Справа № 804/17638/14
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 р. Справа № 804/17638/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Криворізької
північної об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Криворізька північна об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області звернулася
до суду з адміністративним позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в
якому позивач просить стягнути з
відповідача заборгованість з орендної
плати у розмірі 79452,31 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтував тим, що відповідач не
сплатив самостійно визначених
зобов'язань, у зв'язку з чим виникла
заборгованість в розмірі 79452,31 грн.

Відповідач надав заперечення в яких
зазначено, що податковий борг з
орендної плати відповідачу нараховано
безпідставно.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, повідомлений
належним чином, що підтверджується
матеріалами справи. Просив розглянути
справу без участі представника.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти позовних
вимог, не заперечував щодо розгляду
справи в порядку письмового
провадження.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо
немає перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, суд ухвалив розглянути
справу без участі сторін відповідно до
положень ст.128 КАС України в письмовому
провадженні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що
фізична особа-підприємець ОСОБА_2
зареєстрований Виконавчим комітетом
Криворізької міської ради
Дніпропетровської області 30.01.2007 р. та
поставлена на податковий облік в
Криворізькій північній ОДПІ
Дніпропетровської області як платник
податків з 31.01.2007 р.

Податковий борг відповідача виник у
результаті наступного:

Нараховано податкового зобов'язання по
Декларації № від 19.02.2014, строк
сплати 30.06.2014 року - 17419,14 грн.,
Нараховано платежу Рішення ОДПС
України про розстрочення
(відстрочення) грошового зобов'язання
№ 12 від 29.05.2014 - 224,46 грн., Нараховано
податкового зобов'язання по Декларації
№ від 19.02.2014, строк сплати 30.07.2014
року - 17658,93 грн., Нараховано платежу
Рішення ОДПС України про розстрочення
(відстрочення) грошового зобов'язання
№ 12 від 29.05.2014 - 4414,73 грн., Нараховано
податкового зобов'язання по Декларації
№ від 19.02.2014, строк сплати 30.08.2014
року - 17658,93 грн., Нараховано платежу
Рішення ОДПС України про розстрочення
(відстрочення) грошового зобов'язання
№ 12 від 29.05.2014 - 4414,74 грн., Нараховано
податкового зобов'язання по Декларації
№ від 19.02.2014, строк сплати 30.09.2014
року - 17658,93 грн., Нараховано пені за
період з 31.05.2014 по 29.07.2014 - 2,45 грн.

Таким чином, заборгованість
відповідача з орендної плати за землю
складає 79452,31 грн.

Криворізькою північною ОДПІ на
виконання вимог ст. 59 Податкового
кодексу України 09.07.14р. сформовано
податкову вимогу №2255-25, яку вручено
платнику податків.

Статтею 67 Конституції України
передбачено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлений законом.

Частиною 1.1 статті 1 Податкового
кодексу України передбачено, що він
регулює відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Частиною 2 підрозділу 10 розділу 20
Податкового кодексу України
встановлено, що збори (плата, внески), не
встановлені цим Кодексом як
загальнодержавні або місцеві, але
встановлені законодавчими актами
України як обов'язкові платежі до
набрання чинності цим Кодексом,
справляються за правилами,
встановленими цими законодавчими
актами України, до набрання чинності
законом про адміністративні послуги та
іншими законами, що регулюватимуть
справляння відповідних зборів (плати,
внесків).

Згідно статтей 9, 10 Податкового кодексу
України орендна плата за земельні
ділянки державної і комунальної
власності не належить до
загальнодержавних податків та зборів,
а також до місцевих податків та зборів,
але встановлена законодавчими актами
України як обов'язковий платіж до
набрання чинності цим Кодексом.

Земельним кодексом України від 25
жовтня 2001 року № 2768-3, зокрема статтею
124, передбачено, що передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування чи
договору купівлі - продажу права оренди
земельної ділянки (у разі продажу права
оренди) шляхом укладення договору
оренди земельної ділянки.

Відповідно до статтей 1, 3, 4, 5 Закону
України «Про оренду землі» від 6 жовтня
1998 року оренда землі - це засноване на
договорі строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності. Об'єктами оренди землі є
земельні ділянки, що перебувають у
власності громадян, юридичних осіб,
комунальній або державній власності.
Орендодавцями земельних ділянок, що
перебувають у державній власності, є
районні, обласні, Київська і
Севастопольська міські державні
адміністрації, Рада Міністрів АРК та
Кабінет Міністрів України в межах
повноважень, визначених законом.
Орендарями земельних ділянок є
юридичні або фізичні особи, яким на
підставі договору оренди належить
право володіння і користування
земельною ділянкою.

Згідно статті 13 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Однією із істотних умов договору
оренди земельної ділянки як це
передбачено статтею 15 Закону України
«Про оренду землі» є орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату.

Статтею 21 Закону України «Про оренду
землі» встановлено, що орендна плата за
землю - це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення
орендної плати за землю встановлюються
за згодою сторін у договорі оренди
(крім строків внесення орендної плати
за земельні ділянки державної та
комунальної власності, які
встановлюються відповідно до вимог
Закону України «Про плату за землю»).

Відповідно до статтей 2, 5 Закону
України «Про плату за землю» від 3 липня
1992 року № 2535 - 12, використання землі в
Україні є платним. Плата за землю
справляється у вигляді земельного
податку або орендної плати, що
визначається залежно від грошової
оцінки земель. За земельні ділянки,
надані в оренду, справляється орендна
плата. Об'єктом плати за землю є
земельна ділянка, а також земельна
частка (пай), яка перебуває у власності
або користуванні, у тому числі на
умовах оренди. Суб'єктом плати за землю
(платником) є власник земельної
ділянки, також земельної частки (паю), і
землекористувач, у тому числі орендар.

Згідно статтей 13, 14, 17 Закону України
«Про плату за землю» підставою для
нарахування земельного податку є дані
земельного кадастру, а орендної плати
за земельну ділянку, яка перебуває у
державній або комунальній власності, -
договір оренди такої земельної
ділянки. Платники земельного податку, а
також орендної плати за земельні
ділянки державної або комунальної
власності (крім громадян) самостійно
обчислюють суму земельного податку та
орендної плати щороку за станом на 1
січня і до 1 лютого поточного року
подають відповідному органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою центральним
податковим органом, з розбивкою річної
суми рівними частки за місяцями.

Податкове зобов'язання по земельному
податку, а також по орендній платі за
землі державної та комунальної
власності, визначене у податковій
декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками
власниками та землекористувачами
земельних ділянок за
місцезнаходженням земельної ділянки
за базовий податковий (звітний) період,
який дорівнює календарному місяцю,
щомісячно протягом 30 календарних днів,
наступних за останнім календарним днем
звітного (податкового) місяця.

Пунктом 288.7 статті 288 Податкового
кодексу України встановлено, що
податковий період, порядок обчислення
орендної плати, строк сплати та порядок
зарахування її до бюджетів
застосовується відповідно до вимог
статтей 285-287 розділу 13 цього Кодексу, а
саме: базовим податковим (звітним)
періодом є календарний рік; платники
орендної плати за землю (крім фізичних
осіб) самостійно обчислюють суму
орендної плати за землю щороку станом
на 1 січня і до 1 лютого поточного року
подають відповідному податковому
органу державної податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою у порядку,
передбаченому статтею 46 цього Кодексу,
з розбивкою річної суми рівними
частками за місяцями; податкове
зобов'язання щодо орендної плати за
землю, визначене у податковій
декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками
орендарями земельних ділянок за
місцезнаходженням земельної ділянки
за податковий період, який дорівнює
календарному місяцю, щомісяця протягом
30 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем податкового
(звітного) місяця.

Одним із обов'язків платників податків
і зборів згідно статті 16 Податкового
кодексу України є обов'язок сплачувати
податки та збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податкове зобов'язання це сума коштів,
яку платник податків, у тому числі
податковий агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

Як передбачено у пункті 54.1 статті 54
Податкового кодексу України крім
випадків, передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом.

Визначення податкової декларації,
порядок її складення і подання до
органів державної податкової служби,
внесення змін до податкової звітності
регулюється главою 2 розділу 2
Податкового кодексу України.

Так згідно пункту 49.1 статті 49
Податкового кодексу України податкова
декларація подається за звітний період
в установлені цим Кодексом строки
органу державної податкової служби, в
якому перебуває на обліку платник
податків.

Згідно пункту 56.11 статті 56 Податкового
кодексу України податкові зобов'язання
самостійно визначені відповідачем як
платником податків у податкових
деклараціях з плати за землю (земельний
податок та/або орендна плата за
земельні ділянки державної або
комунальної власності) у яких
відповідач самостійно визначив
податкові зобов'язання по орендній
платі за землю на 2014 рік, оскарженню не
підлягають, тобто вважаються
узгодженими з дати подання податкових
декларацій.

