Справа № 804/915/14
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2014 рокусправа № 804/915/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чабаненко С.В.

суддів: Іванова
С.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Західно-Донбаської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 08 квітня 2014
року у справі № 804/915/14 за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним
позовом, в якому просив скасувати
податкові повідомлення-рішення,
прийняті Західно-Донбаською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від 25.07.2013
року № , яким визначене податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 228803 грн. 96
коп. (в тому числі - 191150 грн. 76 коп. - за
основним платежем та 37653 грн. 20 коп. - за
штрафними (фінансовими) санкціями), №
, яким визначене податкове
зобов'язання за платежем:
адміністративні штрафи та інші санкції
у розмірі 510 (п'ятсот десять) грн. та №
2, яким визначене податкове
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на загальну суму 195017 грн.
84 коп. (в тому числі - 156014 грн. 27 коп. - за
основним платежем та 39003 грн. 57 коп. - за
штрафними (фінансовими) санкціями). В
обґрунтування позовних вимог зазначив,
що відповідачем проведено
документальну планову виїзну
перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 за період з
01.01.2011р. по 31.12.2012р., за результатами якої
складено Акт від 04 липня 2013 року №
84/17.2-. На підставі акту перевірки
винесено податкові
повідомлення-рішення від 25.07.2013 року №
з податку на додану вартість на
загальну суму 228803 грн. 96 коп., від 25.07.2013
року № адміністративні штрафи та
інші санкції у розмірі 510 грн., від 27.11.2013
року № 2 з податку на доходи
фізичних осіб на загальну суму 195017 грн.
84 коп. Позивач вважає висновки
податкового органу в акті перевірки
безпідставними та необґрунтованими, а
тому винесені податкові
повідомлення-рішення підлягають
скасуванню.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 08
квітня 2014 року адміністративний позов
задоволено.

Не погодившись із судовим рішенням,
Західно-Донбаська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області звернулась
з апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати оскаржену постанову
та прийняти нове рішення, яким у
задоволенні адміністративного позову
відмовити. Апелянт зазначає, що за
результатами перевірки податковий
орган прийшов до висновків щодо
порушення позивачем податкового
законодавства, які є обґрунтованими та
підтверджені письмовими доказами, а
тому Західно-Донбаська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області при
прийнятті оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень діяла на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

У судовому засіданні сторони доводи,
викладені в апеляційній скарзі та
запереченнях на неї підтримали в
повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, дійшла висновку
про відсутність підстав для її
задоволення з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції
на підставі письмових доказів, що
містяться в матеріалах справи,
Західно-Донбаською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Дніпропетровської області Державної
податкової служби проведено
документальну планову виїзну
перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 за період з
01.01.2011р. по 31.12.2012р., за наслідками якої
складено Акт від 04 липня 2013 року №
84/17.2-. Перевіркою встановлено
порушення ч.6 ст.128 Господарського
кодексу України, п.177.10 ст.177 Податкового
кодексу України - неналежне ведення
обліку доходів та витрат; п.177.1, 177.2 ст. 177
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
доходи фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності в розмірі
172111,06 грн.; п.187.1 ст. 187, п. 198.3 ст. 198, п. 201.10
ст. 201 Податкового кодексу України -
заниження податкових зобов'язань та
завищення податкового кредиту, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму в
розмірі 228803,96 грн.; п.44.1, п. 44.3 ст. 44
Податкового кодексу України - не
забезпечено зберігання документів та
ненадання документів. На підставі
вказаного акту перевірки відповідачем
винесено податкові
повідомлення-рішення від 25.07.2013 року №
з податку на додану вартість на
загальну суму 228803,96 грн., від 25.07.2013 року
№ адміністративні штрафи та інші
санкції у розмірі 510 грн., від 25.07.2013 року
№ з податку на доходи фізичних
осіб на загальну суму 215138,83 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку про
протиправність спірних податкових
повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України,
господарська діяльність - будь-яка
діяльність особи, направлена на
отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, а у разі коли безпосередня
участь такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою.

