Справа № 805/4087/14
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чекменьов Г.А.
Суддя-доповідач - Старосуд М.І.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року
справа №805/4087/14

приміщення суду за адресою: 84301, м.
Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний
адміністративний суд колегією суддів у
складі:

головуючогосудді Старосуда М. І.,

суддів: Василенко Л.А.,
Гімона М.М.,

при секретарі судового засідання Томах
О.О.,

за участю представника позивача
ОСОБА_2, (діє за довіреністю)

представника відповідача Ємельянова
С.М. (діє за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
міграційної служби України на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 19 червня
2014 року у справі № 805/4087/14 за позовом
ОСОБА_4 громадянки Китайської Народної
Республіки до Державної Міграційної
служби України про скасування рішення
про відмову у продовженні строку
перебування в Україні та зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 громадянка Китайської Народної
Республіки (надалі - позивач)
звернулась до суду з позовом до
Державної Міграційної служби України
(надалі - відповідач) про скасування
рішення про відмову у продовженні
строку перебування в Україні та
зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 19 червня 2014
року адміністративний позов
задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
рішення Державної міграційної служби
України від 04 березня 2014 року про
відмову ОСОБА_4 у продовженні строку
перебування на території Україні.

Зобов'язано Державну міграційну службу
України повторно розглянути заяву
ОСОБА_4 про продовження строку
перебування на територіїУкраїни з
урахуванням встановлених обставин у
справі.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана
судова постанова прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, не ґрунтується на належних та
допустимих доказах, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги вважає, що
апеляційну скаргу відповідача слід
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції без змін з
наступних підстав.

18.02.2014 року позивач звернулася до
відповідача із заявою про продовження
терміну перебування в Україні. В
обґрунтування підстав для подальшого
перебування на території України
зазначила про необхідність
зареєструвати народження її дитини та
отримати відповідне свідоцтво.

04.03.2014 року ДМС України, посилаючись на
те, що позивач на теперішній час
перебуває на території України
незаконно, керуючись підпунктом 6
пункту 10 Порядку продовження строку
перебування та продовження або
скорочення строку тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства на території України»,
затвердженого Постановою Кабінету
міністрів України від 15.02.2012 № 150,
прийнято рішення про відмову позивачу
у продовженні строку перебування на
території Україні, про що оформлено
відповідне повідомлення (додаток 5 до
Порядку «Про затвердження Порядку
розгляду заяв іноземців та осіб без
громадянства про продовження строку
перебування на території України»,
затвердженого Наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 25.04.2012 №
363), яке позивач отримала 14.03.2014 року.

Судом першої інстанцій зазначено, що
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства, які перебувають в
Україні, та встановлює порядок їх
в'їзду в Україну та виїзду з України, з
урахуванням періоду виникнення
спірних правовідносин між позивачем та
першим відповідачем визначено
Конституцією України, Законом України
"Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства" в редакції Закону від
22 вересня 2011 року, № 3773-VI (надалі -Закон).

Відповідно ст. 17 Закону іноземцю або
особі без громадянства, які на законних
підставах перебувають на території
України, може бути продовжено строк
перебування (за наявності законних
підстав).

Документи про продовження строку
перебування в Україні оформляються на
підставі письмових звернень іноземця
або особи без громадянства та
приймаючої сторони, які подаються не
пізніш як за три робочих дні до
закінчення встановленого строку їх
перебування на території України.

Продовження строку перебування на
території України здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
міграції передбачену порядком
продовження строку перебування та
продовження або скорочення строку
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства на території
України, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 15
лютого 2012 р. № 150 (надалі - Порядок).

Відповідно до п. 1 ч. 6 Порядку - строк
перебування іноземців та осіб без
громадянства на території України
продовжується у разі, коли вони
прибули: за короткостроковою візою, а
також з держав з безвізовим порядком
в'їзду за наявності обґрунтованих
підстав (лікування, вагітність чи
пологи, догляд за хворим членом родини,
оформлення спадщини, подання заяви про
отримання дозволу на імміграцію чи
набуття громадянства України тощо) та
за умови подання підтверджувальних
документів - на період існування таких
підстав, але не більш як 180 днів з дати
останнього в'їзду в Україну. До
короткострокових віз прирівнюються
візи типу С-2, С-3, Б, Л, М, Н, Р, Г, К, Т, П-1, ОП
і П-2, оформлені до 11 вересня 2011 р. (до
закінчення строку їхдії). Отже,
обґрунтованою підставою для
продовження перебування на території
України, є народження дитини
позивачкою, здійснення державної
реєстрації народження дитини та
отримання відповідного свідоцтва.

Відповідно до медичного свідоцтва про
народження від 16 жовтня 2013 року № 1738,
видане пологовим будинком № 2 міста
Одеси, позивачка народила дівчинку.
Проте, коли вона звернулась до відділу
реєстрації актів цивільного стану з
проханням видати свідоцтво про
народження, їй було відмовлено у
зв'язку з відсутністю реєстрації за
конкретною адресою в місті Одеса.

Враховуючи слабке знання української
мови та відсутність родичів у місті
Одеса позивачка переїхала до родичів у
смт. Старобешеве.

Згодом, чоловік позивачки знов
звернувся до реєстраційної служби
Старобешевського районного управління
юстиції із заявою про державну
реєстрацію народження дитини.

Проте, реєстраційною службою 26 березня
2014 року було винесено рішення про
відмову у реєстрації дитини,
посилаючись на відсутність документів,
які б підтверджували перебування та
реєстрацію позивачки у смт.
Старобешеве.

Вищезазначене суперечить ст. 7
Конвенції про права дитини від 20.11.1989
року згідно якої дитина має бути
зареєстрована одразу ж після
народження і з моменту народження має
право на ім'я і набуття громадянства, а
також, наскільки це можливо, право
знати своїх батьків і право на їх
піклування. Держави-учасниці
забезпечують здійснення цих прав
згідно з їх національним
законодавством та виконання їх
зобов'язань за відповідними
міжнародними документами у цій галузі,
зокрема, у випадку, коли б інакше дитина
не мала громадянства.

Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року та ч. 7 та
ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України
свідчать про те, що усі дії щодо дітей
повинні здійснюватися з максимально
можливим забезпечення мінтересів
дитини.

Таким чином, приймаючи до уваги
встановленні обставини, відповідно до
ч. 3 ст. 2 КАС України виходячи з
критеріїв оцінки рішення ДМС України
щодо пропорційності, зокрема прийняття
з дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення, суд дійшов висновку про
протиправність рішення ДМС України про
відмову позивачу у продовженні строку
перебування на території Україні,
через що таке рішення підлягає
скасуванню.

У відповідності до абз. 3 п. 25 Постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України № 3 від 16.03.2012, під час вирішення
справи щодо оскарження рішення органу
ДМС, суд може визнати таке рішення
протиправним, скасувати його та
зобов'язати відповідача повторно
розглянути заяву про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, з урахуванням обставин, що
стали підставою для скасування судом
відповідного рішення.

Таким чином, з урахуванням
вищевказаних приписів, колегія суддів
вважає необхідним зобов'язати
відповідача повторно розглянути заяву
позивача про продовження строку
перебування на території України з
урахуванням встановлених обставин у
справі.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанцій про
наявність підстав для скасування
рішення Державної міграційної служби
України від 04березня 2014 року № 8.1/1035-14
про відмову у продовженні строку
перебування в Україні та зобов'язання
вчинити певні дії та зобов'язання
відповідача розглянути заяву ОСОБА_4 у
продовженні строку перебування на
території України з урахуванням
встановлених обставин у справі.

Доводи ж апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, що призвело або могло призвести
до неправильного вирішення спору, а
тому підстав для скасування ухваленого
судом першої інстанцій судового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючисьст.ст. 2, 41, 160, 196, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 Кодексу
адміністративногосудочинстваУкраїни,
суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
міграційної служби України на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 19 червня 2014
року - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 19 червня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо, до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня її
складення в повному обсязі - з 24.12.2014
року.

Головуючий суддя
М.І. Старосуд

Судді
Л.А. Василенко

М.М. Гімон