентами, так і іншими учасниками
(контрагентами) по всьому ланцюгу
товарообігу. Чинне законодавство не
передбачає за покупцем обов'язку
сплачувати ПДВ повторно, якщо такий
податок не буде сплачений продавцем
або іншою особою, оскільки ПДВ, який
включено до ціни товару, є податковим
зобов'язання продавця товару і саме
продавець несе обов'язок по сплаті
цього податку до бюджету. Невиконання
чи неналежне виконання контрагентом
покупця свого обов'язку, а також
наявність інших обставин, що можуть
свідчити про недобросовісне ведення
господарської діяльності таким
контрагентом, не може створювати
наслідки для самого покупця.

Аналізуючи діяльність позивача в
розрізі його операцій з окремим
контрагентами, суд встановив, що на
формування податкового кредиту та
валових витрат позивача у вказаному в
акті перевірки періоді, мали вплив
здійснення останнім наступних
господарських операцій:

- між фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_4та Приватним підприємством
"Інформаційно-консалтингова група"
було укладено Договір купівлі-продажу
№ 1-042013 від 04 січня 2013 року, на підставі
якого ФОП ОСОБА_4 поставляв для ПП
"Інформаційно-консалтингова група"
товарно-матеріальні цінності
(запчастини). Передача
товарно-матеріальних цінностей згідно
даного Договору підтверджується
наступними належним чином оформленими
документами: Видатковою накладною №
РН-901 від 03 вересня 2013 року на суму 48300,00
грн., Податковою накладною № 901 від 03
вересня 2013 року на суму 48300,00 грн.,
Товарно-транспортною накладною № 901
від 03 вересня 2013 року, Видатковою
накладною № РН-161 від 06 вересня 2013 року
на суму 52200,00 грн., Податковою накладною
№ 161 від 06 вересня 2013 року на суму 52200,00
грн., Товарно-транспортною накладною №
920 від 06 вересня 2013 року, Видатковою
накладною № РН-201 від 09 вересня 2013 року
на суму 56000,00 грн., Податковою накладною
№ 201 від 09 вересня 2013 року на суму 56000,00
грн., Товарно-транспортною накладною №
928 від 09 вересня 2013 року, Видатковою
накладною № РН-221 від 10 вересня 2013 року
на суму 58000,00 грн., Податковою накладною
№ 221 від 10 вересня 2013 року на суму 58000,00
грн., Товарно-транспортною накладною №
221 від 10 вересня 2013 року, Видатковою
накладною № РН-251 від 11 вересня 2013 року
на суму 56000,00 грн., Податковою накладною
№ 251 від 11 вересня 2013 року на суму 56000,00
грн., Товарно-транспортною накладною №
1002 від 11 вересня 2013 року, Видатковою
накладною № РН-301 від 13 вересня 2013 року
на суму 54000,00 грн., Податковою накладною
№ 301 від 13 вересня 2013 року на суму 54000,00
грн., Товарно-транспортною накладною №
1012 від 13 вересня 2013 року, Видатковою
накладною № РН-0045 від 30 вересня 2013 року
на суму 37875,89 грн., Податковою накладною
№ 45 від 30 вересня 2013 року на суму 37875,89
грн., Товарно-транспортною накладною №
1087 від 30 вересня 2013 року.

Придбані запчастини використано
позивачем для ремонту наявної у нього
автотранспортної техніки.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, між ФОП ОСОБА_3та Приватним
підприємством
"Інформаційно-консалтингова група"
було укладено Договір поставки № 17-02/13
від 17 лютого 2013 року, на підставі якого
ФОП ОСОБА_3 поставляв для ПП
"Інформаційно-консалтингова група"
товарно-матеріальні цінності
(будівельні матеріали). Передача
товарно-матеріальних цінностей згідно
даного Договору підтверджується
наступними належним чином оформленими
документами: Видатковою накладною №
РН-0000024 від 10 вересня 2013 року на суму
32500,00 грн., Податковою накладною № 24 від
10 вересня 2013 року на суму 32500,00 грн.
Товарно-транспортною накладною № 24/1
від 10 вересня 2013 року, Видатковою
накладною № РН-0000040 від 24 вересня 2013
року на суму 37000,00 грн., Податковою
накладною № 40 від 24 вересня 2013 року на
суму 37000,00 грн., Товарно-транспортною
накладною № 40/1 від 24 вересня 2013 року.