Згідно з пп. 14.1.108 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України маркетингові послуги
(маркетинг) - послуги, що забезпечують
функціонування діяльності платника
податків у сфері вивчання ринку,
стимулювання збуту продукції (робіт,
послуг), політики цін, організації та
управлінні руху продукції (робіт,
послуг) до споживача та після
продажного обслуговування споживача в
межах господарської діяльності такого
платника податків. До маркетингових
послуг належать, у тому числі послуги з
розміщення продукції платника податку
в місцях продажу, послуги з вивчення,
дослідження та аналізу споживчого
попиту, внесення продукції (робіт,
послуг) платника податку до
інформаційних баз продажу, послуги зі
збору та розповсюдження інформації про
продукцію (роботи, послуги).

В "Узагальнюючій податковій
консультації щодо віднесення витрат на
оплату маркетингових та рекламних
послуг до складу витрат", затвердженій
Наказом Державної податкової служби
України від 15.02.2012 р. № 123, зазначено
наступне: "Методом просування товарів
постачальника на ринку є сплата
мотиваційних виплат (премій, бонусів,
інших заохочень) на користь третіх осіб
(організацій, які придбавають товари у
постачальника та здійснюють їх збут
(дистриб'ютори). Такі виплати є
винагородою за досягнення певних
економічних показників третіми
особами (дистриб'юторами) у межах своєї
основної діяльності. Досягнення таких
показників обґрунтовано сприяє
пожвавленню збуту товарів
постачальника, стимулює просування
товарів у каналах дистрибуції. Такі
мотиваційні виплати включаються до
витрат на збут. Мотиваційні виплати
можуть включати таке: премія (бонус) за
дострокову сплату дебіторської
заборгованості, за виконання плану
закупівель товарів постачальника, за
точність закупівельних прогнозів, за
дотримання певного асортименту
товарів при закупівлі. Оскільки
мотиваційні виплати спрямовуються на
стимулювання збуту продукції (робіт,
послуг), такі витрати можуть бути
віднесені до маркетингових послуг".
Маркетингові послуги можуть, зокрема,
оплачуватись та проводитись за
ініціативи власника торговельної
марки, виробника продукції,
дистриб'ютора, торговельної мережі. При
цьому витрати на маркетингові послуги
несе безпосередньо замовник цих
послуг. Відтак, зазначені узагальнююча
консультація не обмежує суб'єктний
склад ініціатора та замовника
маркетингових послуг лише виробником
та власником торгівельної марки
товарів, щодо яких ініціюються та
надаються маркетингові послуги.

Пунктом 177.4 ст.177 Податкового кодексу
України встановлено, що до переліку
витрат, безпосередньо пов'язаних з
отриманням доходів, належать
документально підтверджені витрати, що
включаються до витрат операційної
діяльності згідно з розділом III цього
Кодексу.

Згідно п.187.1 ст.187 Податкового кодексу
України датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку.

