Справа № 806/789/14
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

16 грудня 2014 року м.
Київ В/800/5500/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Мойсюка М.І., Винокурова К.С.,
Головчук С.В.,

Загороднього А.Ф., Заїки М.М.,

розглянувши заяву Управління
Пенсійного фонду України в м. Житомирі
Житомирської області про допуск до
провадження Верховного Суду України
справи за адміністративним позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м. Житомирі Житомирської області до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Житомирі про
стягнення коштів, для перегляду ухвали
Вищого адміністративного суду України
від 22 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року Управління Пенсійного
фонду України в м. Житомирі
Житомирської області (далі УПФ)
звернулось до суду із заявою про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 22 жовтня 2014 року в
порядку статей 236 - 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Перевіривши доводи заяви та
ознайомившись із доданими заявником
документами, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку про відсутність підстав для
її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України, заява про
перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Зі змісту зазначеної норми вбачається,
що заява про перегляд судового рішення
з указаних мотивів може бути подана за
наявності неоднакового застосування
одних і тих самих норм матеріального
права та ухвалення різних за змістом
судових рішень у спірних питаннях, які
виникли у подібних правовідносинах.

Під неоднаковим застосуванням одних і
тих самих норм матеріального права
необхідно розуміти різне тлумачення
змісту і сутності правових норм, на
підставі якого зроблено висновок про
різний зміст суб'єктивних прав і
обов'язків учасників відповідних
правовідносин, у тому числі про
наявність та обсяг прав і/або
обов'язків осіб, які беруть участь у
справі, а також різне визначення
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосування різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
відносин або поширення дії норми на
певні правовідносини в одних випадках
і незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню або різне
застосування правил аналогії права чи
закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин), при цьому зміст
правовідносин з метою з'ясування їх
подібності в різних рішеннях суду
(судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень має місце в разі, коли суд (суди)
касаційної інстанції у розгляді двох
чи більше справ за тотожних предмета
спору, підстав позову та за аналогічних
обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
протилежних висновків щодо заявлених
позовних вимог.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 22 жовтня 2014 року, про
перегляд якої подано заяву, залишено
без змін постанову суду апеляційної
інстанції, якою адміністративний позов
задоволено частково, стягнуто з
відповідача на користь УПФ 6581,65 гривень
витрат на виплату і доставку пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, а також
пенсій у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, щомісячну
цільову грошову допомогу на прожиття і
допомогу на поховання, в решті позову
відмовлено.

Водночас, вирішуючи частину позовних
вимог про відшкодування витрат на
виплату і доставку пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, а також
пенсій у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання і допомоги
на поховання, колегія суддів
погодилась з висновками апеляційного
суду стосовно відсутності підстав для
їх задоволення, оскільки у цих нещасних
випадках вини підприємства не було.

В заяві про допуск заявник посилається
на інше рішення суду касаційної
інстанції, зокрема, ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 25
вересня 2014 року (касаційне провадження
№ К/800/29067/14), якою касаційний суд
скасував рішення судів попередніх
інстанцій і направив справу на новий
розгляд.

Разом з тим, направляючи справу на
новий розгляд, суд касаційної
інстанції, у вищезазначеному судовому
рішенні, вказав на те, що він
позбавлений можливості перевірити
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права та правової оцінки
обставин у справі, оскільки в силу
вимог статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Отже, в даному випадку, направляючи
справу на новий розгляд, суд касаційної
інстанції не вирішував спір по суті
позовних вимог, при цьому застосував
норми процесуального, а не
матеріального права.

Таким чином, судове рішення, надане
заявником на підтвердження доводів
заяви, не може свідчити про наявність
мотивів, вказаних у пункті 1 частини 1
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України, а тому підстави
для перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від 22
жовтня 2014 року, в даному випадку,
відсутні.

За таких обставин, зі змісту судового
рішення, про перегляд якого ставиться
питання та рішення, на яке здійснюється
посилання, не вбачається неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Враховуючи викладене і виходячи з
вимог статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів не вбачає
підстав для допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України
для перегляду зазначеного судового
рішення.

Керуючись статтями 237, 240 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Відмовити Управлінню Пенсійного фонду
України в м. Житомирі Житомирської
області у допуску до провадження
Верховного Суду України
адміністративної справи за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м. Житомирі Житомирської області
до відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Житомирі про стягнення коштів, для
перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від 22
жовтня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:
М.І. Мойсюк

К.С. Винокуров

С.В. Головчук

А.Ф. Загородній

М.М. Заїка