Поряд з тим, між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5та Приватним
підприємством
"Інформаційно-консалтингова група"
було укладено наступні договори:

- Договір купівлі-продажу № 11 від 10
січня 2013 року, на підставі якого ПП
"Інформаційно-консалтингова група"
поставляло для ФОП ОСОБА_5
товарно-матеріальні цінності, в
асортименті (будівельні матеріали).
Передача товарно-матеріальних
цінностей згідно даного Договору
підтверджується наступними належним
чином оформленими документами:
Видатковою накладною № РН-0000011 від 18
квітня 2013 року на суму 38050,00 грн.,
Податковою накладною № 20 від 18 квітня
2013 року на суму 38050,00 грн.,
Товарно-транспортною накладною № 11 від
18 квітня 2013 року, Видатковою накладною
№ РН-0000010 від 30 квітня 2013 року на суму
28360,00 грн., Податковою накладною № 35 від
30 квітня 2013 року на суму 28360,00 грн.,
Товарно-транспортною накладною № 10 від
30 квітня 2013 року;

- Договір про надання автотранспортних
послуг від 10 січня 2013 року, на підставі
якого ПП "Інформаційно-консалтингова
група" надавало для ФОП ОСОБА_5
автотранспортні послуги. Надання
послуг згідно даного Договору
підтверджується наступними належним
чином оформленими документами: Актом
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ ОУ-000092 від 19 квітня 2013 року на суму
2650,00 грн. та Податковою накладною № 21
від 19 квітня 2013 року на суму 2650,00 грн.,
Товарно-транспортною накладною № 11 від
18 квітня 2013 року, Актом здачі-прийняття
робіт (надання послуг) № ОУ-00111/1 від 30
квітня 2013 року на суму 13290,00,00 грн. та
Податковою накладною № 58 від 30 квітня
2013 року на суму 13290,00 грн.,
Товарно-транспортною накладною № 43 від
13 квітня 2013 року, Товарно-транспортною
накладною № 48 від 13 квітня 2013 року;

- Договір купівлі-продажу № ДГ-00000011 від
17 лютого 2013 року, на підставі якого ФОП
ОСОБА_5 поставляв для ПП
"Інформаційно-консалтингова група"
товарно-матеріальні цінності
(будівельні матеріли), в асортименті,
кількості і ціною згідно заявок.
Передача товарно-матеріальних
цінностей згідно даного Договору
підтверджується наступними належним
чином оформленими документами:
Видатковою накладною № РН-4/00031 від 01
квітня 2013 року на суму 10300,00 грн.,
Податковою накладною № 31 від 01 квітня
2013 року на суму 10300,00 грн.,
Товарно-транспортною накладною № 4/31
від 01 квітня 2013 року, Видатковою
накладною № РН-4/00033 від 30 квітня 2013 року
на суму 15000,00 грн., Податковою накладною
№ 33 від 30 квітня 2013 року на суму 15000,00
грн., Товарно-транспортною накладною №
4/33 від 30 квітня 2013 року.

- Договір купівлі-продажу № 11 від 10
січня 2013 року, на підставі якого ФОП
ОСОБА_5 поставляв для ПП
"Інформаційно-консалтингова група"
товарно-матеріальні цінності
(будівельні матеріли). Передача
товарно-матеріальних цінностей згідно
даного Договору підтверджується
наступними належним чином оформленими
документами: Видатковою накладною №
РН-9/00001 від 06 вересня 2013 року на суму
24000,00 грн., Податковою накладною № 1 від
06 вересня 2013 року на суму 24000,00 грн.,
Товарно-транспортною накладною № 9/01
від 06 вересня 2013 року, Видатковою
накладною № РН-9/00008 від 13 вересня 2013
року на суму 58800,00 грн., Податковою
накладною № 8 від 13 вересня 2013 року на
суму 58800,00 грн., Товарно-транспортною
накладною № 9/08 від 13 вересня 2013 року,
Видатковою накладною № РН-9/00010 від 16
вересня 2013 року на суму 39200,00 грн.,
Податковою накладною № 10 від 16 вересня
2013 року на суму 39200,00 грн.,
Товарно-транспортною накладною № 9/10
від 16 вересня 2013 року;

- Договір купівлі-продажу № ДГ-0000001 від
17 квітня 2013 року, на підставі якого ФОП
ОСОБА_5 поставляв для ПП
"Інформаційно-консалтингова група"
товарно-матеріальні цінності
(будівельні матеріли). Передача
товарно-матеріальних цінностей згідно
даного Договору підтверджується
наступними належним чином оформленими
документами: Видатковою накладною №
РН-9/00021 від 27 вересня 2013 року на суму
6000,00 грн., Податковою накладною № 21 від
27 вересня 2013 року на суму 6000,00 грн.,
Товарно-транспортною накладною № 9/21
від 27 вересня 2013 року.

- Договір купівлі-продажу № 030114 від 03
січня 2014 року, на підставі якого ФОП
ОСОБА_5 поставляв для ПП
"Інформаційно-консалтингова група"
товарно-матеріальні цінності
(будівельні та паливо мастильні
матеріали). Передача
товарно-матеріальних цінностей згідно
даного Договору підтверджується
наступними належним чином оформленими
документами: Видатковою накладною №
РН-0000001 від 02 січня 2014 року на суму 59984,40
грн., Податковою накладною № 1 від 02
січня 2014 року на суму 59984,40 грн.,
Товарно-транспортною накладною №
від 02 січня 2014 року, Видатковою
накладною № РН-0000002 від 03 січня 2014 року
на суму 40816,00 грн., Податковою накладною
№ 2 від 03 січня 2014 року на суму 40816,00 грн.,
Товарно-транспортною накладною №
від 03 січня 2014 року, Видатковою
накладною № РН-0000008 від 08 січня 2014 року
на суму 48360,00 грн., Податковою накладною
№ 8 від 08 січня 2014 року на суму 48360,00 грн.,
Товарно-транспортною накладною №
від 08 січня 2014 року, Видатковою
накладною № РН-0000009 від 13 січня 2014 року
на суму 33177,60 грн., Податковою накладною
№ 3 від 13 січня 2014 року на суму 33177,60 грн.,
Товарно-транспортною накладною №
від 13 січня 2014 року, Видатковою
накладною № РН-0000010 від 14 січня 2014 року
на суму 45240,00 грн., Податковою накладною
№ 4 від 14 січня 2014 року на суму 45240,00 грн.,
Товарно-транспортною накладною №
від 14 січня 2014 року, Видатковою
накладною № РН-0000011 від 15 січня 2014 року
на суму 16582,40 грн., Податковою накладною
№ 5 від 15 січня 2014 року на суму 16582,40 грн.,
Товарно-транспортною накладною №
від 15 січня 2014 року, Видатковою
накладною № РН-0000012 від 21 січня 2014 року
на суму 50640,00 грн., Податковою накладною
№ 7 від 21 січня 2014 року на суму 50640,00 грн.,
Видатковою накладною № РН-0000013 від 23
січня 2014 року на суму 48360,00 грн.,
Податковою накладною № 8 від 23 січня 2014
року на суму 48360,00 грн.,
Товарно-транспортною накладною №
від 23 січня 2014 року, Видатковою
накладною № РН-0000014 від 24 січня 2014 року
на суму 34980,00 грн., Податковою накладною
№ 9 від 24 січня 2014 року на суму 34980,00 грн.,
Товарно-транспортною накладною №
від 24 січня 2014 року, Видатковою
накладною № РН-0000015 від 27 січня 2014 року
на суму 34020,00 грн., Податковою накладною
№ 10 від 27 січня 2014 року на суму 34020,00
грн., Товарно-транспортною накладною №
від 27 січня 2014 року, Видатковою
накладною № РН-0000016 від 30 січня 2014 року
на суму 34125,00 грн., Податковою накладною
№ 11 від 30 січня 2014 року на суму 34125,00
грн., Товарно-транспортною накладною №
від 30 січня 2014 року.

Крім того, суд встановив, що між ФОП
ОСОБА_5 та ПП "Торгівельна компанія
"Укр-Петроль" було укладено Договір
відповідального зберігання від 03 січня
2014 року, на підставі якого ПП
"Торгівельна компанія "Укр-Петроль"
надавало для ФОП ОСОБА_5 послуги
відповідального зберігання
паливно-мастильних матеріалів, в
кількості 75 м. куб., за адресою: м. Рівне,
вул. Млинівська, 30А. У зв'язку із цим,
безпосереднє отримання палива,
придбаного позивачем на підставі
Договір купівлі-продажу № 030114 від
03.01.2014 року у ФОП ОСОБА_5, здійснювалось,
шляхом його забору у зберігача, тобто у
ПП "Торгівельна компанія "Укр-Петроль",
шляхом заправки транспортних засобів
позивача.