Згідно п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України встановлено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 ПК
України, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 ст. 193 ПК України, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку або придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факт
здійснення господарської операції.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документу,
дату і місце складання, назву
підприємства, від імені якого
складається документ, зміст та обсяг
господарської операції, одиницю виміру
господарської операції, посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення, особистий підпис або
інші дані, що мають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійснені господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ФОП ОСОБА_1 та ПАТ "САН ІНБЕВ УКРАЇНА"
укладено договір дистрибуції № 64/08 від
01.01.2008 р., за яким ФОП ОСОБА_1, як
Дистриб'ютор, придбаває у ПАТ "САН ІНБЕВ
УКРАЇНА", товар, зокрема, пиво. Крім
того, Актом перевірки встановлено, що
між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Ювітрейд"
укладено Договір поставки № ДГ-352-08/т
від 22.12.2008 р., за яким ФОП ОСОБА_1
поставляє ТОВ "Ювітрейд", товар - пиво,
придбане у ПАТ "САН ІНБЕВ УКРАЇНА".
Пунктом 1.1 договору про надання
маркетингових послуг № ДГ-101-10/м
передбачено, що ТОВ "Ювітрейд"
зобов'язався надати ФОП ОСОБА_1
комплекс маркетингових послуг,
пов'язаних з продажем товарів. Зміст
таких послуг зазначено в п.1.2 договору
№ ДГ-101-10/м - просування продукції на
торговому обладнанні в торгівельних
залах, в торговій мережі, місцях продаж,
з метою збільшення обсягів продаж
такої продукції. Пунктом 1.3 договору №
ДГ-101-10/м місця продаж визначені як
супермаркети, магазини та інші
торгівельні точки ТОВ "Ювітрейд",
конкретні найменування та адреси яких
вказані у додатковій угоді № 1 від
01.04.2010 р. до договору № ДГ-101-10/м. В цій же
додатковій угоді деталізовані
найменування маркетингових послуг за
Договором № ДГ-101-10/м та продукція, щодо
якої вони надаються - передпродажна
підготовка та просування товару,
поставленого "САН ІНБЕВ УКРАЇНА" (пива)
шляхом закріплення фіксованого
проценту викладки від площі основної
викладки на стелажному обладнанні
магазинів ТОВ "Ювітрейд", наявність в
торгових точках ТОВ "Ювітрейд"
належного асортименту продукції,
холодильників, додаткових місць
продажу продукції, встановлення за це
додаткових бонусів (пункти 1.1, 1.2, 1.3, 1.4
додаткової угоди № 1 від 01.04.2010 р. до
договору № ДГ-101-10/м).

Таким чином, право позивача, як
замовника за договором № ДГ-101-10/м
маркетингових послуг щодо пива,
отриманого (під торговими марками) від
ПАТ "САН ІНБЕВ УКРАЇНА" та поставленого
у торгівельну мережу ТОВ "Ювітрейд",
віднести на свої витрати вартість
таких маркетингових послуг, не
залежить від того факту, що право
власності на пиво, щодо якого надаються
такі маркетингові послуги вже перейшло
до ТОВ "Ювітрейд".

Відтак, здійснені позивачем витрати на
такі маркетингові послуги є
пов'язаними з господарською діяльністю
ФОП ОСОБА_1 І оскільки приписи ст. 139
Податкового кодексу України не містять
жодних застережень стосовно заборони
на включення до складу валових витрат
вартості послуг по просуванню
продукції та стимулюванню збуту
товару, а домовленості відносно
згаданого просування були суттєвими
умовами договору від 01.04.2010 р. № ДГ-101-10/м
про надання маркетингових послуг, то
витрати по оплаті послуг за цим
договором правомірно підлягають
віднесенню на збільшення витрат ФОП
ОСОБА_1

Акти здачі-прийняття робіт (надання
послуг), які складались за договором
від 01.04.2010 р. № ДГ-101-10/м про надання
маркетингових послуг та надавались
відповідачу під час перевірки, а саме -
Акти № ОУ-0000172 від 21.02.2011 р., № ОУ-0000173 від
21.02.2011 р., № ОУ-0000293 від 16.03.2011 р., № ОУ-0000513
від 12.05.2011 р., № ОУ-0000514 від 12.05.2011 р., №
ОУ-0000770 від 30.06.2011 р., № ОУ-0000978 від 10.08.2011
р., № ОУ-0001172 від 12.09.2011 р., № ОУ-0001244 від
22.09.2011 р., № ОУ-0001603 від 09.12.2011 р., № 117 від
24.01.2012 р., містять всі необхідні
реквізити, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", а
відтак, є належною підставою для
віднесення сум вартості відображених
цими актами маркетингових послуг до
складу витрат ФОП ОСОБА_1

Таким чином, перелічені вище акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
які складались за договором від 01.04.2010
р. № ДГ-101-10/м про надання маркетингових
послуг, є належною та достатньою
підставою для віднесення вартості
вказаних у них послуг на витрати ФОП
ОСОБА_1, а протилежні висновки
відповідача суперечать вказаним вище
правовим нормам.

