Справа № 806/4282/14
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
Житомир справа № 806/4282/14

час прийняття: 12 год. 25 хв.
категорія 8.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Попової О. Г.,

за участі секретаря Халімончук С.С.,

за участі представника позивача Голуб
Т.М.,

за участі представників відповідача
Ковалюк А.В, Антонюк О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Приватного підприємства "Під
ключ" до Житомирської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №000053222
від 12.06.2012 р., та №000054222 від 12.06.2012 р.,

встановив:

Приватне підприємство "Під ключ"
звернулось до суду з позовом в якому, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просить визнати протиправними та
скасувати податкові - повідомлення
рішення Житомирської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області від 12.06.2012 року
№000053222, №000054222. В обгрунтування
заявлених позовних вимог зазначило, що
підприємством правомірно у спірному
періоді сформовано склад валових
витрат та податковий кредит на
підставі належним чином оформлених
податкових накладних і за наявності
первинних документів по господарським
операціям з контрагентами: ТОВ "Аніка -
А", ТОВ "Інжбуд", ТОВ "Елком",
ТОВ"Регіонпромгруп", ТОВ "ТБС".
Правочини, укладені з вказаними
контрагентами не мають ознак
нікчемності та є укладеними відповідно
до норм чинного законодавства.

В судовому засіданні представник
позивача заявлені позовні вимоги
підтримала в повному обсязі з підстав
викладених в позовній заяві.

Представники відповідача в судовому
засіданні просили відмовити в
задоволенні позовних вимог з підстав
викладених в письмових запереченнях
щодо позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що Житомирською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
проведено планову документальну
виїзну перевірку приватного
підприємства "Під ключ" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2010 року по
31.12.2010 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 року по
31.12.2010 року, за результатами якої
складено акт від 28.05.2012 року
№847/22-2/33020013/0100 (т.1 а.с.17-65).

В акті перевірки зазначено наступні
порушення:

- ст. 92, ч. 1 ст. 203, 215, ч. 1 ст. 216, ст. 228, ст. 234,
ст. 626, ст. 628, ст. 628, ст. 655, ст. 662, ст. 689 ст.
712 ЦК України, постанову Державного
арбітражного Союзу РСР від 15.06.1965 №П-6 і
від 25.04.1996 №П-7 в, ст. 2 п.2 ст. 3 ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.1999 №996-XIV, п.п. 1.2 п. 1 п.п.2.1 п. 2 п. 2.15 та
п. 2.16 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства Фінансів України
від 24.05.1995 №88, пп.5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст.
5 п. 4.1, п.4.3 ст.4 п. 3.1 ст. 3 Закону України
від 28.12.1994 року №334/94 -ВР "Про
оподаткування прибутку підприємств", в
результаті чого занижено податок на
прибуток підприємству сумі 650273 грн., в
тому числі: 9 міс. 2010 року - 522757 грн., 2010
рік - 65027 грн.

- ст. 3, ст. 4, пп.7.2.1 п. 7.2, пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4
ст. 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" від 22.05.1997 року за
№168/97-ВР, внаслідок чого платником
занижено податок на додану вартість в
сумі 520218 грн., в т.ч. по періодах: серпень
2010 року - 517460 грн., жовтень 2010 року - 2758
грн. та завищено залишок від"ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду: березень 2010 року в
сумі 45475 грн., квітень 2010 року в сумі 45475
грн., травень 2010 року в сумі 45475 грн.,
червень 2010 року в сумі 45475 грн., липень
2010 року в сумі 45475 грн. серпень 2010 року в
сумі 2758 грн., вересень 2010 року - в сумі 2758
грн.

На підставі вказаного акту
контролюючим органом винесенно
податкові повідомлення - рішення від
12.06.2012 року, а саме:

- №000053222, у зв"язку з чим позивачу
визначено суму податкового
зобов"язання за платежем податок на
додану вартість в сумі 650273 грн. в т.ч.
520218 грн. - за основним платежем, 130055 грн.
- за штрафними санкціями (т.1 а.с.13).

- №000054222, у зв"язку з чим позивачу
збільшено суму грошового зобов"язання
за платежем податок на прибуток в сумі
820841 грн. в т.ч. 650273 грн. - за основним
платежем, 162568 грн. - за штрафними
санкціями (т. 1 а.с.15).

Суд не погоджується з висновками
податкового органу з огляду на
наступне.

Щодо податкового повідомлення -
рішення Житомирської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області від 12.06.2012 року
№000054222, то суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що підставою для
висновків податкового органу про
заниження ПП "Під ключ" грошових
зобов"язань з податку на прибуток в
спірному періоді, згідно акту
перевірки, стало не підтвердження
позивачем реальності поставок товарів
та послуг від ТОВ "Аніка - А", ТОВ
"Інжбуд", ТОВ "Елком",
ТОВ"Регіонпромгруп", ТОВ "ТБС", що
свідчить про те, що правочини укладені
з зазначеними контрагентами здійснені
без мети настання реальних наслідків
(т.1 а.с.40).

Щодо господарських операцій ПП "Під
ключ" з контрагентами: ТОВ "Аніка -А" та
ТОВ "Елком".

Судом встановлено, що між ПП "Під ключ"
(Покупець) та ТОВ "Аніка-А"
(Постачальник) укладено договір
поставки №2010/01/25 від 25.01.2010 року (т.1
а.с.117-118).

За умовами вказаного договору
Постачальник зобов"язується
передавати (поставляти) в обумовлені
строки другій стороні Покупцеві Товар,
а Покупець зобов"язується приймати
Товар і сплачувати за нього певні
грошові суми. Предметом поставки є
цегла. Вартість товару становить 1700
грн. за 1 тисячу штук, враховуючи ПДВ.

На виконання умов вказаного договору
ТОВ "Аніка-А" виписувалась податкова
накладна від 29.03.2010 року №14 (т.1 а.с.119) та
видаткова накладна №РН-0000014 від 29.08.2010
року (а.с.120).

Оплата ПП "Під ключ" за отримані ТМЦ
підтверджується випискою з особового
рахунку (т.1 а.с.203-228).

Також, між ПП "Під ключ" (Покупець) та
ТОВ "Елком" (Постачальник) укладено
договір поставки №100813-1 від 13.08.2010 року
(т.1 а.с.121).

За умовами вказаного договору
Постачальник зобов"язується передати у
власність Покупцеві низьковольтне
електротехнічне обладнання на умовах
визначених даним Договором.

На виконання умов вказаного договору
виписувались накладні (т.1 а.с.125, 127, 129,
131, 133, 135, 137, 139, 141, 143, 146, 147, 149, 151),
податкові накладні (т. 1 а.с.126, 128, 130, 132,
134, 136, 138, 140, 142, 144, 148, 150, 152).

Оплата ПП "Під ключ" за отримані ТМЦ
підтверджується випискою з особового
рахунку (т.1 а.с.203-228).

Представник відповідача в судовому
засіданні зазначив, що податкові та
видаткові накладні, виписані ТОВ "Аніка
-А" та ТОВ "Елком" та надані на перевірку,
підписанні не встановленими особами
без зазначення посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення, тобто відсутні дані, що
дають змогу ідентифікувати осіб, які
брали участь у здійсненні даних
операцій. Аналогічні твердження
містяться і в письмових запереченнях
щодо позову (т.1 а.с.231).

Судом встановлено, що податкові
накладні по господарським операціям з
зазначеним контрагентами відповідають
вимогам ч.2 ст.9 Закону України „Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року
№996-XIV.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
окремі недоліки податкових накладних,
самі по собі не можуть бути безумовною
підставою для позбавлення таких
документів сили податкового і
бухгалтерського документа, а відтак
зазначені вище висновки контролюючого
органу, є неправомірним та суперечить
вимогам статті 4 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», якою встановлено
превалювання сутності над формою,
тобто, операції повинні обліковуватися
відповідно до їх сутності, а не лише
виходячи із юридичної форми.

В акті перевірки зазначено, що в ході
проведення перевірки не встановлено
факту передачі товарів від продавця
(ТОВ "Аніка -А" та ТОВ "Елком") до покупця
в зв"язку з відсутністю (не наданням для
перевірки) належним чином оформлених
документів, що засвідчують
транспортування (т. 1 а.с.23).

Як визначено п. 11.1 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.1997 № 363, основними документами на
перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.

Пунктом 11.2 цих Правил передбачалося, що
товарно-транспортні накладні і дорожні
листи вантажного автомобіля належать
до документів суворої звітності, які
виготовляються друкарським способом з
обліковою серією та номером і форма та
порядок заповнення яких замовником і
перевізником визначаються
відповідними нормативними актами.

Статус товарно - транспортних
накладних як бланків суворої звітності
також було закріплено Інструкцією про
порядок виготовлення, зберігання,
застосування єдиної первинної
транспортної документації для
перевезення вантажів автомобільним
транспортом та обліку транспортної
роботи, затвердженої наказом
Міністерства статистики України та
Міністерства транспорту України від
07.08.1996 № 228/253, яку було зупинено згідно з
повідомленням Державного комітету
України з питань розвитку
підприємництва, опублікованим у газеті
"Урядовий кур'єр" від 07.03.2000 № 43, з метою
внесення змін. При цьому, станом на
22.02.2006 зміни до наказу Міністерства
статистики України та Міністерства
транспорту України від 07.08.1996 № 228/253
внесені не було, внаслідок чого
Державний комітет України з питань
регуляторної політики та
підприємництва Рішенням від 24.02.2006 № 27
"Про необхідність усунення порушень
Державним комітетом статистики
України, Міністерством транспорту та
зв'язку України принципів державної
регуляторної політики згідно з
вимогами Закону України від 11.09.2003 №
1160-IV "Про засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності запропонував Державному
комітету статистики України,
Міністерству транспорту та зв'язку
України скасувати спільний наказ від
07.08.1996 № 228/253 "Про затвердження
Інструкції про порядок виготовлення,
зберігання, застосування єдиної
первинної транспортної документації
для перевезення вантажів
автомобільним транспортом та обліку
транспортної роботи" та п. 11.2 Правил
перевезення вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
наказом від 14.10.1997 № 363.

Однак 22.05.2006 Міністерство транспорту та
зв'язку України на виконання рішення
Державним комітетом статистики
України від 24.02.2006 № 27 було прийнято
наказ № 493, яким п. 11.2 виключено з
Правил.

Таким чином, з 30.05.2006 (з дати реєстрації
наказу № 493 в Мін'юсті)
товарно-транспортні накладні втратили
статус документів суворої звітності,
форма яких визначалась відповідними
нормативними актами.

Крім того, згідно з висновком
Міністерства юстиції України від 15.05.2006
№ 10/68 з Державного реєстру
нормативно-правових актів виключено
наказ Мінстату і Мінтрансу від 07.08.1996 №
228/253 "Про затвердження Інструкції про
порядок виготовлення, зберігання,
застосування єдиної первинної
транспортної документації для
перевезення вантажів автомобільним
транспортом та обліку транспортної
роботи", яким визначалась типова форма
товарно-транспортної накладної. Факт
виключення цього наказу з Держреєстру
вказує на те, що він втратив статус
нормативного, тобто обов'язкового
документа.

Тим не менше, форма
товарно-транспортних накладних у
зв'язку із вказаними вище обставинами
не змінилась, оскільки на сьогодні
залишається чинним наказ Міністерства
транспорту України та Міністерства
статистики України від 29.12.1995 № 488/346
"Про затвердження типових форм
первинного обліку роботи вантажного
автомобіля", який визначає форму
товарно-транспортної накладної. Однак
цей наказ лише затверджує типову форму
товарно-транспортної накладної і не
закріплює за нею статус документа
суворої звітності.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого адміністративного
суду України від 11 лютого 2014 року по
справі № К-28000/10.

З огляду на вище викладене, посилання
відповідача на те, що товарно -
транспортна накладна як первинна
транспортна документація є
обов'язковою для всіх суб'єктів
господарської діяльності, є
безпідставними.

За таких обставин, судом встановлено,
що позивачем провомірно сформовано
склад валових витрат по господарським
операціям з контрагентами ТОВ "Аніка -А"
та ТОВ "Елком" на підставі належних
первинних документів, що підтверджують
реальність здійснення господарських
операцій.

Щодо господарських операцій ПП "Під
ключ" з контрагентами: ТОВ "ТБС", ТОВ
"Регіонпромгруп", ТОВ "Проектна -
будівельна компанія "Інжбуд".

Судом встановлено, що між ПП "Під ключ"
(Замовник) та ТОВ "ТБС" (Підрядник) було
укладено договір підряду №22/9 від 22.09.2010
року (т.1 а.с.153-155).

За умовами вказаного договору
Підрядник зобов"язується виконати
комплекс робіт по влаштуванню
тротуарної плитки на будівництві
житлового комплексу з
вбудовано-прибудованими приміщеннями
і підземною автостоянкою за адресою:
вул. Щербакова 52 у Шевченському районі
м. Києва.Секції №1 та №2, а Замовник
зобов"язується прийняти результати
робіт та оплатити їх.

Фактичне виконання умов вказаного
договору підтверджується: актами
приймання виконаних будівельних робіт
(т.1 а.с.156-159), довідками про вартість
виконаних будівельних робіт (а.с.162-163),
податковими накладними (т. 1 а.с.160-161).

Оплата ПП "Під ключ" за отримані ТМЦ
підтверджується випискою з особового
рахунку (т.1 а.с.203-228).

В акті перевірки зазначено, що на ТОВ
"ТБС" директор та головний бухгалтер в
одній особі - ОСОБА_4, загальна
чисельність працюючих на підприємстві
згідно звітності по комунальному
податку складає 1 особа, залишки
товарно - матеріальних цінностей на
початок та кінець будь - якого звітного
періоду з періоду, що перевірявся,
відсутні тобто, матеріальні, трудові
ресурси, основні засоби для здійснення
діяльності відсутні (т.1 а.с.30).

Суд не бере до уваги зазначені доводи
контролюючого органу викладені в акті,
оскільки умовами договору підряду №22/9
від 22.09.2010 року не передбачено, зокрема,
зберігання приладів, інструментів та
інших матеріалів на ТОВ "ТБС". Крім
того, відповідачем не досліджено
питання щодо невідповідності
виконаної роботи кількості працюючих
на підприємстві.

В судовому засіданні представник
відповідача пояснив, що під час
перевірки не проводились звірки чи
будь - які інші перевірки ТОВ "ТБС", не
досліджувалось питання можливості
виконання зобов"язань перед
контрагентами.

Судом встановлено, що між ПП "Під ключ"
(Покупець) та ТОВ"Регіонпромгруп"
(Продавець) було укладено договір № 1903
від 19.03.2010 року (т.1 а.с. 164).

За умовами вказаного договору
Продавець зобов"язується передати у
валасність Покупці, а Покупець
прийняти та оплатити
кабельно-провідникову продукцію, на
умовах даного договору, згідно
специфікацій, які є невід"ємною
частиною цього договору.

До зазначеного договору між сторонами
складено та підписано специфікація № 1
від 19.03.2010 року (а.с. 165).

На виконання умов вказаного договору
ТОВ "Регіонпромгруп" виписувалась
податкова накладна від 20.04.2010 року
№12004/ПК (т.1 а.с.167) та видаткова накладна
№12004/ПК від 20.04.2010 року (т.1 а.с.166).

Оплата ПП "Під ключ" за отримані ТМЦ
підтверджується випискою з особового
рахунку (т.1 а.с.203-228).

Судом встановлено, що між ПП "Під ключ"
та ТОВ "Проектна -будівельна компанія
"Інжбд" (Підрядник) було укладено
договір №01/07 від 01.07.2010 року на
будівництво тепломережі від ТК 105(існ.)
до бройлерної буд. №52, по вул. Щербакова
(т.1 а.с.168-169).

За умовами вказаного договору Замовник
доручає, а Підрядник приймає на себе
виконання будівельних робіт по
будівництву тепломережі від ТК 105(існ.)
до бройлерної буд. №52, по вул. Щербакова
(згідно ДБН Д 1.1-4-2000, зб.3,7,13.15,16,19,20).

Фактичне виконання умов вказаного
договору підтверджується: актами
приймання виконаних будівельних робіт
(а.с.170-190), податковими накладними (т.1
а.с.191-202).

Оплата ПП "Під ключ" за отримані ТМЦ
підтверджується випискою з оосбового
рахунку (т.1 а.с.203-228).

Податкові накладні по господарським
операціям з зазначеним контрагентами
відповідають вимогам ч.2 ст.9 Закону
України „Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.1999 року №996-XIV.

За таких обставин, судом встановлено,
що позивачем провомірно сформовано
склад валових витрат по господарським
операціям з контрагентами ТОВ "ТБС", ТОВ
"Регіонпромгруп", ТОВ "Проектна -
будівельна компанія "Інжбуд" на
підставі належних первинних
документів, що підтверджують
реальність здійснення господарських
операцій.

Судом встановлено, що ПП "Під ключ"
отримані ТМЦ від контрагентів: ТОВ
"Аніка - А", ТОВ "Інжбуд", ТОВ "Елком",
ТОВ"Регіонпромгруп", ТОВ "ТБС"
використанні в подальшому у своїй
господарській діяльності, а саме: на
виконання умов договору підряду на
капітальне будівництво №77/1 від 10.10.2007
року, укладеного з ТОВ "Центренергобуд"
(т.2 а.с.70-74).

За умовами вказаного договору
Підрядник (Центренергобуд)
зобов"язується власними та/або
залученими силами і засобами збудувати
та передати Генеральному підряднику
(ПП "Під ключ") об"єкт будівництва
(житловий комплекс з вбудовано
прибудованими приміщеннями та
підземною автостоянкою по вул.
Щербакова, 52, в Шевченківському районі
м. Києва загальною площею 53566,82 кв.м), а
Генеральний підрядник зобов"язується,
зокрема, надати Підряднику
будівельний майданчик.

Так, позивач отримав від вказаних вище
контрагентів ТМЦ, спрямовані на
благоустрій будівельного майданчина
по вул. Щербакова, 52, в Шевченківському
районі м. Києва, який в подальшому надав
ТОВ "Центренергобуд" для забудови
житлового комплексу.

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" (в редакції чинній на
момент винекнення спірних
правовідносин), об'єктом оподаткування
є прибуток, який визначається шляхом
зменшення суми скоригованого валового
доходу звітного періоду, визначеного
згідно з пунктом 4.3 цього Закону на:
суму валових витрат платника податку,
визначених статтею 5 цього Закону;

Відповідно до п. 4.1, п.4.3 ст. 4 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" (в редакції чинній на
момент винекнення спірних
правовідносин), валовий доход -
загальна сума доходу платника податку
від усіх видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі,
виключній (морській) економічній зоні,
так і за їх межами. Валовий доход
включає, зокрема, доходи від операцій,
передбачених статтею 7 цього Закону.

Відповідно до пп.5.2.1 п. 5.2, ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" (в редакції чинній на
момент винекнення спірних
правовідносин), до складу валових
витрат включаються: суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" (в редакції чинній на
момент винекнення спірних
правовідносин), не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття
зазначених документів, платник податку
має право письмово заявити про це
податковому органу та здійснити
заходи, необхідні для поновлення таких
документів. Письмова заява має бути
надіслана до/або разом з поданням
розрахунку податкових зобов'язань
звітного періоду. Якщо платник податку
не подасть у такий строк письмову заяву
та не поновить зазначених документів
до закінчення податкового періоду, що
настає за звітним, непідтверджені
відповідними документами витрати не
визнаються валовими витратами і на
суму недосплаченого податку
нараховується пеня у розмірі облікової
ставки Національного банку України,
збільшеної в 1,2 раза.

Судом встановлено, що Житомирською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
направлено на адресу підприємства
запит від 27.08.2013 року №8604/10/222 про
надання пояснень та підтверджуючих
документів щодо відображення за період
з 01.11.2010 року по 31.07.2013 року в
бухгалтерському та податковому обліку
підприємства фінансово господарських
операцій щодо реалізації майнових прав
на житлові та не житлові приміщення
житлового комплексу, що знаходиться за
адресою м. Київ вул. Щербакова, 52 (т. 2
а.с.77).

На вказаний запит контролюючого органу
підприємством надано відповідь, згідно
якої повідомлено, що документи, які є
предметом запиту, були викрадені з
підприємства 22.04.2013 року, про що
розпочато досудове розслідування
слідчим відділом Шевченківського РУ
ГУМВС України в м. Києві (т.2 а.с.75).

Встановлено, що 26 квітня 2013 року
слідчим 3-го відділу міліції з
обслуговування мікрорайону "Нивки"
Шевченківського РУ ГУМВС України в м.
Києві розпочато досудове
розслідування у кримінальному
провадженні №0007416, з приводу того,
що 22.04.2013 року, невстановлена особа
перебуваючи по вул. Артема 103 в м. Києві
таємно викрала з автомобіля марки
"нісан" д.н.з АА 3107 НС документацію ПП
"Під ключ". Дана обставина
підтверджується повідомленням про
початок досудового розслідування від 07
серпня 2013 року (т.2 а.с.76).

Отже, не надання підприємством на запит
податкового органу витребовуваних
документів, які були викрадені та про
факт крадіжки яких у встановленому
порядку повідомлено податковий орган,
не є підставою для висновку
податкового органу про не
підтвердження такими документами
складу валових витрат підприємства.

З наведених вище підстав, суд приходить
до висновку, що податкове повідомлення
- рішення Житомирської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області від 12.06.2012 року
№000054222 є неправомірним та підлягає
скасуванню.

Щодо податкового повідомлення -
рішення Житомирської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області від 12.06.2012 року
№000053222, то суд зазначає наступне.

В акті перевірки зазначено, що
враховуючи викладене в п. 2. 9, п.п.3.1.1
розділу 311 акту перевірки, у суб"єкта
господарювання відсутні об"єкти, які
підпадають під визначення ст. 3, ст. 4 ст.
7 Закону України "Про податок на додану
вартість". Дані наведені в деклараціях
про податок на додану вартість про
обсяги поставок, податкове
зобов"язання - не є дійсними та
підлягають коригування у сумі 757475 грн.
(а.с.52).

Підставою для зазначених висновків
контролюючого органу стало те, що на
думку податкового органу у позивача
відсутнє право на податковий кредит та
податкове зобов"язання з податку на
додану варітсть сформованого по
операціям з ТОВ "Аніка - А", ТОВ "Інжбуд",
ТОВ "Елком", ТОВ"Регіонпромгруп", ТОВ
"ТБС, оскільки правочини укладені між
позивачем та зазначеними
контрагентами без мети настання
реальних наслідків, а тому є
нікчемними, і не створюють юридичних
наслідків, крім тих, що пов"язані з їх
недійсністю.

Підставою для недійсності правочину
відповідно до ст.215 ЦК України є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Згідно ст.228 ЦК України правочин, який
порушує публічний порядок, є нікчемним.
Правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

В Постанові Пленуму Верховного Суду
України №9 від 06.11.2009 року визначено, що
при кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК України має враховуватись вина,
яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однієї зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

При визнанні договорів нікчемними
податковим органом не дотримано
зазначених вимог законодавчих норм,
тобто не встановлено вини та умислу
позивача, спрямованих на заволодіння
державним майном, порушення публічного
порядку.

Реальне настання правових наслідків за
вище зазначеними правочинами
укладеними з контрагентами ТОВ "Аніка -
А", ТОВ "Інжбуд", ТОВ "Елком", ТОВ
"Регіонпромгруп", ТОВ "ТБС підтверджено
належними документами. Так,
контрагенти позивача виконали
повністю взяті на себе зобов'язання, а
позивач, в свою чергу, провів повний
розрахунок за отриманні ТМЦ. Позивач у
своїх бухгалтерській та податковій
звітностях відобразив вчинені
операції, правомірно відніс вартість
поставок відповідно до валового доходу
та валових витрат.

В листі ДПА України №20289/16-1617 від 29.09.2010
року зазначено, що при визнанні угод
нікчемними податковий орган
зобов'язаний аналізувати реальність
здійснення господарської діяльності
на підставі даних податкового,
бухгалтерського обліку платника
податків та відповідності їх дійсному
економічному змісту.

Акт перевірки не містить жодних
доказів, які б підтверджували, що зміст
договорів: №2010/01/25 від 25.01.2010 року,
№100813-1 від 13.08.2010 року, №1903 від 19.03.2010
року, №01/07 від 01.07.2010 року про
постачання товару не відповідає
дійсним намірам сторін щодо набуття
цивільних прав і обов'язків чи свідчить
про намір сторін ухилитися від
оподаткування доходів, отриманих
внаслідок виконання господарських
зобов'язань, що виникли на підставі
цього договору.

Таким чином, правочини є правомірним,
якщо їх недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Також, в листах Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011року №742/11/13-11 та від 01.11.2011року
№1936/11/13-11 проаналізовано відповідні
законодавчі щодо формування
показників податкової звітності на
підставі даних, не підтверджених
документами та наголошено на тому, що
для підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції. При цьому, сама собою
наявність або відсутність окремих
документів, а так само помилки у їх
оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Проаналізувавши норми чинного
законодавства, та дослідивши обставини
справи, суд не вбачає підстав вважати,
що укладені правочини: спрямовані на
фактичне настання правових наслідків,
що обумовлені ним, порушують публічний
порядок, або вчинені з метою, що
суперечать інтересам держави і
суспільства, чи господарські
зобов'язання не відповідають вимогам
закону, тощо.

Первинними документами підтверджено
реальне виконання сторонами умов
договорів, що спростовує висновки
відповідача про їх фіктивність.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
податок на додану вартість" (в редакції
чинній на момент винекнення спірних
правовідносин), об'єктом оподаткування
є операції платників податку з
поставки товарів та послуг, місце
поставки яких знаходиться на митній
території України.

Згідно ст. 4 Закону України "Про податок
на додану вартість"(в редакції чинній
на момент винекнення спірних
правовідносин), база оподаткування
операції з поставки товарів (послуг)
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, визначеної за
вільними цінами, але не нижче за
звичайні ціни, з урахуванням акцизного
збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів
(обов'язкових платежів), згідно із
законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг). До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг).

Підпунктом 7.2.1 п. 7.2, ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість" (в
редакції чинній на момент винекнення
спірних правовідносин), платник
податку зобов'язаний надати покупцю
податкову накладну, що має містити
зазначені окремими рядками: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дату виписування податкової
накладної; в) повну або скорочену назву,
зазначену у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
д) місце розташування юридичної особи
або місце податкової адреси фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; е) опис
(номенклатуру) товарів (робіт, послуг)
та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну
або скорочену назву, зазначену у
статутних документах отримувача; ж)
ціну поставки без врахування податку;
з) ставку податку та відповідну суму
податку у цифровому значенні; и)
загальну суму коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку.

Згідно пп.7.4.1, ст. 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" (в редакції
чинній на момент винекнення спірних
правовідносин), податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

Відповідно до пп.7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" (в редакції чинній на момент
винекнення спірних правовідносин), не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Судом встановлено, що податкові
накладні по господарським операціям з
зазначеним контрагентами відповідають
вимогам ч.2 ст.9 Закону України „Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року
№996-XIV, із змінами і доповненнями та
підпункту 7.2.1 п. 7.2, ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість" (який
був чинний на момент винекнення
спірних правовідносин).

За таких обставин, з урахуванням того,
що придбання позивачем ТМЦ у ТОВ "Аніка
- А", ТОВ "Інжбуд", ТОВ "Елком", ТОВ
"Регіонпромгруп", ТОВ "ТБС
підтверджується належними первинними
документами, суд приходить до висновку
про безпідставність податкового
повідомлення - рішення Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
12.06.2012 року №000053222.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством.

Відповідно до ст.67 Конституції України,
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом. Правовий порядок
в Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством (ч.1 ст.19 Конституції
України).

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. З огляду на
припис наведеної норми процесуального
права при розгляді судом спору щодо
правомірності рішення органу
державної податкової служби, яким
платнику податків донараховані
податкові зобов'язання, контролюючий
орган має доводити недобросовісність
платника податків. Будь-яких
беззаперечних та достатніх доказів,
які б могли свідчити про
недобросовісність позивача при
формуванні сум витрат та податкового
кредиту відповідачем - суб'єктом
владних повноважень, суду не надано .

На підставі викладеного, з урахуванням
того, що позивачем були надані належні
первинні документи, які підтверджують
правомірність формування валових
витрат та віднесення до складу
податкового кредиту суми сплаченого
податку на додану вартість, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість вимог позивача і
задовольняє позов підприємства в
повному обсязі.

Керуючись ст.ст.158-163, 167, 186, 254 КАС
України, суд,

постановив:

Позов задовольнити.

Скасувати податкові - повідомлення
рішення Житомирської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області від 12.06.2012 року
№000053222, №000054222.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.Г. Попова

Повний текст постанови виготовлено: 22
грудня 2014 р.