Справа № 820/19626/14
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харківський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого судді - Полях Н.А.,
при секретарі судового засідання -
представника позивача - ОСОБА_2.,
представника 2-го відповідача -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління Державної
міграційної служби України у Київській
області, Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області про скасування
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
зазначеним позовом, в якому просить суд
скасувати рішення (оформлене у вигляді
висновку) Управління Державної
міграційної служби України в Київській
області від 04 грудня 2014 року про
розгляд матеріалів щодо оформлення
посвідки на постійне проживання в
Україні, винесене відносно громадянки
В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1;
зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області (ідентифікаційний
код 37764460, м. Харків, вул. Римарська, 24)
поновити посвідку на постійне
проживання в Україні громадянці
В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) із
поновленням реєстрації місця
проживання та поновленням у паспортних
документах (національному паспорті)
відмітки (штампу) про наявність дозволу
на імміграцію в Україну.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що рішення (висновок) УДМС
України в Київській області від
04.12.2014р., згідно з яким ОСОБА_1 визнано
такою, що не має дозволу на імміграцію
має бути скасований як такий, що
винесений з порушенням процедури
розгляду відповідного питання. Також
вказав, що з моменту надання дозволу на
імміграцію не виникало будь-яких нових
обставин, які б встановлювали
порушення законодавства з боку
позивача.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги та просив суд
задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача 1 у судове
засідання призначене на 18.12.2014 р. не
прибув, про дату, час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
причин неявки до суду не повідомив,
надав до канцелярії суду клопотання, в
якому просив суд розглядати справу без
його участі.

Представник відповідача 2 у судове
засідання у судовому засіданні проти
задоволення позовних вимог
заперечував, посилаючись на
правомірність та законність рішення
суб'єкту владних повноважень, просив
суд відмовити в задоволенні позову.

Враховуючи положення ст.ст. 122, 128 КАС
України суд вважає за можливе
розглядати справу за відсутності
представника відповідача 1.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши наявні в матеріалах справи
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
повному, всебічному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що
громадянка В’єтнаму ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 прибула в Україну в 1993 з
метою працевлаштування, навчання на
підставі Угоди між Урядом
Соціалістичної Республіки В'єтнам та
Урядом СРСР про направлення і
прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від 2
квітня 1981 року році. Працювала на ВАТ
"Ленінська кузня" та залишилась
проживати в Україні. Має чоловіка
ОСОБА_3, який має посвідку на постійне
проживання. Від спільного проживання з
чоловіком є дитина ОСОБА_4, 1998р.н., яка
щонайменше останні 10 років мешкає в
Україні, навчається у Харкові в
дошкільних закладах.

У встановленому законодавством
порядку УГІРФО ГУМВС України в
Київській області було прийнято
рішення від 11.06.2004р. щодо
документування ОСОБА_1 посвідкою на
постійне проживання серії НОМЕР_2 від
17.06.2004р. терміном дії безстроково.
Документування посвідкою позивача
було здійснено відповідно до абзацу 4
пункту 4 Прикінцевих положень Закону
України "Про імміграцію" від 07.06.2001р.,
згідно якого вважається таким, що мають
дозвіл на імміграцію іноземці та особи
без громадянства, які прибули в Україну
до 6 березня 1998 року за Угодою між
Урядом Соціалістичної Республіки
В'єтнам та Урядом СРСР про направлення
і прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від 2
квітня 1981 року, залишився проживати в
Україні і звернулися протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
Законом (07 серпня 2001 року) із заявою про
видачу йому посвідки на постійне
проживання в Україні. Згідно з цим
рішенням визнано факт прибуття ОСОБА_1
в Україну з В’єтнаму в 1993 році, що на
протязі 19 років забезпечувало позивачу
законне залишення в Україні на
постійне проживання.

Відповідно до п.п.14-17 Порядку
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень, затверджено Постановою КМУ N 1983
від 26.12.2002 територіальні органи
Державного департаменту у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб щонайменше протягом
місяця перевіряють надані іноземцем
документи. УГІРФО ГУМВС України в
Київській області під час перевірки
документів і вивчення підстав видачі
посвідки на постійне проживання
будь-яких порушень законодавства з
боку позивачки, громадянки В’єтнаму та
відсутності необхідних документів не
виявило. Таким чином, уповноважений
державний орган України з питань
імміграційної політики визнав
правомірність прибуття громадянки
В’єтнаму ОСОБА_1 в Україну,
правомірність подальшого проживання,
правомірність набуття дозволу на
імміграцію у відповідності до положень
закону.

В подальшому ОСОБА_1 в 2009р. змінювала
місце проживання, знялась з
реєстраційного обліку в Київській
області та зареєструвала місце
проживання в м.Харкові. Під час зняття з
реєстраційного обліку та реєстрації
місця проживання в м.Харкові
уповноважений державний орган
будь-яких зауважень не висловлював.