Щодо посилань апелянта на неправомірне
включення ФОП ОСОБА_1 до складу витрат
сум у розмірі 60219,77 грн. (без ПДВ),
сплачених у 2011 та 2012 роках на користь
ТОВ "Український рітейл" за послуги з
розміщення та спеціальної викладки
продукції відповідно до умов договору
поставки № 22/2011 від 14.06.2011 р. та додатку
№ 6 до цього договору між ФОП ОСОБА_1 і
ТОВ "Український рітейл", колегія
суддів вважає за необхідне зазначити
наступне.

В обґрунтування такого висновку
відповідач зазначив, що оскільки
додаток № 6 до договору № 22/2011
передбачав надання ФОП ОСОБА_1 послуг з
розміщення та спеціальної викладки
продукції щодо тих товарів, право
власності на які вже перейшло до ТОВ
"Український рітейл" на підставі
Договору поставки № 22/2011 між ФОП ОСОБА_1
та ТОВ "Український рітейл", то витрати
позивача на подальше просування
проданих ним ТОВ "Український рітейл"
товарів у торгівельній мережі ТОВ
"Український рітейл" не можуть бути
визнані як такі, що пов'язані з
господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1

Проте послуги, зазначені в пунктах 2.1,
2.2, 2.3, 2.4, 2.7, 2.8 Додатку 6 до договору
поставки № 22/2011, як то - початкове
розміщення товарів Постачальника за
першої поставки в кожну торгову точку
Покупця (п.2.1 додатку № 6),

- введення в асортимент торгових точок
Покупця нового найменування товару
Постачальника (п.2.3 додатку № 6),

- введення в торгових точках Покупця
нового найменування товару
Постачальника замість старого (п.2.4
додатку № 6),

- розміщення у торгових точках Покупця
додаткового обладнання Постачальника
для викладення продукції
Постачальника в торговому залі (п.2.7
додатку № 6), є маркетинговими
послугами.

А відтак, право позивача, як замовника
маркетингових послуг за Додатком № 6 до
договору № 22/2011 щодо пива придбаного у
ПАТ "САН ІНБЕВ УКРАЇНА" у торгівельній
мережі ТОВ "Український рітейл",
віднести на свої витрати вартість
таких маркетингових послуг, не
залежить від того факту, що право
власності на пиво, щодо якого надаються
такі маркетингові послуги вже перейшло
до ТОВ "Український рітейл". Отже,
здійснені ФОП ОСОБА_1 витрати на такі
маркетингові послуги є пов'язаними з
господарською діяльністю позивача.

Враховуючи, що приписи ст. 139
Податкового кодексу України не містять
жодних застережень стосовно заборони
на включення до складу валових витрат
вартості послуг по просуванню
продукції та стимулюванню збуту
товару, а домовленості відносно
згаданого просування були суттєвими
умовами договору поставки № 22/2011 від
01.04.2010 р. (додатку № 6 до нього), то
витрати по оплаті послуг за цим
договором (додатком № 6 до нього)
правомірно були віднесені на
збільшення витрат ФОП ОСОБА_1

Серед іншого, відповідач в Акті
перевірки зазначив про неправомірне
включення ФОП ОСОБА_1 до складу витрат
сум у розмірі 60219,77 грн. (без ПДВ),
сплачених у 2011 та 2012 роках на користь
ТОВ "Український рітейл" також і за
послуги з розміщення та спеціальної
викладки продукції відповідно до умов
договору поставки № 22/2011 від 14.06.2011 р. та
додатку № 6 до цього договору.
Відповідач послався в Акті перевірки
на те, що акти надання передбачених
Додатком № 6 послуг не містять
відомості про послуги, передбачені
Додатком № 6, з цих актів не вбачається,
які саме роботи маркетингового
характеру та у якому обсязі виконано;
відображені в актах види послуг мають
загальний характер, фактично
відтворюють умови договору про надання
послуг; не деталізують види, зміст,
обсяги наданих послуг, не містять
інформації щодо фактично понесених
витрат на їх виконання; не містять
таких обов'язкових реквізитів як зміст,
обсяг, одиниця виміру господарської
операції, а відтак такі акти не мають
юридичної сили та доказовості для
проведення записів у податковому
обліку.