Поряд з тим, аналізуючи господарські
операції позивача, на підставі яких
останнім було сформовано валові доходи
та податкові зобов'язання по податку на
додану вартість, щодо яких в ході
перевірки встановлено завищення, судом
встановлено, що на формування
показників декларацій за вказані у
акті перевірки періоди , мало вплив
здійснення позивачем наступних
операцій.

Зокрема, між ТОВ "ВЕСТ-РОК" та ПП
"Інформаційно-консалтингова група"
було укладено:

- Договір про надання послуг (виконання
робіт) № 58 від 02 вересня 2013 року, на
підставі якого ПП
"Інформаційно-консалтингова група"
надавало для ТОВ "ВЕСТ-РОК" послуги по
збиранню та транспортуванню яблук.
Надання послуг згідно даного Договору
підтверджується наступними належним
чином оформленими документами: Актом
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ ОУ-58/1 від 02 вересня 2013 року на суму
56000,00 грн. та Податковою накладною № 2
від 02 вересня 2013 року на суму 56000,00 грн.,
Актом здачі-прийняття робіт (надання
послуг) № ОУ-52/2 від 06 вересня 2013 року на
суму 58000,00 грн. та Податковою накладною
№ 14 від 06 вересня 2013 року на суму 58000,00
грн., Актом здачі-прийняття робіт
(надання послуг) № ОУ-58/3 від 11 вересня
2013 року на суму 56000,00 грн. та Податковою
накладною № 29 від 11 вересня 2013 року на
суму 56000,00 грн., Актом здачі-прийняття
робіт (надання послуг) № ОУ-58/4 від 17
вересня 2013 року на суму 54000,00 грн. та
Податковою накладною № 35 від 17 вересня
2013 року на суму 54000,00 грн.;

- Договір про надання послуг № 59 від 02
вересня 2013 року, на підставі якого ПП
"Інформаційно-консалтингова група"
надавало для ТОВ "ВЕСТ-РОК"
автотранспортні послуги. Надання
послуг згідно даного Договору
підтверджується наступними належним
чином оформленими документами: Актом
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ ОУ-59/1 від 02 вересня 2013 року на суму
50000,00 грн. та Податковою накладною № 4
від 02 вересня 2013 року на суму 50000,00 грн.,
Актом здачі-прийняття робіт (надання
послуг) № ОУ-59/2 від 06 вересня 2013 року на
суму 50000,00 грн. та Податковою накладною
№ 15 від 06 вересня 2013 року на суму 50000,00
грн., Актом здачі-прийняття робіт
(надання послуг) № ОУ-59/3 від 06 вересня
2013 року на суму 48000,00 грн. та Податковою
накладною № 16 від 06 вересня 2013 року на
суму 48000,00 грн., Актом здачі-прийняття
робіт (надання послуг) № ОУ-59/4 від 09
вересня 2013 року на суму 54000,00 грн. та
Податковою накладною № 21 від 09 вересня
2013 року на суму 54000,00 грн., Актом
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ ОУ-59/5 від 10 вересня 2013 року на суму
57500,00 грн. та Податковою накладною № 26
від 10 вересня 2013 року на суму 57500,00 грн.,
Актом здачі-прийняття робіт (надання
послуг) № ОУ-59/6 від 13 вересня 2013 року на
суму 58000,00 грн. та Податковою накладною
№ 31 від 13 вересня 2013 року на суму 58000,00
грн., Актом здачі-прийняття робіт
(надання послуг) № ОУ-59/7 від 20 вересня
2013 року на суму 55000,00 грн. та Податковою
накладною № 40 від 20 вересня 2013 року на
суму 55000,00 грн.

При цьому, слід зауважити, що операції
позивача із здійсненні ним у вересні
2013 р., були попередньо перевірені
податковим органом в ході здійснення
іншої перевірки. За результатами такої
перевірки було складено довідку
№93917-16-22-01/36171099 від 27.12.2013 р., із змісту
якої вбачається, що жодних порушень
податкового законодавства при
здійснені позивача із названим
контрагентом, позивачем не
допускалось.

Поряд з тим, між ТОВ "Євро Сервіс Груп"
та ПП "Інформаційно-консалтингова
група" було укладено Договір про
надання автотранспортних послуг №
ДГ-0000009 від 01 березня 2013 року, на
підставі якого ПП
"Інформаційно-консалтингова група"
надавало для ТОВ "Євро Сервіс Груп"
автотранспортні послуги. Надання
послуг згідно даного Договору
підтверджується належним чином
оформленими документами: Актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
податковими накладними. Крім того,
господарські операції щодо отримання
наданих послуг у ПП
"Інформаційно-консалтингова група"
відображено в бухгалтерському обліку,
а саме: в Картці рахунку 311 за квітень 2013
року, в Картці рахунку 361 за квітень 2013
року та в Картці рахунку 631 за квітень
2013 року.

Крім того, судом встановлено, що між ТОВ
"Укрбудреммонтаж інжиніринг" та ПП
"Інформаційно-консалтингова група"
було укладено: Договір №4 від 03.01.2014 р.
про надання транспортних послуг,
згідно якого позивачем для зазначеного
контрагента надавалися у січні 2014 року
транспортні послуги, що підтверджено:
актом прийому-передачі транспортних
послуг №ОУ-І000029 від 28.01.2014 р. податковою
накладною №29 від 28.01.2014 р.; актом
прийому-передачі транспортних послуг
№ОУ-І000037 від 31.01.2014 р., податковою
накладною №37 від 31.01.2014 р.; актом
прийому-передачі транспортних послуг
№ОУ-І000015 від 15.01.2014 р., податковою
накладною №315 від 15.01.2014 р.; також
укладено Договір №4 від 03.01.2014 р.
купівлі-продажу будівельних
матеріалів. Передача
товарно-матеріальних цінностей згідно
даного Договору підтверджено
видатковою накладною №РН-І000005 від
03.01.2014 р. та податковою накладною №5 від
03.01.2014 р.

Поряд з тим, між ПВКФ "Фіалка" ПП
"Інформаційно-консалтингова група"
було укладено договір купівлі-продажу
№3 від 03.2014 р. товарно-матеріальних
цінностей (будівельних матеріалів).
Передачу товарно-матеріальних
цінностей згідно даного Договору
підтверджено: видатковою накладною
№РН-000027 від 27.01.2014 р., податкової
накладної №27 від 27.01.2014 р., видатковою
накладною №РН-000025 від 24.01.2014 р.,
податкової накладної №25 від 24.01.2014 р.,
видатковою накладною №РН-000023 від 23.01.2014
р., податкової накладної №23 від 23.01.2014
р., видатковою накладною №РН-000021 від
22.01.2014 р., податкової накладної №21 від
22.01.2014 р. ,видатковою накладною №РН-000018
від 20.01.2014 р., податкової накладної №18
від 20.01.2014 р., видатковою накладною
№РН-000014 від 15.01.2014 р., податкової
накладної №14 від 15.01.2014 р.

Отже, підсумовуючи обумовлені
господарські операції позивача, судом
в цілому встановлено, що перевезення
наведених у вище перелічених
видаткових, податкових накладних
товарно-матеріальних цінностей (окрім
паливо-мастильних матеріалів)
здійснювалось позивачем із
використанням власних основних
засобів. Оприбуткування же отриманих
товарно-матеріальних цінностей
відображено в бухгалтерському обліку
та підтверджується журналом-ордером і
відомістю по рахунку 631. При цьому, як
вбачається з матеріалів справи
фактичне здійснення оплати за
поставлений і реалізований позивачем
товар підтверджено копіями
банківських виписок за 2013 та 2014 роки, та
оборотно-сальдовими відомостями, що
містять в собі інформацію про рух
коштів позивача.

У досліджених судом первинних
документах не вбачається порушень,
допущених позивачем при здійсненні
господарських операцій між ним та його
контрагентами по придбанню та
реалізації товарно-матеріальних
цінностей. А тому, суд дійшов
обґрунтованого висновку, що позивач
(на підставі вищевказаних первинних та
облікових документів, податкових
накладних) правомірно відніс суму ПДВ
за операціями з названими
контрагентами до складу податкового
кредиту та зобов'язань за квітень,
вересень 2013 та січень 2014 року, а також
правомірно включив суми валових
доходів та витрат, отриманих за
наслідком здійснення таких
господарських операцій до декларацій
із податку на прибуток підприємств, що
подавались ним за звітний період.

Сама собою наявність або відсутність
окремих документів, а так само помилки
(неточності) у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.

