Справа № К/9991/22792/12-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/22792/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
касаційною скаргою Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 9
листопада 2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 21 лютого 2012 року у справі №
2а-8992/11/1270 за позовом Публічного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Оранта-Лугань» до Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України про визнання
протиправним і скасування припису, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2011 року Публічне акціонерне
товариство «Страхова компанія
«Оранта-Лугань» звернулось із позовом
до Державної комісії з регулювання
ринків фінансових послуг України про
визнання протиправним і скасування
припису № СК-421/11-790 від
11.08.2011р.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 09 листопада
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21 лютого 2012
року, позовні вимоги ПАТ «Страхова
компанія «Оранта-Лугань» задоволено.
Визнано протиправним і скасовано
припис Державної комісії з регулювання
ринків фінансових послуг України №
СК-421/11-790 від 11.08.2011р.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Державна комісія з регулювання ринків
фінансових послуг України звернулась з
касаційною скаргою, у якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 19.12.2009р. між позивачем
та ОСОБА_4 укладено договір (поліс) №
ВС/9107835 обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

За участю транспортного засобу 15.11.2010р.
під керуванням ОСОБА_4 відбулась
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої інший автомобіль, що
належить ОСОБА_5, отримав механічні
пошкодження.

Держфінпослуг на підставі звернення
ОСОБА_5 щодо невиплати страхового
відшкодування ПАТ «СК «Оранта-Лугань»
по зобов'язанням за договором (полісом)
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № ВС/9107835, укладеного
страховиком з ОСОБА_4, та порушення
вимог чинного законодавства України у
сфері страхування було проведено
перевірку позивача, за результатами
якої складено акт від 27.07.2011 № 302/42/6-ап.

Актом встановлено порушення:

- статті 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі - Закон) щодо визначення
розміру відшкодування витрат,
пов'язаних із пошкодженням
транспортного засобу, не у
відповідності до порядку,
встановленого законодавством;

- пункту 37.1 статті 37 Закону щодо не
здійснення виплати страхового
відшкодування протягом одного місяця з
дня отримання страховиком визначених у
статті 35 цього Закону документів;

- пункту 37.2 статті 37 Закону щодо
несплати пені за кожен день
прострочення виплати страхового
відшкодування з вини страховика з
розрахунку подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє у
період, за який нараховується пеня.

11.08.2011 членом комісії - директором
інспекційного департаменту В.Жесан,
від імені Держфінпослуг, на підставі
акту про порушення законодавства в
сфері страхування ПАТ «СК
«Оранта-Лугань» від 27.07.2011 № 302/42/6-ап
було винесено припис за № СК-421/11-790. У
приписі зазначено про порушення
позивачем вимог у сфері законодавства,
а саме: «Товариством за зобов'язаннями
по договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 19.12.2009 № ВС/9107835, укладеного
з гр. ОСОБА_4, було здійснено виплату
страхового відшкодування потерпілому
гр. ОСОБА_5 не у відповідності до вимог
законодавства, що свідчить про
порушення вимог:

- статті 29 Закону щодо визначення
розміру відшкодування витрат,
пов'язаних із пошкодженням
транспортного засобу, не у
відповідності до порядку,
встановленого законодавством.

При розрахунку страхового
відшкодування було утримано податок на
додану вартість.

- пункту 37.1 статті 37 Закону щодо
невиконання страховиком обов'язку
здійснити виплату страхового
відшкодування протягом одного місяця з
дня отримання визначених у статті 35
Закону документів;

- пункту 37.2 статті 37 Закону щодо
невиконання обов'язку страховика за
кожен день прострочення виплати
страхового відшкодування з вини
страховика особі, яка має право на
отримання такого відшкодування,
сплатити пеню з розрахунку подвійної
облікової ставки Національного банку
України, яка діє в період, за який
нараховується пеня».

Позивачу приписано усунути виявлені
порушення вимог законодавства України
у сфері надання послуг, повідомити про
виконання вимог цього припису та
подати документи, що це підтверджують,
до Державної комісії з регулювання
ринків фінансових послуг України в
термін до 30.09.2011; вжити заходів для
недопущення аналогічних порушень при
подальшому здійсненні діяльності у
сфері страхування.