Проте, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що оскільки
маркетингові послуги за своєю природою
безпосередньо не створюють певних
матеріальних результатів, не можуть
мати певного натурального вимірника, а
можуть бути оцінені лише у грошовому
виразі, то найменування наданих послуг
в актах прийому-передачі у точній
відповідності з їх найменуванням у
додатку № 6 до договору № 22/2011 є
достатнім для розкриття змісту та
обсягу вищевказаних господарських
операцій. Отже, перелічені в акті
послуги, які складались за додатком № 6
до договору № 22/2011, є належною та
достатньою підставою для віднесення
вартості вказаних у них послуг на
витрати ФОП ОСОБА_1, а також повністю
підтверджують реальність
господарських операцій з надання таких
послуг.

Відповідачем в Акті перевірки вказано
про неправомірне включення ФОП ОСОБА_1
до складу витрат сум у загальному
розмірі 90455,55 грн. (без ПДВ), сплачених у
2011 та 2012 роках на користь ПП "Сфера" за
послуги присутності у кожному магазині
ПП "Сфера" товарів позивача, розміщення
продукції ФОП ОСОБА_1, просування
товарів позивача відповідно до умов
договору поставки № 105 від 01.04.2010 р. та
додаткових угод до нього, укладених між
ФОП ОСОБА_1 та ПП "Сфера".

В обґрунтування такого висновку
податковим органом зазначено, що
оскільки договір поставки № 105 та
додаткові угоди до нього передбачали
надання ФОП ОСОБА_1 послуг присутності
у кожному магазині ПП "Сфера" товарів
ФОП ОСОБА_1, розміщення продукції ФОП
ОСОБА_1, просування товарів позивача
щодо тих товарів, право власності на
які вже перейшло до ПП "Сфера" на
підставі Договору поставки № 105 від
01.04.2010 року, то витрати позивача на
подальше просування проданих ним ПП
"Сфера" товарів у торгівельній мережі
ПП "Сфера" не можуть бути визнані як
такі, що пов'язані з господарською
діяльністю ФОП ОСОБА_1

Проте послуги, зазначені в пунктах 1, 2, 3,
4, 5, 6 додаткових угод № 1 та № 3 до
договору поставки № 105, зокрема:

- забезпечення присутності в кожному
магазині Покупця продукції
Постачальника у відповідній кількості
(п.1 додаткових угод);

- розміщення продукції Постачальника
на основній вітрині (п.2 додаткових
угод);

- проведення цінові акції з метою
просування продукції Постачальника (п.3
додаткових угод);

- розміщення в кожному с/м мережі
додаткового місця продажу продукції
Постачальника (фірмова полиця) з
пріоритетним розміщенням (п.4
додаткових угод);

- встановлення холодильних шаф в
кожному с/м мережі на рівні не менше 50%
від загальної кількості пивних
холодильників (п.5 додаткових угод);

- надання інформації про хід продажу по
всій категорії пива в мережі (п.6
додаткових угод), - є маркетинговими
послугами.

А відтак, право позивача віднести на
свої витрати вартість таких
маркетингових послуг, не залежить від
того факту, що право власності на пиво,
щодо якого надаються такі маркетингові
послуги вже перейшло від ФОП ОСОБА_1 до
ПП "Сфера". Отже, здійснені позивачем
витрати на такі маркетингові послуги є
пов'язаними з господарською діяльністю
ФОП ОСОБА_1

Також на підтвердження реальності
надання послуг позивачем надано акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
які складались за додатковими угодами
№ 1 від 01.04.2010 р. та № 3 від 01.07.2010 р. до
договору поставки № 105 від 01.04.2010 р. та
надавались відповідачу під час
перевірки, а саме - Акти № від
26.01.2011 р., № від 23.02.2011 р., № 97 від
23.03.2011 р., № 99 від 27.04.2011 р., № від
01.06.2011 р., № від 22.06.2011 р., №
від 08.07.2011 р., № від 18.08.2011 р., №
від 06.09.2011 р., № від 30.09.2011 р.,
№ від 19.10.2011 р., № від 25.11.2011
р., № від 29.11.2011 р., № від
29.11.2011 р., № від 30.11.2011 р., №
від 13.12.2011 р., № від 16.12.2011 р., №
від 04.01.2012 р., № від 16.01.2012 р.,
№ від 08.02.2012 р., № від 13.02.2012
р., № від 14.03.2012 р., № від
15.03.2012 р., № від 05.04.2012 р., №
від 12.04.2012 р., № від 15.05.2012 р., №
від 16.05.2012 р., № від 11.06.2012 р.,
№ від 15.08.2012 р., № від 02.11.2012
р., № від 16.11.2012 р., № від
12.12.2012 р., № від 13.12.2012 р.,
відображають конкретну надану
маркетингову послугу за додатковими
угодами № 1 та № 3 і містять всі
необхідні реквізити, передбачені ч. 2
ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", а відтак, є належною підставою
для віднесення сум вартості
відображених цими актами
маркетингових послуг до складу витрат
ФОП ОСОБА_1

Таким чином, висновки Акту перевірки
про те, що маркетингові послуги,
встановлені договорами про надання
послуг не пов'язані з фактичним
отриманням позивачем доходу та не
впливають на фактичні результати його
господарської діяльності, є
необґрунтованими, не відповідають
дійсним обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, Акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
які складались за договором № 35-М від
01.03.2012 р. та надавались відповідачу під
час перевірки, а саме - Акти № ОМ-0005434
від 30.04.2012 р., № ОМ-0006703 від 31.05.2012 р., №
ОМ-0007680 від 30.06.2012 р., № ОМ-0009582 від 31.07.2012
р., № ОМ-0010965 від 31.08.2012 р., № ОМ-0012608 від
30.09.2012 р., № ОМ-0014157 від 31.10.2012 р., № ОМ-0015878
від 30.11.2012 р., відображають конкретну
надану маркетингову послугу за
договором № 35-М та містять всі
необхідні реквізити, передбачені ч. 2
ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", а відтак, є належною підставою
для віднесення сум вартості
відображених цими актами
маркетингових послуг до складу витрат
ФОП ОСОБА_1, а також повністю
підтверджують реальність
господарських операцій з надання таких
послуг.

Щодо посилань відповідача на те, що в
Акті перевірки вказано про
неправомірне включення ФОП ОСОБА_1 до
складу витрат сум у загальному розмірі
687856,77 грн. (без ПДВ), сплачених у 2011 та 2012
роках на користь ТОВ "АТБ Маркет" за
послуги по просуванню торговельної
марки відповідно до умов договору № 23012
від 01.04.2010 р. та додаткових угод до
нього, укладених між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ
"АТБ Маркет", колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Так, відповідач в Акті перевірки
зазначив, що оскільки договір про
надання послуг № 23012 від 01.04.2010 р.
передбачав надання ФОП ОСОБА_1 послуг
по просуванню торговельної марки
товарів, право власності на які вже
перейшло до ТОВ "АТБ Маркет" на підставі
Договору поставки № 23011 від 01.04.2010 р. між
ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "АТБ Маркет", то
витрати ФОП ОСОБА_1 на подальше
просування проданих ним ТОВ "АТБ
Маркет" товарів у торгівельній мережі
ТОВ "АТБ Маркет" не можуть бути визнані
як такі, що пов'язані з господарською
діяльністю позивача.

Проте, за договором про надання послуг
№ 23012 від 01.04.2010 р. ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "АТБ
Маркет" домовились про те, що
Виконавець (ТОВ "АТБ Маркет") надає
Замовнику (ФОП ОСОБА_1.) послуги з
просування торгової марки товару (п.1.1
договору), детальний перелік яких
наведено у Додатковій угоді № 1 до
договору № 23012 (п.1.2 договору), а саме:

- передпродажна підготовка поставлених
Замовником товарів;

- здійснення спеціальної викладки
товарів, що спрямована на досягнення
максимальної обізнаності потенційних
покупців стосовно торгівельної марки
та асортименту реалізовуваних під
такою торгівельною маркою товарів;

- забезпечення постійної присутності
товарів під торговими марками на
полицях в торгових залах Виконавця;

- проведення для покупців додаткових
консультацій стосовно якостей
поставленого Замовником Виконавцю
товару, його характерних особливостей,
відносно існуючого асортименту
товарів;

- надання покупцям додаткової
інформації стосовно можливостей
придбання товарів в інших торгових
точках як у конкретному регіоні, так і в
інших регіонах України;

- розміщення пивного асортименту
Замовника на основній вітрині та
надання не менше 35 % пивної полиці під
продукцію Замовника.

Таким чином, незважаючи на свою назву
та положення п.1.1, договір № 23012 від
01.04.2010 р. за своїм змістом є договором з
надання послуг щодо товарів під
відповідними торговими марками. Тобто,
послуги, зазначені в Додатковій угоді
№ 1 до договору № 23012, в розумінні
Податкового кодексу України, є
маркетинговими послугами.

Отже, право позивача (як замовника за
Договором № 23012 надання у торгівельній
мережі ТОВ "АТБ Маркет" маркетингових
послуг щодо пива, придбаного у ПАТ "САН
ІНБЕВ УКРАЇНА"), віднести на свої
витрати вартість таких маркетингових
послуг, не залежить від того факту, що
право власності на пиво, щодо якого
надаються такі маркетингові послуги
вже перейшло до ТОВ "АТБ Маркет". Відтак,
здійснені ФОП ОСОБА_1 витрати на такі
маркетингові послуги є пов'язаними з
господарською діяльністю.

Колегія суддів вважає неспроможними
посилання відповідача в Акті перевірки
на відсутність зв'язку між отриманим
ФОП ОСОБА_1 доходом та понесеними
витратами на оплату послуг
(маркетингових, з просування товарів).
Позивач використав придбані
маркетингові послуги та послуги з
просування товарів з метою збільшення
обороту, а отже вказані витрати були
понесені у зв'язку із здійсненням
власної господарської діяльності.
Реальність здійснення господарських
операцій між ФОП ОСОБА_1 та його
контрагентами (ТОВ "Ювітрейд", ТОВ
"Омега", ПП "Сфера", ТОВ "Український
рітейл, ТОВ "АТБ Маркет")
підтверджується: податковими
накладними, актами здачі-прийняття
виконаних робіт (отриманих послуг) та
деталізацією до цих актів,
рахунками-фактурами, квитанціями
(платіжними дорученнями), які є
достатніми для визнання факту
придбання маркетингових послуг та
послуг з просування товару позивача

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції та зазначає, що
апелянтом, в свою чергу, не було надано
доказів на підтвердження вимог
апеляційної скарги, тоді як висновки
суду першої інстанції є такими, що
відповідають вимогам закону і доводами
апеляційної скарги не спростовуються.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що судом першої
інстанції при ухваленні оскарженого
рішення не допущено порушень норм
матеріального і процесуального права,
а викладені в ньому висновки
відповідають обставинам справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, постанова суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Західно-Донбаської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 08 квітня 2014
року у справі № 804/915/14 - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 08
квітня 2014 року у справі № 804/915/14 -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня її
складення у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
С.В. Чабаненко

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
А.В. Шлай