Справа № 820/19451/14
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харківський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді Біленського О.О.
при секретарі судового засідання
представника позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Головного управління
Державної міграційної служби України у
Харківській області про скасування
рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3 (далі -позивач)
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Головне
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
(далі - Головне управління ДМС України
в Харківській області, відповідач) про
скасування рішення, викладеного у
формі висновку про скасування посвідки
на постійне проживання в Україні
громадянину В’єтнаму від 30.10.2009 року
затвердженого УГІРФО ГУ МВС України в
Харківській обл., в частині скасування
та визнання недійсною посвідки на
постійне місце проживання НОМЕР_1
виданої 06.07.2007 року на ім'я ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що Нормативно -
правовими актами, що регулюють
правовідносини щодо видачі посвідки на
постійне проживання та скасування
дозволу на імміграцію є Закон України
"Про імміграцію" від 07.06.2001р. №2491-ІІІ
(далі - Закон №2491-ІІІ ) та Постанова
Кабінету Міністрів України «Порядку
оформлення і видачі посвідки на
постійне проживання» від 26.12 2002 р. №1983.
Закон України "Про імміграцію" не
передбачає підстав скасування
посвідки на постійне проживання, а
регулює відносини, пов'язані з наданням
та скасуванням дозволу на імміграцію.
Позивач вважає, Висновок УГІРФО ГУ МВС
України в Харківській області про
скасування посвідок на постійне
проживання позивача незаконним,
оскільки суперечить вищезазначеним
нормам закону.

Представник позивача у судове
засідання прибув, позовні вимоги
підтримав у повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача у
запереченнях на адміністративний
позов та у судовому засіданні проти
задоволення позовних вимог
заперечував посилаючись на те, що
позивачем був порушений порядок
отримання посвідки на постійне
проживання на території України, тобто
заява на отримання посвідки була
подана після закінчення терміну дії
абз.4 п.4 Прикінцевих положень Закону
України "Про імміграцію". На підставі п.1
ст.12 Закону України "Про імміграцію"
30.10.2009 року висновком УГІРФО ГУ МВС
України в Харківській області було
скасовано посвідку (дозвіл) на постійне
проживання громадянина В’єтнаму
ОСОБА_3. Тобто, ВГІРФО ГУ МВС України в
Харківській області діяло на підставі
та у межах повноважень визначений
діючим законодавством.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, надані
докази у їх сукупності, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином
Соціалістичної Республіки В’єтнам, що
підтверджується копією паспорта.

Зі змісту висновку від 30.10.2009 року
вбачається, що керівництвом ВГІРФО ГУ
МВС України в Харківській області було
прийнято рішення на підставі абз.4 п.4
Прикінцевих положень Закону України
"Про імміграцію" щодо документування
ОСОБА_3 посвідкою на постійне
проживання.

06.08.2007р. ОСОБА_3 отримав посвідку на
постійне проживання в УГІРФО ГУ МВС
України в Харківській області серії
НОМЕР_1 на підставі висновку від
04.11.2003р., строк дії безстроково.

Слід відмітити, що Позивач має дитину
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженці м.
Харкова, що набула громадянства
України на підставі ч.3 ст.8 Закону
України «Про громадянства України».

Громадянин ОСОБА_3 24.11.2014 року звернувся
до Головного управління ДМС України в
Харківській області з заявою про обмін
посвідки на постійне проживання в
Україні серії НОМЕР_1 від 06.08.2007року.

Листом №04/22371 від 26.11.2014 року Головне
управління ДМС України в Харківській
області повідомило ОСОБА_3, що рішенням
УГІРФО ГУ МВС України в Харківській
області від 30.10.2009 року було скасовано
посвідку на постійне проживання в
Україні, видану на підставі
Прикінцевих положень Закону України
"Про імміграцію" від 07.06.2001року.

Висновком про скасування посвідок на
постійне проживання УГІРФО ГУ МВС
України в Харківській області від
30.10.2009 року посвідку на ім'я ОСОБА_3
скасовано, визнано не дійсним та
вилучено посвідку на постійне
проживання в Україні для анулювання, з
огляду на те, що вказану посвідку
оформлено у порушення абз.4 п.4
Прикінцевих положень ЗУ "Про
імміграцію", а саме, видано вперше після
закінчення встановленого
законодавством терміну її оформлення
для осіб, які прибули в Україну до 1998
року за Угодою між Урядом СР В’єтнам та
Урядом СРСР.

У відповідності до абз. 6 ст. 1 Закону
України "Про імміграцію" посвідка на
постійне проживання - документ, що
підтверджує право іноземця чи особи
без громадянства на постійне
проживання в Україні.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про
імміграцію" дозвіл на імміграцію може
бути скасовано органом, який його
видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано
на підставі свідомо неправдивих
відомостей, підроблених документів чи
документів, що втратили чинність; 2)
іммігранта засуджено в Україні до
позбавлення волі на строк більше
одного року і вирок суду набрав
законної сили; 3) дії іммігранта
становлять загрозу національній
безпеці України, громадському порядку
в Україні; 4) це є необхідним для охорони
здоров'я, захисту прав і законних
інтересів громадян України; 5)
іммігрант порушив законодавство про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства; 6) в інших випадках,
передбачених законами України.

Відповідно до п. 4 розділу V Прикінцевих
положень Закону України "Про
імміграцію" №2491-ІІІ вважати такими, що
мають дозвіл на імміграцію в Україну,
зокрема, іноземців та осіб без
громадянства, які прибули в Україну до 6
березня 1998 року за Угодою між Урядом
Соціалістичної Республіки В'єтнам та
Урядом СРСР про направлення і
прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від 2
квітня 1981 року, залишилися проживати в
Україні і звернулися протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
Законом із заявою про видачу їм
посвідки на постійне проживання в
Україні. Особам, зазначеним у пункті 4
Прикінцевих положень, посвідка на
постійне проживання видається за
їхніми заявами або заявами їх законних
представників без оформлення дозволу
на імміграцію.

Суд зазначає, що вищевказана норма не
передбачає підстав скасування
посвідки на постійне проживання, а
врегульовує порядок скасування
дозволу. Діючим законодавством також
не передбачено порядок та повноваження
спеціально уповноваженого органу з
питань імміграції щодо скасування
посвідки.

Слід відмітити, що станом на момент
прийняття рішення щодо надання
посвідки на постійне місце проживання
в Україні ОСОБА_3 ВГІРФО УМВСУ в
Харківській області керувалось п. 4
Розділу V "Прикінцеві положення" Закону
України "Про імміграцію", та як
уповноважений державний орган
перевіряв надані позивачем документи,
будь-яких порушень законодавства не
встановив, у тому числі не було
встановлено і порушень строку
звернення з відповідною заявою,
підстав для відмови у наданні дозволу
на імміграцію, у зв'язку із чим останній
документував ОСОБА_3 посвідкою на
постійне місце проживання в Україні.

Суд відмічає, що за приписами ст. 13
Закону України "Про імміграцію" орган
спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань імміграції за місцем проживання
особи, стосовно якої прийнято рішення
про скасування дозволу на імміграцію,
не пізніш як у тижневий строк з дня
отримання цього рішення надсилає його
копію особі та вилучає у неї посвідку
на постійне проживання.

Отже, підставою для вилучення у
іноземця чи особи без громадянства
посвідки на постійне проживання в
Україні є рішення компетентного, в
розумінні Закону України "Про
імміграцію", органу про скасування
раніше наданого дозволу на імміграцію.