Не погоджується з указаним приписом
позивач і звернувся з даним позовом,
посилаючись на те, що виплачена сума
страхового відшкодування є
обґрунтованою, оскільки виплату
здійснено фізичній особі, яка не є
платником податку на додану вартість і
не має підстав для здійснення такого
нарахування податку на додану
вартість. Крім того, ОСОБА_5 не надано
страховику розрахункові документи, що
підтверджують оплату податку на додану
вартість у ціні відновлюваних робіт
транспортного засобу.

Що стосується статті 29 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», колегія суддів зазначає
наступне.

Суди попередніх інстанцій
задовольняючи позовні вимоги в цій
частині послалися на ті обставини, що
відповідно ст. 9 Закону України "Про
страхування" страхове відшкодування не
може перевищувати розміру прямого
збитку, якого зазнав страхувальник,
позивач обґрунтовано провів виплату
суми страхового відшкодування у
розмірі вартості відновлювального
ремонту за виключенням податку на
додану вартість, оскільки при
зверненні за таким відшкодуванням,
страхувальником не надано страховику
розрахункових документів, що
підтверджують сплату цього податку.

Однак колегія суддів не погоджується з
такими висновками судів виходячи з
наступного.

Згідно обставин справи між сторонами
виник спір щодо законності припису
Державної комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України щодо
необґрунтованого зменшення страхових
виплат на відновлюваний ремонт
транспортного засобу на 20% - суму ПДВ.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 28 Закону
України "Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг" уповноважений орган
у межах своєї компетенції, яким
являється відповідач, у разі порушення
законодавства про фінансові послуги,
нормативно-правових актів
Уповноваженого органу застосовує
заходи впливу та накладає
адміністративні стягнення.

Згідно п.3, п.4 Положення про Державну
комісію з регулювання ринків
фінансових послуг України,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 03.02.2010 № 157,
Державна комісія з регулювання ринків
фінансових послуг України відповідно
до покладених на неї завдань та у межах
своєї компетенції здійснює державне
регулювання та нагляд за наданням
фінансових послуг і дотриманням
законодавства у відповідній сфері,
проводить самостійно чи разом з
уповноваженим органом виїзні та
безвиїзні перевірки діяльності
фінансових установ.

Даний спір стосується проведення сум
виплат страховика відповідно Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

Згідно ст. 22 наведеного Закону
відшкодування шкоди, заподіяної третій
особі наступає при настанні страхового
випадку, страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" встановлено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Страхова виплата - грошова сума, яка
виплачується страховиком відповідно
до умов договору страхування при
настанні страхового випадку.

Законом України "Про страхування"
визначено, що страхова сума - грошова
сума, в межах якої страховик відповідно
до умов страхування зобов'язаний
провести виплату при настанні
страхового випадку.

Відповідно ч. 1 ст. 25 Закону України "Про
страхування" здійснення страхових
виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

В даному правовому спорі підлягає
застосуванню Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", стаття 29 якого встановлює
відшкодування витрат, пов'язаних з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу. В даному випадку
у встановлений спосіб, за звітом
спеціаліста встановлена сума
відновлюваного ремонту, як передбачено
законодавчою нормою. Позивач при
виплаті страхового відшкодування від
встановленої суми відновлюваного
ремонту відрахував податок на додану
вартість, у зв'язку з чим була зменшена
сума виплати.

Разом з тим, законодавчим нормами не
передбачено, що на страхувальника
покладені обов'язки по зменшенню сум
страхового відшкодування на суму
податку на додану вартість.

Крім того, відповідно до Закону України
"Про страхування", Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страхова компанія, надаючи
послуги із страхування, у разі настання
страхового випадку здійснює не
відшкодування матеріальних збитків,
які понесла застрахована особа, а
страхові виплати, розмір яких
визначається в установленому порядку в
розмірі матеріальних збитків,
понесених застрахованою особою.

Порядок визначення розміру
матеріальних збитків врегульований
договором страхування, укладеним між
страховиком та страхувальником та
Методикою товарознавчої експертизи та
оцінки дорожніх транспортних засобів,
затвердженою спільним наказом
Міністерством юстиції України та Фонду
державного майна України від 24.11.2003
№142/5/2092.