Оскільки відповідач подав податкову
декларацію з плати за землю (земельний
податок та/або орендна плата за
земельні ділянки державної або
комунальної власності) у якій він
самостійно визначив податкові
зобов'язання по орендній платі за землю
на 2014 рік, тому суми податкових
зобов'язань вважаються узгодженими.

Всупереч обов'язку встановленому
статтею 16 Податкового кодексу України
відповідач не сплатив податкові
зобов'язання з орендної плати за землю
визначені ним у податкових деклараціях
у строки встановлені статтею 287
Податкового кодексу України.

Податковим боргом відповідно до
підпункту 14.1.175 пункту 14.1 ст.14
Податкового кодексу України
визнається сума грошового зобов'язання
(з урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), самостійно узгодженого
платником податків або узгодженого в
порядку оскарження, але не сплаченого у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Так як відповідач у повному обсязі не
сплатив самостійно узгоджену суму
податкового зобов'язання з податку на
землю, визначену ним у податкових
деклараціях у строки встановлені
Податковим кодексом України, таке
податкове зобов'язання необхідно
вважати податковим боргом.

Відповідно до пп.20.1.19 п.20.1 ст.20
Податкового кодексу України
контролюючі органи мають право
застосовувати до платників податків
передбачені законом фінансові
(штрафні) санкції (штрафи) за порушення
податкового чи іншого законодавства,
контроль за додержанням якого
покладено на контролюючі органи;
стягувати до бюджетів та державних
цільових фондів суми грошових
зобов'язань та/або податкового боргу у
випадках, порядку та розмірі,
встановлених цим Кодексом та іншими
законами України; стягувати суми
недоїмки із сплати єдиного внеску;
стягувати суми простроченої
заборгованості суб'єктів
господарювання перед державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) за
кредитами (позиками), залученими
державою (Автономною Республікою Крим
чи територіальною громадою міста) або
під державні (місцеві) гарантії, а також
за кредитами із бюджету в порядку,
визначеному цим Кодексом та іншими
законами України.

Відповідно до п. 41.2 ст. 41 Податкового
кодексу України органами стягнення є
виключно контролюючі органи,
уповноважені здійснювати заходи щодо
забезпечення погашення податкового
боргу.

Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового
кодексу України У разі коли платник
податків не сплачує узгодженої суми
грошового зобов'язання в установлені
законодавством строки, контролюючий
орган надсилає (вручає) йому податкову
вимогу в порядку, визначеному для
надсилання (вручення) податкового
повідомлення-рішення.

У відповідності до п.95.1 ст.95
Податкового кодексу України орган
державної податкової служби здійснює
за платника податків і на користь
держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Згідно п.95.2 ст.95 Податкового кодексу
України стягнення коштів та продаж
майна платника податків провадяться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання такому платнику
податкової вимоги.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України,
податковий борг - сума грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгодженого платником податків або
узгодженого в порядку оскарження, але
не сплаченого у встановлений цим
Кодексом строк, а також пеня,
нарахована на суму такого грошового
зобов'язання.

Відповідно до п. п. 36.1-36.3 ст. 36
Податкового кодексу України,
податковим обов'язком визнається
обов'язок платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом, законами з
питань митної справи. Податковий
обов'язок виникає у платника за кожним
податком та збором. Податковий
обов'язок є безумовним і першочерговим
стосовно інших неподаткових обов'язків
платника податків, крім випадків,
передбачених законом.

Суд доходить висновку, що позивачем
надані належні докази, які свідчать про
заборгованість відповідача перед
бюджетом, а також здійснені всі заходи,
направлені на досудове врегулювання
відповідного спору.

Також, суд не приймає до уваги
посилання відповідача на той факт, що
останнім оскаржуються податкові
повідомлення-рішення, що стали
підставою для стягнення
заборгованості по орендній платі за
землю .

Суд звертає увагу, що згідно позовної
заяви ФОП ОСОБА_2 щодо оскарження
податкового повідомлення-рішення
№ від 28.05.2014 року зазначене
рішення прийнято на підставі акту
документальної позапланової виїзної
перевірки ФОП ОСОБА_2 з питань
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013
року, дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 року по
31.12.2013 року, а в даній справі податковий
орган звернувся до суду із вимогою
стягнути заборгованість, яка виникла
за 2014 рік.

Відповідно до ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна, довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

На підставі викладеного, суд доходить
висновку, що позов підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3) в рахунок
погашення податкового боргу з орендної
плати за землю кошти в розмірі 79452,31 грн.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
шляхом подання апеляційної скарги
через Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна,
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя О.В. Єфанова