У відповідності до п.п. 21-24 "Порядку
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень", затвердженого постановою КМУ
№ 1983 від 26.12.02 р., дозвіл на імміграцію
скасовується органом, який його видав.
Для започаткування процедури розгляду
питання про скасування дозволу на
імміграцію відповідне подання
надсилається до органу, який приймав
рішення про надання такого дозволу.
Департамент, територіальні органи і
підрозділи всебічно вивчають у
місячний термін подання щодо
скасування дозволу на імміграцію,
запитують у разі потреби додаткову
інформацію в ініціатора подання, інших
органів виконавчої влади, юридичних і
фізичних осіб, а також запрошують для
надання пояснень іммігрантів, стосовно
яких розглядається це питання. На
підставі результату аналізу
інформації приймається відповідне
рішення. Про прийняте рішення письмово
повідомляються протягом тижня
ініціатори процедури скасування
дозволу на імміграцію та іммігранти.
Рішення про скасування дозволу на
імміграцію надсилається протягом
тижня органом, що його прийняв, до
територіального підрозділу за місцем
проживання для вилучення посвідки на
постійне проживання в іммігранта та
вжиття заходів відповідно ст. 13 Закону
України "Про імміграцію".

У порушення зазначених приписів
законодавства оскаржуване рішення
(висновок) не містить обґрунтування, що
вивчались обставини наявності у
позивача - дитини, яка народилась в
Україні і є громадянином України,
тривалість терміну перебування дитини
в Україні, їх соціальні зв'язки.

Також, відповідачами у справі не надано
будь-яких доказів надіслання (вручення)
позивачу запрошення про надання
пояснень у зв'язку із започаткуванням
розгляду питання щодо скасування йому
дозволу на імміграцію, і не надано
доказів вручення (надсилання) позивачу
оскаржуваного рішення (висновку)
ВГІРФО ГУМВС України в Київській
області від 30.10.2019року.

Відповідно до статті 13 Закону України
"Про імміграцію" рішення про скасування
дозволу на імміграцію надсилається
протягом тижня органом, що його
прийняв, до територіального підрозділу
за місцем проживання для вилучення
посвідки на постійне проживання в
іммігранта та вжиття заходів.

Між тим, відповідачем не надано рішення
про скасування дозволу на імміграцію
ОСОБА_3 , а тому відсутні правові
підстави для вирішення питань щодо
вилучення посвідки на постійне
проживання, виданої ОСОБА_3.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позивачем під час
отримання посвідки на постійне
проживання в Україні від 04.11.2003 року
було дотримано усіх вимог
законодавства про імміграцію, а тому
позовні вимоги про скасування рішення,
викладеного у формі висновку про
скасування посвідки на постійне
проживання в Україні громадянину
В’єтнаму від 30.10.2009 року затвердженого
УГІРФО ГУ МВС України в Харківській
обл., в частині скасування та визнання
недійсною посвідки на постійне місце
проживання НОМЕР_1 виданої 06.07.2007 року
на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 17, 50, 160-163, 167, 185, 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до
Головного управління Державної
міграційної служби України у
Харківській області про скасування
рішення - задовольнити.

Скасувати рішення, викладене у формі
висновку про скасування посвідки на
постійне проживання в Україні
громадянину В’єтнаму від 30.10.2009 року
затвердженого УГІРФО ГУ МВС України в
Харківській обл., в частині скасування
та визнання недійсною посвідки на
постійне місце проживання НОМЕР_1
виданої 06.07.2007 року на ім'я ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з Державного бюджету України
(УДКСУ у Червонозаводському районі
міста Харкова Харківської області, код
37999628, м. Харків, вул. Червоношкільна
набережна, 16, 61010) на користь ОСОБА_3
(АДРЕСА_1, 61112) витрати зі сплати
судового збору у розмірі 73,08 грн.
(сімдесят три гривні 08 копійок).

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення протягом десяти днів з дня її
проголошення, у разі застосування
судом частини третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова або ухвала суду першої
інстанції, якщо інше не встановлено цим
Кодексом, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо воно не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова у повному обсязі виготовлена
23.12.2014 року.

Суддя
Біленський
О.О.