Згідно Національного стандарту № 1
"Загальні засади оцінки майна і
майнових прав", затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 10.09.2003 №1440, імовірний розмір
страхової суми визначається на основі
результатів аналізу умов договору
страхування в цілому, для окремого
страхового випадку, групи страхових
випадків, а також врахування
особливостей фізичного стану майна,
його поточного використання, впливу
зовнішніх факторів на формування
ринкової вартості майна тощо. Для
визначення ймовірної страхової суми
можуть використовуватися ринкова
вартість або неринкові види вартості.

Таким чином, утримання страховиком
податку на додану вартість з виплат
страхового відшкодування за
страховими подіями, порушує умови
договору страхування та вимоги чинного
законодавства України.

Що стосується порушення ст. 35 Закону,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 35.1 ст. 35 Закону для
отримання страхового відшкодування
особа, яка має право на відшкодування,
подає страховику (або якщо страховик
невідомий - МТСБУ) відповідну заяву.

До заяви додаються довідки про
дорожньо-транспортну пригоду, довідки
відповідних закладів охорони здоров'я
щодо тимчасової втрати працездатності
або довідки спеціалізованих установ
про встановлення стійкої втрати
працездатності (інвалідності) у разі її
виникнення, інші документи, які мають
відношення до даної
дорожньо-транспортної пригоди,
завірені у встановленому порядку (ч. 35.2
ст. 35 Закону).

Статтею 36 Закону передбачено, що після
розгляду страховиком наданих йому
визначених у статті 35 цього Закону
документів про дорожньо-транспортну
пригоду страховик приймає рішення про
виплату страхового відшкодування або
відмову у виплаті страхового
відшкодування.

Протягом трьох робочих днів з дня
прийняття відповідного рішення
страховик зобов'язаний направити
заявнику письмове повідомлення щодо
прийнятого рішення.

Якщо особа, яка має право на отримання
відшкодування, не задоволена рішенням
страховика щодо виплати страхового
відшкодування, вона має право подати до
МТСБУ скаргу про перегляд
вищезазначеного рішення. Якщо прийняте
МТСБУ рішення не задовольняє таку
особу, то вона має право подати позов до
суду щодо відшкодування шкоди в
установленому законом порядку.

Виплата страхового відшкодування
здійснюється протягом одного місяця з
дня отримання страховиком визначених у
статті 35 цього Закону документів або в
строки та в обсягах, визначених
рішенням суду. За кожен день
прострочення виплати страхового
відшкодування з вини страховика або
МТСБУ особі, яка має право на отримання
такого відшкодування, сплачується пеня
з розрахунку подвійної облікової
ставки Національного банку України,
яка діє у період, за який нараховується
пеня (ч., ч. 37.1, 37.2 ст. 37 Закону №
1961-IV).

Як встановлено судами, 25.01.2011р. ОСОБА_5
звернувся до позивача із заявою про
виплату страхового відшкодування та
відповідними підтверджуючими
документами.

24.02.2011р. ПАТ «Страхова компанія
«Оранта-Лугань» складено страховий акт
(аварійний сертифікат) та
розпорядження на виплату страхового
відшкодування, про що в той же день
повідомлено ОСОБА_5

Під час вирішення спірних
правовідносин суди дійшли того
висновку, що порушення строку виплати
страхового відшкодування позивачем не
допущено, оскільки ОСОБА_5 звернувся до
страховика лише 19.04.2011р. та в той же день
отримав кошти, що підтверджується
видатковим касовим ордером.

Разом з тим, колегія суддів вважає
передчасним такий висновок судів,
оскільки чинним законодавством чітко
визначено строк здійснення страхового
відшкодування протягом місяця з дня
отримання страховиком визначених у
статті 35 Закону № 1961-IV
документів, незалежно від особистого
звернення страхувальника з метою
отримання коштів після одержання
письмового повідомлення про прийняття
позитивного рішення про виплату
страхового відшкодування.

Таким чином, позивачем після отримання
26.01.2011р. визначених у статті 35 Закону №
1961-IV документів необхідно було
протягом одного місяця здійснити
виплату ОСОБА_5 страхового
відшкодування.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги
про визнання протиправним і скасування
спірного припису в частині порушення
ПАТ «Страхова компанія «Оранта-Лугань»
вимог п., п. 37.1, 37.2 ст. 37 Закону № 1961-IV не
підлягають задоволенню.

Стосовно висновку судів попередніх
інстанцій про відсутність повноважень
директора інспекційного департаменту
В. Жесан щодо видачі спірного припису,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
від 12.07.2001р. № 2664-ІІІ (далі - Закон
№ 2664-ІІІ), в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин, таке
регулювання здійснюється, зокрема,
спеціально уповноваженим органом
виконавчої влади у відповідній сфері.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 20 Закону № 2664-ІІІ
державне регулювання діяльності з
надання фінансових послуг
здійснюється, зокрема, шляхом
застосування уповноваженими
державними органами заходів впливу.

Законом України "Про страхування"
спеціально уповноваженому
центральному органу виконавчої влади у
справах нагляду за страховою
діяльністю надано право видавати
приписи страховикам про усунення
виявлених порушень вимог
законодавства про страхову діяльність,
а в разі їх невиконання зупиняти чи
обмежувати дію ліцензій цих
страховиків до усунення виявлених
порушень або приймати рішення про
відкликання ліцензій та виключення з
державного реєстру страховиків
(перестраховиків).

Відповідно до п. 1 Положення про
державну комісію з регулювання ринків
фінансових послуг України,
затвердженого Указом Президента
України № 292/2003 від 04.04.2003р. (чинного на
час прийняття оскаржуваного припису),
Комісія є спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади у
сфері регулювання ринків фінансових
послуг у межах, визначених
законодавством.

Відповідно до пп. 9 п. 5 Положення
Комісія має право в межах своїх
повноважень видавати приписи
страховикам про усунення виявлених
порушень законодавства про страхову
діяльність, а у разі їх невиконання
зупиняти чи обмежувати дію ліцензій
цих страховиків до усунення виявлених
порушень або приймати рішення про
відкликання ліцензій та виключення з
державного реєстру страховиків
(перестраховиків), а згідно пп. 10 п. 5
Положення - видавати приписи страховим
посередникам про усунення виявлених
порушень законодавства, а у разі їх
невиконання приймати рішення про
виключення страхового або
перестрахового брокера з державного
реєстру страхових та перестрахових
брокерів.

Відповідно до п. 13 Положення, директор
департаменту Комісії у межах своєї
компетенції має право підписувати від
імені Комісії документи
правозастосовчого характеру,
вирішувати питання про включення
фінансових установ до Державного
реєстру фінансових установ та їх
ліцензування, застосування заходів
впливу, проведення інших заходів,
спрямованих на реалізацію його
повноважень, передбачених цим
Положенням.

Також, з метою забезпечення реалізації
норм Закону України "Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг", врегулювання
порядку застосування заходів впливу та
забезпечення захисту прав фінансових
установ під час їх застосування
Державна комісія з регулювання ринків
фінансових послуг України
Розпорядженням № 125 затвердила
Положення про застосування Державною
комісією з регулювання ринків
фінансових послуг України заходів
впливу.

Відповідно до п. 3.4 зазначеного
Положення № 125 (чинного на час
прийняття оскаржуваного припису) до
компетенції директорів наглядових
департаментів належить застосування
заходів впливу, передбачених
підпунктами 1 - 4, 6 пункту 2.1 цього
Положення.

Підпунктом першим пункту 2.1
передбачено, що Держфінпослуг може
застосовувати такі заходи впливу,
зокрема, зобов'язати порушника вжити
заходів для усунення порушення.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку щодо правомірності
винесеного Державною комісією з
регулювання ринків фінансових послуг
України припису № СК-421/11-790 від 11.08.2011р. ,
яким позивача було зобов'язано усунути
виявлені порушення вимог
законодавства України у сфері надання
фінансових послуг.

Враховуючи те, що обставини
адміністративної справи встановлені з
достатньою повнотою, але судові
рішення ухвалені з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
вони підлягають скасуванню з
ухваленням нового рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 229, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України задовольнити.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 09 листопада
2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 21 лютого 2012 року скасувати, та
ухвалити у справі нове рішення

В позові Публічного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Оранта-Лугань» до Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України про визнання протиправним і
скасування припису - відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: