Справа № 821/2478/14
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/2478/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Попов В.Ф.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

при секретарі Мадюді В.В.,

за участю представника позивача
Тимофєєва Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у м. Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 11 вересня
2014 року по справі за адміністративним
позовом Приватного підприємства
«Південь-Снаб» до Державної податкової
інспекції у м. Херсоні Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області про визнання протиправними
дій, визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року Приватне підприємство
«Південь-Снаб» (далі ПП «Південь-Снаб»)
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області (далі
ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів у
Херсонській області) про визнання
протиправними дій по проведенню
перевірки, визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 09 квітня 2014
року № .

В обґрунтування позову зазначалось, що
з 14 по 18 березня 2014 року посадовою
особою ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів у
Херсонській області проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ПП «Південь-Снаб» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з ПП
«Інтер Союз» у серпні 2012 року, та
відображення здійснення
фінансово-господарських операцій у
податковій звітності з податку на
прибуток за 2012 рік та з податку на
додану вартість у серпні 2012 року. За
результатами перевірки складено акт
від 25 березня 2014 року за №
106/21-03-22-05/32618452, в якому, серед іншого,
зазначено про порушення позивачем п. 44.1
ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п.187.1. ст. 187,
п. 188.1 ст. 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.
198, пунктів 201.1, 201.4, 201.6, 201.7 ст. 201
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження суми податку на
додану вартість на 108208 грн. за серпень
2012 року. На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 09 квітня 2014
року № , яким ПП «Південь-Снаб»
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість за
основним платежем 108208 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями в
розмірі 54104 грн.. На думку позивача, дії
посадової особи відповідача при
проведенні перевірки є протиправними,
висновки акта не відповідають вимогам
податкового законодавства, а тому
прийняте відповідачем на його підставі
податкове повідомлення-рішення
підлягає скасуванню.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 11 вересня
2014 року позовні вимоги ПП
«Південь-Снаб» задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.
Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській
області від 09 квітня 2014 року № .
Стягнуто з Державного бюджету України
на користь позивача витрати зі сплати
судового збору в розмірі 324 грн. 62 коп.. В
іншій частині відмовлено у задоволенні
позовних вимог.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, представник
ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів у
Херсонській області в апеляційній
скарзі зазначає, що судом першої
інстанції при вирішенні справи
порушено норми матеріального та
процесуального права. Так, судом не
прийнято до уваги акт про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Центр Промислового Обслуговування»
за липень та серпень 2012 року, тобто
підприємства - контрагента
постачальника позивача ПП «Інтер
Союз», складений 22 листопада 2012 року
Західною МДПІ у м. Харкові Харківської
області ДПС, що свідчить про
неможливість здійснення позивачем
господарських операцій з ПП «Інтер
Союз» при формуванні податкового
кредиту. У зв'язку з викладеним в
апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування постановленого по
справі судового рішення з винесенням
нової постанови про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ
представника позивача про залишення
постанови суду першої інстанції без
змін, розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку
про відсутність підстав для її
задоволення.

Судом встановлено, що з 14 по 18 березня
2014 року посадовою особою відповідача
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ПП «Південь-Снаб» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з ПП
«Інтер Союз» у серпні 2012 року, та
відображення здійснення
фінансово-господарських операцій у
податковій звітності з податку на
прибуток за 2012 рік та з податку на
додану вартість у серпні 2012 року.

За результатами перевірки складено акт
від 25 березня 2014 року за №
106/21-03-22-05/32618452, в якому, серед іншого,
зазначено про порушення позивачем п. 44.1
ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п.187.1. ст. 187,
п. 188.1 ст. 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.
198, пунктів 201.1, 201.4, 201.6, 201.7 ст. 201 ПК
України, що призвело до заниження суми
податку на додану вартість на 108208 грн.
за серпень 2012 року.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 09 квітня 2014
року № , яким ПП «Південь-Снаб»
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість за
основним платежем 108208 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями в
розмірі 54104 грн..

Постанову суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог ПП «Південь-Снаб» про визнання
протиправними дій податкового органу
по проведенню перевірки в апеляційному
порядку не оскаржено.

Задовольняючи позовні вимоги ПП
«Південь-Снаб» в частині скасування
оскарженого податкового
повідомлення-рішення відповідача, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що позивачем правомірно
сформовано податковий кредит з
включенням до нього податку на додану
вартість на загальну суму 108208 грн.,
сплаченого у складі вартості товарів,
отриманих протягом перевіреного
податковим органом періоду.

Так, відповідно до п. п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 названого Кодексу
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

На підставі пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Як встановлено матеріалами справи,
податковий кредит за серпень 2012 року
позивач формував на підставі
податкової накладної, виданої його
контрагентом ПП «Інтер Союз».

При цьому позивачем було укладено
договір поставки від 05 січня 2012 року за
№ 1, відповідно до якого Постачальник
(ПП «Інтер Союз») передає у власність, а
Покупець (позивач) приймає та оплачує
товар (соняшникову олію) на умовах
договору. Покупець здійснює оплату за
кожну окрему партію товару по факту
навантаження ( а. с. 59).

В акті перевірки ДПІ у м. Херсоні ГУ
Міндоходів у Херсонській області
зроблено висновок, що позивачем
занижено суму податку на додану
вартість, внаслідок включення до
складу податкового кредиту суми
податку, сплаченого у складі вартості
товарів, придбаних у ПП «Інтер Союз»
протягом перевіреного податковим
органом періоду. В обґрунтування
названого висновку відповідач
посилається на акт Західної МДПІ у м.
Харкові Харківської області ДПС від 22
листопада 2012 року № 590/22-417/37764523 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Центр Промислового
Обслуговування» за липень та серпень
2012 року, тобто підприємства, яке є
контрагентом постачальника позивача
ПП «Інтер Союз», в якому зазначено про
наявність ознак відсутності фактів
реального здійснення названими
підприємствами господарських операцій
по ланцюгу постачання.

Проте, всупереч висновкам податкового
органу, витрати позивача по названому
вище договору безпосередньо пов'язані
з його статутною діяльністю
(неспеціалізована оптова торгівля) (а.
с. 10 зворот) та підтверджуються
наявними в матеріалах справи
первинними документами - податковою та
видатковою накладними (а. с. 60-61),
платіжними дорученнями (а. с. 65-66), а
також документами, що підтверджують
транспортування придбаного позивачем
товару (а. с. 62-64, 67-71), та його подальше
використання у господарській
діяльності позивача (а. с. 72-108).

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів: а)
у паперовому вигляді; б) в електронній
формі з дотриманням умови щодо
реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних.
У такому разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді не є
обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Згідно п. 201.10 ст. 201 Кодексу податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, пунктом 1 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 01 листопада 2011 року № 1379
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 22 листопада 2011 року за № 1333/20071)
податкову накладну заповнює особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі та якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.

Податкова накладна вважається
недійсною у разі її заповнення іншою
особою, ніж зазначена у цьому пункті,
тобто якщо податкову накладну видано
особою, яка не зареєстрована як платник
податку в податковому органі і якій не
присвоєно індивідуальний податковий
номер платника податку на додану
вартість.

Підпунктом 6.2 Порядку визначено, що
податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку.

Як встановлено матеріалами справи,
розрахунки позивача підтверджені
податковою накладною, оформленою у
відповідності до вимог п. 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України та
складеною в порядку, передбаченому
наказом Міністерства фінансів України
від 01 листопада 2011 року № 1379.

Податкову накладну складено особою,
яка на момент її оформлення була
зареєстрована як платник податку в
податковому органі і якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.

При цьому податковим органом не
доведено фактів безтоварності
операцій за спірною угодою та
обізнаності позивача щодо можливого
порушення податкового законодавства
його контрагентом.

Реальність виконання господарських
зобов'язань за укладеним позивачем
договором підтверджується наявними у
матеріалах справи первинними
документами.

За таких обставин сума податку на
додану вартість за виписаною ПП «Інтер
Союз» податковою накладною за вказаною
вище угодою була правомірно включена
позивачем до складу податкового
кредиту за серпень 2012 року.

Суд апеляційної інстанції відхиляє
посилання апелянта на фіктивність
укладеного позивачем з ПП «Інтер Союз»
договору з огляду на наступне.

Статтею 204 Цивільного кодексу України
встановлена презумпція правомірності
правочину.

Загальні вимоги чинності правочину, у
разі порушення яких настають правові
наслідки, передбачені параграфом 2
глави 16 Кодексу, встановлені статтею 203
названого Кодексу.

Відповідно до приписів статті 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Згідно зі статтею 228 ЦК України
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до пункту 18 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» при
кваліфікації правочину за статтею 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

На підставі частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на приписи наведеної норми
процесуального права, при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання чи відмовлено у
наданні податкових вигод, зокрема,
бюджетного відшкодування,
презумується добросовісність платника
податків, якщо зазначеним органом не
доведено інше.

Із врахуванням викладеного, суд
апеляційної інстанції знаходить
обґрунтованими висновки суду першої
інстанції, що позивачем було додержано
встановлений чинним законодавством
порядок формування податкового
кредиту за спірною господарською
операцією. При цьому можливе
невиконання контрагентами своїх
зобов'язань по сплаті податку до
бюджету є підставою для
відповідальності та тягне негативні
наслідки саме щодо цих осіб. Зазначені
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
формування податкового кредиту у разі,
якщо останній виконав весь перелік
умов щодо його формування та має
належні підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Оскільки визначення позивачу
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем є
необґрунтованим, то і застосування
податковим органом штрафних
(фінансових) санкцій, передбачених ст.
123 Податкового кодексу України, є
неправомірним.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про задоволення вимог
позивача про скасування податкового
повідомлення-рішення відповідача від 09
квітня 2014 року № є правильним.

Враховуючи, що судом першої інстанції
ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, суд апеляційної інстанції на
підставі ст. 200 КАС України залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
оскаржену постанову окружного
адміністративного суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області залишити без
задоволення, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 11
вересня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 15 грудня
2014 року.

Головуючий:

Судді: