Справа № 2а-1103/10/1070 (2а-8515/09/1070)
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/18162/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Кошіля В.В., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Яготинської міжрайонної державної
податкової інспекції Київської
області

на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 19 травня 2010
року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 березня
2011 року

у справі № 2-а-1103/10/1070 (№ 2-а-8515/09/1070)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська Молочна
Компанія»

до Яготинської міжрайонної державної
податкової інспекції Київської
області

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Українська Молочна
Компанія» (далі - позивач) звернулось до
суду до Яготинської міжрайонної
державної податкової інспекції
Київської області (далі - відповідач)
про скасування податкового
повідомлення-рішення від 08 липня 2009
року № /0.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 19 травня 2010
року позов задоволено. Скасовано
податкове повідомлення-рішення
Яготинської МДПІ Київської області
(Згурівське відділення) від 08 липня 2009
року № /0. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь ТОВ
«Українська Молочна Компанія» судовий
збір у розмірі 3,40 грн.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 березня
2011 року постанову Київського окружного
адміністративного суду від 19 травня 2010
року залишено без змін.

В касаційній скарзі Яготинська МДПІ
Київської області, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Київського
окружного адміністративного суду від 19
травня 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 березня 2011 року і ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

У запереченні на касаційну скаргу ТОВ
«Українська Молочна Компанія»,
посилаючись на те, що рішення судів
попередніх інстанцій є законними та
обґрунтованими, а положення касаційної
скарги жодним чином це не спростовують,
просить касаційну скаргу Яготинської
МДПІ Київської області залишити без
задоволення, а постанову Київського
окружного адміністративного суду від 19
травня 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 березня 2011 року без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Яготинська МДПІ Київської області
провела документальну невиїзну
(камеральну) перевірку податкової
декларації з податку на додану
вартість ТОВ «Українська Молочна
Компанія» за травень 2009 року, за
результатами якої був складений акт №
412/1600-34099131 від 08 липня 2009 року.

За висновками вказаного акта
перевірки, позивачем були порушені
вимоги абзацу 2 підпункту 7.7.1 пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», в результаті чого ТОВ
«Українська Молочна Компанія»
підлягає до сплати в бюджет 120251,00 грн.
податку на додану вартість.

08 липня 2009 року Яготинська МДПІ
(Згурівське відділення) Київської
області на підставі вказаного акта
перевірки прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0, яким
згідно підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» визначила ТОВ «Українська
Молочна Компанія» суму податкового
зобов'язання за платежем: податок на
додану вартість у розмірі 120251,00 грн. за
основним платежем.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що розподіл суми
сплаченого (нарахованого) платником
податку податкового кредиту по
операціях з виготовлення та/або
придбання сільськогосподарським
підприємством товарів (послуг),
основних фондів, які здійснено до 01
січня 2009 року, не розповсюджується, з
урахуванням обставин, встановлених
постановою Київського окружного
адміністративного суду від 09 липня 2010
року у справі № 2-а-786/10/1070, залишеною без
змін ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 грудня 2010
року.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, ТОВ «Українська Молочна
компанія» до 01 січня 2009 року перебувало
на загальній системі оподаткування та
мало статус платника податку на додану
вартість. З 01 січня 2009 року позивач
перейшов на спеціальний режим
оподаткування податком на додану
вартість, у зв'язку з чим отримав
свідоцтво про реєстрацію
сільськогосподарського підприємства
як суб'єкта спеціального режиму
оподаткування податком на додану
вартість (арк. справи 8).

В червні 2009 року ТОВ «Українська
Молочна Компанія» подало до
податкового органу податкову
декларацію з податку на додану
вартість за травень 2009 року (за повною
формою), у якій задекларувало наступні
показники: усього податкових
зобов'язань - 126822,00 грн. (рядок 9), усього
податкового кредиту - 2144,00 грн. (рядок 17),
різниця між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту з податку на додану вартість
склала позитивне значення - 124678,00 грн.
(рядок 18.1), залишок від'ємного значення
попереднього звітного (податкового)
періоду, що включається до складу
податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду - 5423834,00
грн. (рядок 23), залишок від'ємного
значення попереднього податкового
періоду за вирахуванням суми податку,
яка підлягає сплаті до бюджету за
підсумками поточного звітного періоду
- 5299159,00 грн. (рядок 24) (арк. справи 60-63).
Також, позивачем була подана податкова
декларація з податку на додану
вартість (скорочена) (спеціальний режим
оподаткування діяльності у сфері
сільського господарства) (арк. справ
90-93).

Судами попередніх інстанцій було
встановлено, що показник, відображений
позивачем у рядку 23 податкової
декларації з податку на додану
вартість за травень 2009 року (за повною
формою), був сформований за рахунок
податкового кредиту по операціях, які
здійснювались ТОВ «Українська Молочна
Компанія» у попередніх податкових
періодах, а саме: з 2007 по 2008 рік. У
відповідності до положень підпункту
«б» підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» залишок від'ємного значення
після бюджетного відшкодування
включався позивачем до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду та відображався у
рядку 26 податкової декларації.

Як вказано податковим органом у акті
перевірки № 412/1600-34099131 від 08 липня 2009
року, на підставі якого було прийняте
оспорюване податкове
повідомлення-рішення, з 01 січня 2009 року
ТОВ «Українська Молочна компанія»
необхідно було перенести значення
рядка 26 загальної декларації звітного
податкового періоду до скороченої
податкової декларації з податку на
додану вартість.

Зокрема, у акті перевірки було
зазначено, що при плановій виїзній
перевірці ТОВ «Українська Молочна
компанія» з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за січень 2009 року, результати
якої оформлені актом № 311/2301/34099131 від 17
квітня 2009 року, було встановлено
порушення позивачем порядку ведення
податкового обліку, а саме: в порушення
пункту 81.3 статті 81 Закону України «Про
податок на додану вартість» та пункту
5.8 статті 5 Порядку заповнення та
подання податкової декларації з
податку на додану вартість,
затвердженого наказом ДПА України від
30 травня 1997 року № 166, сума податку на
додану вартість, сплачена (нарахована)
сільськогосподарським підприємством
постачальникам на вартість виробничих
фондів, перевищує суму податку,
нараховану по операціях з поставки
товарів (робіт, послуг), основних
фондів, то різниця між такими сумами не
підлягає бюджетному відшкодуванню.
Якщо вхідний податок на додану
вартість за товари (послуги) раніше
потрапив до загальної декларації, а
потім його спрямовують для
використання в спец режимній
діяльності (з 01 січня 2009 року ТОВ
«Українська Молочна компанія»
застосовує спеціальний режим), то
необхідно зменшити податковий кредит
за встановленою формою шляхом
перенесення до скороченої декларації.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 09 липня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 грудня 2010
року, у справі № 2-а-786/10/1070 за позовом
ТОВ «Українська Молочна компанія» до
Яготинської МДПІ Київської області про
скасування податкового
повідомлення-рішення, позов було
задоволено та скасовано податкове
повідомлення-рішення Яготинської МДПІ
Київської області від 28 квітня 2009 року
№ /0, прийняте на підставі акту
перевірки № 311/2301/34099131 від 17 квітня 2009
року.

При цьому, судом касаційної інстанції
враховано, що ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 14
вересня 2011 року постанову Київського
окружного адміністративного суду від 09
липня 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14 грудня 2010 року було залишено без
змін.

Відповідно до положень абзаців 1, 3
підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних відносин) сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При від'ємному
значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з цього податку, що
виник за попередні податкові періоди (у
тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до закону), а
при його відсутності - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
податкового періоду.

За приписами підпункту «б» підпункту
7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних відносин) якщо у наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту,
має від'ємне значення, то залишок
від'ємного значення після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновком суду першої інстанції, що у
випадку виникнення у платника податку,
який перебуває на загальній системі
оподаткування, від'ємного значення з
податку на додану вартість, яке за
правилом абзацу 3 підпункту 7.7.1 пункту
7.7 статті 7 вказаного Закону при
відсутності у попередніх податкових
періодах податкового боргу
зараховується до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду, платник податку не може бути
позбавлений права на отримання
бюджетного відшкодування або на
зменшення податкових зобов'язань з
податку на додану вартість за рахунок
від'ємного значення попереднього
податкового періоду з тієї підстави, що
з січня 2009 року перейшов на спеціальний
режим оподаткування як
сільськогосподарське підприємство.

Статтею 81 Закону України «Про податок
на додану вартість» (у редакції, чинній
на момент виникнення спірних відносин),
на порушення п. 81.3 якої вказує
податковий орган, регламентовано
спеціальний режим оподаткування
діяльності у сфері сільського та
лісового господарства, а також
рибальства.

Відповідно до пункту 81.2 статті 8 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних відносин)
спеціальний режим оподаткування
передбачає: а) звільнення
сільськогосподарського підприємства
від обов'язків сплати цього податку за
ставкою, визначеною у пункті 6.1 статті 6
цього Закону; б) оподаткування операцій
з продажу (поставки)
сільськогосподарським підприємством
сільськогосподарської продукції за
такими ставками податку: 6 відсотків
від вартості проданих (поставлених)
товарів лісового господарства та
рибальства, супутніх їм послуг; 9
відсотків від вартості проданих
(поставлених) товарів сільського
господарства, супутніх їм послуг.
Ставки податку, зазначені у цьому
пункті, нараховуються на базу
оподаткування, визначену згідно із
статтею 4 цього Закону.

Відповідно до пункту 81.3. Закону України
«Про податок на додану вартість» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних відносин) сума податку,
отримана сільськогосподарським
підприємством внаслідок застосування
ставок, визначених пунктом 81.2 цієї
статті: повністю залишається у
власності сільськогосподарського
підприємства, не підлягає сплаті
(стягненню) до бюджету в межах норм
цього Закону та використовується для
відшкодування сум податків на додану
вартість, сплачених (нарахованих) таким
сільськогосподарським підприємством
на ціну виробничих факторів, а також
для інших цілей; не включається до
складу валових доходів
сільськогосподарського підприємства з
метою оподаткування податком на
прибуток підприємств.

Зі змісту наведених норм Закону
України «Про податок на додану
вартість» (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних відносин), які до 01
січня 2009 року були зупинені відповідно
до пункту 11.22 статті 11 цього Закону,
випливає, що визначений ними
спеціальний режим оподаткування, за
яким сума податку на додану вартість
повністю залишається у власності
сільськогосподарського підприємства,
не підлягає сплаті (стягненню) до
бюджету в межах норм цього Закону та
використовується для відшкодування
сум податків на додану вартість,
сплачених (нарахованих) таким
сільськогосподарським підприємством,
поширюється виключно на ті
господарські операції, які
здійснювались позивачем з 01 січня 2009
року - часу поновлення дії норм цього
Закону та переходу позивача на
спеціальний режим оподаткування.

До 01 січня 2009 позивач перебував на
загальній системі оподаткування
податком на додану вартість, від'ємне
значення в нього виникло за наслідками
здійснення господарських операцій до 01
січня 2009 року, а право на отримання - у
наступному податковому періоді.
Законом України Закону України «Про
податок на додану вартість» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних відносин) не передбачено, що у
разі переходу на спрощену систему
оподаткування у періоді, в якому
відбувся такий перехід (січень 2009 року),
платник податку втрачає право на
отримання бюджетного відшкодування,
яке, в свою чергу, виникло у
попередньому податковому періоді
(грудень 2008 року), або ж на зменшення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість за рахунок від'ємного
значення попереднього податкового
періоду.

Тому, за умови дотримання платником
податку порядку визначення суми
податку, що підлягає бюджетному
відшкодуванню, встановленого пунктом
7.7 статті 7 Закону України «Про податок
на додану вартість» (у редакції, чинній
на момент виникнення спірних відносин),
у податковому періоді, в якому відбувся
перехід на спрощену систему
оподаткування, позивач не втрачає
права на отримання у загальному
порядку бюджетного відшкодування, в
розрахунку якого враховувався
виключно податковий кредит з
перенесеного від'ємного значення, що
виникло у грудні 2008 році, або ж на
зменшення податкових зобов'язань з
податку на додану вартість за рахунок
від'ємного значення попереднього
податкового періоду.

За таких обставин, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшов
обґрунтованого висновку, з яким
погоджується суд касаційної інстанції,
про неправомірність оспорюваного
податкового повідомлення-рішення та
наявність підставі для його
скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга Яготинської МДПІ Київської
області підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Київського
окружного адміністративного суду від 19
травня 2010 року та ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 березня 2011 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Яготинської
міжрайонної державної податкової
інспекції Київської області залишити
без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 19 травня 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 березня
2011року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ В.В. Кошіль

_____________________ Т.М. Шипуліна