З 2004 року ОСОБА_1 займається
підприємницькою діяльністю, що надає
законне джерело існування. В 1998р. у
позивача народилась дитина - ОСОБА_4,
яка з 2005р. навчається у навчальних
закладах м.Харкова.

04 грудня 2014 року УДМС України в
Київській області розглянувши
матеріали від 26.06.2003р. №48936 щодо
документування громадянки
Соціалістичної Республіки В’єтнам
ОСОБА_1, без отримання будь-якого
подання з боку правоохоронних органів,
без запрошення позивача для надання
пояснень, діючи фактично тільки на
підставі тих же самих раніше
досліджених та перевірених матеріалів
на постійне проживання громадянина
В’єтнаму - виніс оскаржуване рішення
(у формі висновку) про визнання
громадянки СРВ ОСОБА_1 такою, що не має
дозволу на імміграцію в Україну, згідно
якого також визнано недійсною посвідку
на постійне проживання, видану на ім'я
громадянки СРВ ОСОБА_1 та такою, що
підлягає вилученню; анульовано
відмітку про наявність дозволу на
постійне проживання у паспортному
документі громадянки СРВ ОСОБА_1 та
привести статус перебування
громадянки СРВ ОСОБА_1 відповідно до
вимог законодавства. Підставою для
прийняття рішення визначено, що ОСОБА_1
із заявою про видачу посвідки мала
звернутись 07 лютого 2002 року, а фактично
звернулась 26.06.2003р. Отже Відповідач 1
визнав, що пункт 4 розділу V Прикінцевих
положень Закону України "Про
імміграцію" не розповсюджується на
позивача, про що безпосередньо
зазначено у відповідному висновку
(рішенні).

По суті заявлених вимог суд зазначає
наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Положеннями ст. 12 Закону України "Про
імміграцію" від 07.06.2001 № 2491-III (далі за
текстом - Закон №2491) передбачено, що
дозвіл на імміграцію може бути
скасовано органом, який його видав,
якщо: 1) з'ясується, що його надано на
підставі свідомо неправдивих
відомостей, підроблених документів
чи документів, що втратили чинність; 2)
іммігранта засуджено в Україні до
позбавлення волі на строк більше
одного року і вирок суду набрав
законної сили; 3) дії іммігранта
становлять загрозу національній
безпеці України, громадському порядку
в Україні; 4) це є необхідним для
охорони здоров'я, захисту прав і
законних інтересів громадян України; 5)
іммігрант порушив законодавство про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства; 6) в інших випадках,
передбачених законами України.

Суд відмічає, що відповідачем 1, як
суб'єктом владних повноважень в
оскаржуваному рішенні (висновку) від
04.12.2014р. не вказано конкретної підстави
для скасування дозволу на міграцію або
про який саме випадок і яким саме
законом України цей випадок
передбачений, на який відповідач 1
посилався як на підставу для
скасування дозволу на імміграцію
позивачу. Станом на момент прийняття
рішення про надання дозволу на
імміграцію позивачу, відповідачами, як
уповноважені державні органи
перевірялися надані документи,
будь-яких порушень законодавства не
встановили, у тому числі не було
встановлено і порушень строку
звернення з відповідною заявою, у
зв'язку із чим позивача було
документовано посвідкою на постійне
проживання.

Суд зазначає, що з моменту
документування позивача посвідкою на
постійне проживання - не виникало нових
обставин, які б тягли за собою
обґрунтування скасування дозволу на
імміграцію. Відповідачами у справі
зазначені обставини не наводяться і
документально не підтверджуються.

З приводу зазначення відповідачем 2 у
висновку від 04.12.2014р. щодо порушення
строку подання заяви позивачем суд
відмічає, що на обґрунтування цих
тверджень відповідачами не надані
будь-які підтверджувальні документи.

Відповідно до п.п. 21-24 "Порядку
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень", затвердженого Постановою КМ
України № 1983 від 26.12.2002р. (який діяв на
час прийняття оскаржуваного рішення),
дозвіл на імміграцію скасовується
органом, який його видав. Для
започаткування процедури розгляду
питання про скасування дозволу на
імміграцію відповідне подання
надсилається до органу, який приймав
рішення про надання такого дозволу.
Департамент, територіальні органи і
підрозділи всебічно вивчають у
місячний термін подання щодо
скасування дозволу на імміграцію,
запитують у разі потреби додаткову
інформацію в ініціатора подання, інших
органів виконавчої влади, юридичних і
фізичних осіб, а також запрошують для
надання пояснень іммігрантів, стосовно
яких розглядається це питання. На
підставі результату аналізу
інформації приймається відповідне
рішення. Про прийняте рішення письмово
повідомляються протягом тижня
ініціатори процедури скасування
дозволу на імміграцію та іммігранти.

На порушення зазначених приписів
законодавства оскаржуване рішення
(висновок) не містить обґрунтування, що
вивчались обставини наявності у
позивача, матері - дитини, яка
народилась в Україні і є має право на
набуття громадянства України,
тривалість терміну перебування дитини
в Україні, їх соціальні зв'язки, можливі
негативні наслідки якщо дитина має
розлучатись з матір'ю. Крім того, суд
відмічає, що відповідачами у справі не
надано будь-яких доказів надіслання
(вручення) позивачу запрошення про
надання пояснень у зв'язку із
започаткуванням розгляду питання щодо
скасування йому дозволу на імміграцію,
і не надано доказів вручення
(надсилання) позивачу оскаржуваного
рішення (висновку) УДМС України в
Київській області від 04.12.2014р.

Рішення про скасування дозволу на
імміграцію надсилається протягом
тижня органом, що його прийняв, до
територіального підрозділу за місцем
проживання для вилучення посвідки на
постійне проживання в іммігранта та
вжиття заходів відповідно до статті 13
Закону України "Про імміграцію".

Відповідно до вимог ст.12 Закону України
"Про імміграцію" підлягає скасуванню
дозвіл на імміграцію, а статтею 13
вказаного Закону встановлюється
вилучення посвідки на постійне місце
проживання на підставі скасування
дозволу на імміграцію.

Позивачу не надавався дозвіл на
імміграцію в Україні, оскільки він
прибув до України в 1993 році, а Закон
України "Про імміграцію", прийнятий 07
червня 2001 року, передбачив набуття
дозволу на імміграцію позивача в силу
цього Закону без окремої дії чи рішення
суб'єкта владних повноважень. Позивачу
в силу дії цього Закону щодо набуття
права на дозвіл на імміграцію надана
посвідка на постійне місце проживання
в Україні без надання дозволу на
імміграцію.

Судом не встановлено і відповідачами
документально не підтверджено, що
позивачем для отримання дозволу на
імміграцію подавались свідомо
неправдиві відомості, підроблені
документи чи документи, що втратили
чинність.

Відповідно до ст.ст.9, 26 Конституції
України іноземці та особи без
громадянства, що перебувають в Україні
на законних підставах, користуються
тими самими правами і свободами, а
також несуть такі самі обов'язки, як і
громадяни України, - за винятками,
встановленими Конституцією, законами
чи міжнародними договорами України.
Чинні міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Таким чином суд прийшов до висновку, що
позивачем під час отримання посвідки
на постійне проживання в Україні від
11.06.2004р. було дотримано усіх вимог
законодавства про імміграцію, а тому
встановлені у 2014 році, тобто після
десяти років, порушення абз.4 п.4
Прикінцевих положень Закону України
"Про імміграцію" допущені самим
відповідачем1.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень має бути законними
та обґрунтованими, прийнятими чи
вчиненими в межах наданих повноважень,
мати під собою конкретні об'єктивні
факти, на підставі яких його ухвалено
або вчинено, а суд, відповідно до п. 3 ст.
2 КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, перевіряє чи
прийнято такі рішення на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 9, 11, КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що рішення про скасування
посвідки на постійне місце проживання
в Україні є протиправним та
необґрунтованим, у зв'язку із чим
позовні вимоги в частині скасування
рішення (оформлене у вигляді висновку)
Управління Державної міграційної
служби України в Київській області від
04.12.2014р. про скасування посвідки на
постійне проживання в Україні,
винесене відносно громадянки В'єтнаму
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 є обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

З приводу вимоги позивача щодо
зобов'язання Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області поновити посвідку
на постійне проживання в Україні
громадянці В'єтнаму ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний
номер - НОМЕР_1) із поновленням
реєстрації місця проживання та
поновлення у паспортних документах
(національному паспорті) відмітки
(штампу) про наявність дозволу на
імміграцію в Україну, суд зазначає
наступне.

Положеннями частини 1 статті 11 КАС
України передбачено, що розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Враховуючи викладені обставини та той
факт, що зазначена позовна вимога є
похідною від попередньої позовної
вимоги, адже саме на підставі рішення
(висновку) Управління Державної
міграційної служби України в Київській
області від 04.12.2014р. посвідку на
постійне проживання в Україні
громадянки В'єтнаму ОСОБА_1 було
визнано недійсною, суд, з метою
відновлення порушеного права позивача
вважає за необхідне задовольнити позов
у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підстережені судові витрати з
державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Державної міграційної
служби України у Київській області,
Головного управління Державної
міграційної служби України у
Харківській області про скасування
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати рішення (оформлене у вигляді
висновку) Управління Державної
міграційної служби України в Київській
області від 04 грудня 2014 року про
розгляд матеріалів щодо оформлення
посвідки на постійне проживання в
Україні, винесене відносно громадянки
В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області (ідентифікаційний
код 37764460, м. Харків, вул. Римарська, 24)
поновити посвідку на постійне
проживання в Україні громадянці
В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) із
поновленням реєстрації місця
проживання та поновленням у паспортних
документах (національному паспорті)
відмітки (штампу) про наявність дозволу
на імміграцію в Україну.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків для подачі
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 23.12.2014
року.

Суддя
Полях Н.А.