Судом першої інстанції також
правомірно враховано ту обставину, що
придбані позивачем у контрагента
товари використані ним у своїй
господарській діяльності - реалізовані
своїм контрагентам, що підтверджується
відповідними первинними документами

Слід погодитися з висновками суду
першої інстанції, оскільки на підставі
повно та всебічно досліджених доказів
він дійшов правильних та обґрунтованих
висновків про те, що твердження
відповідача про безтоварність
господарських операцій позивача з його
контрагентом, а відповідно заниження
ПДВ, не обґрунтовані належними та
допустимими док

Відносно правомірності дій ДПІ у
м.Рівному щодо виключення з
електронної бази даних "Детальна
інформація по платнику ПДВ щодо
результатів автоматичного
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПС України" та
коригування (зменшення) задекларованих
сум податкового кредиту та
зобов'язання відповідача поновити
облік позивача суд зазначає таке.

Система автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПС України є
програмним продуктом, який було
розроблено для реалізації Порядку
взаємодії органів державної
податкової служби при опрацюванні
розшифровок податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість у розрізі
контрагентів, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 18.04.2008 № 266 (далі - Порядок).

Як слідує із змісту підпункту 2.10.3 пункт
2.10 Порядку, співставлення даних
податкової звітності з ПДВ з
інформацією з інших джерел, а саме
інформації розділу II Розшифровки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів,
Розрахунку коригування сум ПДВ до
податкової декларації з податку на
додану вартість з даними Реєстру
платників ПДВ, здійснюється у складі
автоматизованого контролю.

Відповідно до пункту 2.14 Порядку,
інформація податкової звітності з ПДВ,
надіслана до центральної бази даних
податкової звітності у розрізі
контрагентів, підлягає співставленню
засобами системи автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України з
метою виявлення платників ПДВ, якими
занижено суму податкових зобов'язань
або завищено суму податкового кредиту.

Пунктом 2.21 Порядку передбачено, що
підсумки перевірок за результатами
автоматизованого співставлення
податкової звітності з ПДВ на
центральному рівні відображаються в
описовій частині акта перевірки
(камеральної, документальної
невиїзної, планової, позапланової
перевірки) або довідки у розрізі
періодів та операцій з одним
контрагентом та фіксуються в АС "Аудит".
По мірі підписання актів перевірки та
узгодження податкових зобов'язань,
визначених податковим
повідомленням-рішенням, прийнятим за
результатами таких перевірок,
уточнюються результати
автоматизованого співставлення на
центральному рівні податкової
звітності з ПДВ за поданням підрозділу,
яким завершено процедуру такого
узгодження та яким прийнято таке
повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 4.16 Порядку якщо
платником ПДВ (постачальником) до
податкових зобов'язань включено суму
ПДВ меншу, ніж контрагентом
(отримувачем) до податкового кредиту,
працівники підрозділу оподаткування
юридичних, фізичних осіб органу ДПС, на
обліку якого знаходиться платник ПДВ
(постачальник), та органу ДПС, на обліку
якого знаходиться платник ПДВ
(отримувач), відповідно до пункту 3
статті 11, пункту 3 статті 111 Закону № 509
звертаються в письмовій формі до таких
платників ПДВ щодо одержання пояснень
та їх документальних підтверджень
(перелік документів, що затребується у
платника ПДВ, передбачений пунктом 4.2
Порядку) з метою встановлення причин
розбіжностей даних, що містяться у
поданій ними податковій звітності з
податку на додану вартість, виявлених
під час камеральної перевірки, та/або
за результатами автоматизованого
співставлення.

Наведені положення дають підстави для
висновку про те, що процес зіставлення
даних податкової звітності з ПДВ у
розрізі контрагентів є формальним
рівнем податкового контролю, на стадії
якого податковий орган фактично
порівнює задекларовані контрагентами
кореспондуючі суми податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
метою оперативного виявлення
платників, що підлягають
документальній перевірці.

Висновок щодо правильності (або
недостовірності) задекларованих
платником даних податкового обліку, як
підстави для внесення змін до вказаної
бази даних, може бути зроблений
податковим органом після визначення
платникові податкових зобов'язань та
їх узгодження у встановленому законом
порядку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у
податковому праві визнається критерій
добросовісності платника, який
передбачає законність дій платника у
сфері податкових правовідносин (у тому
числі і щодо формування даних
податкового обліку), доки це не
спростовано у порядку, встановленому
Податковим кодексом України. Наведене
також виключає можливість
застосування до платника негативних
правових наслідків (зокрема, у вигляді
вилучення з електронної бази даних
задекларованих ним показників) до
моменту донарахування платникові
податкового зобов'язання в порядку
статті 54 Податкового кодексу України
та його узгодження.

За таких обставин дії ДПІ у м.Рівному
щодо внесення змін до Автоматизованої
системи "Результати співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України" на підставі акта є
протиправними та здійсненими не в
порядок та спосіб визначений
Податковим кодексом України.

Пункт 2.14 Наказу за № 266 передбачає, що
інформація податкової звітності з ПДВ,
надіслана до центральної бази даних
податкової звітності, підлягає
розподілу відповідно до вимог
Методичних рекомендацій щодо порядку
розподілу платників податків за
категоріями уваги та співставленню
засобами системи автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту у розрізі
контрагентів на рівні ДПА України.

Наказом ДПА України за № 166 від 30.05.1997
року затверджена форма декларації з
податку на додану вартість та порядок
її заповнення і подання. До даного
наказу були внесені зміни та
доповнення наказом ДПА України за № 159
від 17.03.2008 року, яким встановлено, що
одночасно з декларацією повинні
подаватися всі необхідні додатки до
декларації, подання яких передбачено
цим Порядком, а також розшифровки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів
(додаток 5 до податкової декларації з
податку на додану вартість та додаток 2
до податкової декларації з податку на
додану вартість (скороченої)). У разі
подання уточнюючих розрахунків, в яких
проводиться коригування податкових
зобов'язань та/або податкового кредиту,
такі ж розшифровки подаються на суму
уточнення.

Таким чином, Деталізована база
співставлення є одним з програмних
продуктів центральної бази даних
податкової звітності, що введена в дію
ДПС України з метою проведення
перевірок податкових декларацій з
податку на додану вартість, в якій по
податковим періодам відображаються
показники податкового кредиту та
податкових зобов'язань платників
податків у розрізі контрагентів на
підставі поданої податкової звітності
з ПДВ, тобто податкових декларації з
податку на додану вартість з додатками
№ 5

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 Податкового
кодексу України крім випадків,
передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до Методичних рекомендацій
- за відсутності зауважень до
оформлення податкової звітності вона
реєструється і вважається прийнятою.
Обробка та занесення інформації до
електронних баз виконується
підрозділом ведення та захисту
податкової звітності, у разі
відсутності зазначеного підрозділу -
підрозділами, на які покладено цю
функцію. За відповідність інформації у
базах податкової звітності даним
податкових документів, наданих
платником податків, несуть
відповідальність підрозділи ведення
та захисту податкової звітності.

З наведених нормативних актів
вбачається, що обов'язок платника
податків подати декларацію з ПДВ
узгоджується з обов'язком податкового
органу прийняти таку декларацію та, при
відсутності зауважень до її
оформлення, відобразити показники цієї
декларації у відповідних базах
податкової звітності.

Таким чином, показники податкового
кредиту та податкових зобов'язань
конкретного платника податків, які
відображаються в Деталізованій базі
співставлення, формуються на підставі
показників поданих таким платником
податків податкових декларацій з ПДВ з
додатком за № 5, і повинні їм
відповідати.

Самостійна зміна відповідачем в
Деталізованій базі співставлення
показників податкового кредиту та
податкових зобов'язань позивача, без
зміни цих показників самим позивачем
шляхом подання уточнюючих декларацій
(розрахунків), порушує права та
інтереси позивача оскільки позивач, як
платник податків, має право
розраховувати на те, що задекларовані
ним в податкових деклараціях показники
податкового кредиту та податкових
зобов'язань відповідають показникам з
централізованої бази даних податкової
звітності.

Виходячи із специфіки податку на
додану вартість, який сплачується у
складі ціни товарів (робіт, послуг),
одна операція з продажу товару
викликає відповідні податкові
наслідки у обох сторін цієї операції,
які є платниками ПДВ, - у продавця -
податкові зобов'язання, а у покупця -
податковий кредит на аналогічну суму.

Невідповідність показників
податкового кредиту та податкових
зобов'язань, що задекларовані
позивачем у декларації з ПДВ,
показникам з централізованої бази
даних податкової звітності, має
безпосередній вплив на права та
інтереси позивача, оскільки така
невідповідність може мати для позивача
негативні наслідки, а саме: погіршення
його ділової репутації, як належного
платника податків, відмова його
контрагентів від подальших
господарських відносин з позивачем з
метою уникнення негативних податкових
наслідків для себе від таких операцій.

Доказами в адміністративному
судочинстві відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС
України є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

За правилами, встановленими ч. 1 ст. 71
КАС України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

Згідно з п. 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» при
кваліфікації правочину за статтею 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Відповідно до листа ДПА України «Щодо
підстав для визнання договорів
нікчемними» від 29.09.2010 року № 20289/7/16-1617,
дані, наведені в декларації, повинні
відповідати даним бухгалтерського та
податкового обліку платника, отже,
аналіз реальності господарської
діяльності повинен здійснюватися на
підставі даних податкового,
бухгалтерського обліку платника
податків та відповідності їх дійсному
економічному змісту. Наявність же
розбіжностей між сумами податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
податку на додану вартість у розрізі
контрагентів не є самостійною
підставою для визнання правочинів
нікчемними.

Згідно постанов Верховного Суду
України від 9 вересня 2008 року в справі №
21-500во08, від 01.06. 2010 року та у справі №
21-573во10 Судова палата в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це спричиняє
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи. Зазначені
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування ПДВ у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови стосовно отримання
такого відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Наведені законодавчі положення дають
підстави для висновку про те, що процес
зіставлення даних податкової
звітності з ПДВ у розрізі контрагентів
є формальним рівнем податкового
контролю, на стадії якого податковий
орган фактично порівнює задекларовані
контрагентами кореспондуючі суми
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з метою оперативного виявлення
платників, що підлягають
документальній перевірці.

Зазначений етап
контрольно-перевірочної роботи не
передбачає здійснення податковим
органом оцінки дотримання платником
вимог податкового законодавства та
аналізу змісту та характеру
правовідносин, що стали підставою для
формування даних податкового обліку
платника. Адже питання правильності
відображення платником в обліку
проведених господарських операцій
досліджуються податковим органом при
проведенні податкової перевірки
платника з дослідженням
фінансово-господарських документів,
пов'язаних з нарахуванням і сплатою
податку.

В акті перевірки відповідачем не
зазначено про виявлення розбіжностей у
податковій звітності позивача та його
контрагентів за перевірені податкові
періоди. Підставою для внесення
оспорюваної інформації до системи
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України стали висновки про
нікчемність правочинів, укладених
позивачем з контрагентами та,
відповідно, про недостовірність
сформованих за наслідками виконання
цих правочинів даних податкового
обліку.

У податковому праві визнається
критерій добросовісності платника,
який передбачає законність дій
платника у сфері податкових
правовідносин (у тому числі і щодо
формування даних податкового обліку),
доки це не спростовано у порядку,
встановленому Податковим кодексом
України. Наведене також виключає
можливість застосування до платника
негативних правових наслідків
(зокрема, у вигляді вилучення з
електронної бази даних задекларованих
ним показників) до моменту
донарахування платникові податкового
зобов'язання в порядку ст. 54 ПК України
та його узгодження.

У матеріалах справи відсутні винесені
на підставі складеного за результатами
перевірки акта податкові-повідомлення
рішення про визначення позивачеві сум
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість.

В силу положень ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Суб'єкт
владних повноважень повинен подати
суду всі наявні документи та матеріали,
які можуть бути використані як докази у
справі. Якщо особа, яка бере участь у
справі, без поважних причин не надасть
докази на пропозицію суду для
підтвердження обставин, на які вона
посилається, суд вирішує справу на
основі наявних доказів.

Відповідач доводи позивача щодо
анулювання показників відповідної
податкової звітності позивача з
податку на додану вартість не
спростував та правомірність своїх дій
суду не довів.

Слід погодитися з висновками суду
першої інстанції, оскільки на підставі
повно та всебічно досліджених доказів
він дійшов правильних та обґрунтованих
висновків про те, що твердження
відповідача про безтоварність
господарських операцій позивача з його
контрагентом, а відповідно заниження
ПДВ не обґрунтовані належними та
допустимими доказами.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"20" жовтня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
К.С. Франовська

судді:
І.Ф.Бондарчук

С.М.Хаюк

Повний текст cудового рішення
виготовлено "23" грудня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Приватне підприємство
"Інформаційно-консалтингова група"
вул.Гранична,30,м.Рівне,33016

3- відповідачу: Державна податкова
інспекція у м.Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області вул. Відінська,8,м.Рівне,33023

4- представнику позивача: Шевчук В.С.,
АДРЕСА_1 - ,