Справа № 2а-9917/12/1370
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 р.
Справа № 876/3378/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
судді Клюби В. В.

суддів:
Кухтея Р. В., Яворського І. О.

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ухвалу
Львівського окружного
адміністративного суду від 23 січня 2013
року про закриття провадження по
справі №2а - 9917/12/1370 за адміністративним
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Прокуратури
Личаківського району м. Львова про
визнання протиправною бездіяльність, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до
Львівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
прокуратури Личаківського району м.
Львова, в якому просили визнати
протиправною бездіяльність
відповідача щодо неналежного
реагування на звернення Генеральної
прокуратури України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
прокуратура Личаківського району м.
Львова не реагувала на численні
звернення щодо дій Винниківської
міської ради, яка під час знаходження
ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні
звільнила її з посади заступника
Винниківського міського голови.
Посадовими особами міської ради були
підроблені записи у трудовій книжці і
суттєво було занижено розмір
середньомісячної заробітної плати за
період із 2005 року по 31 грудня 2008 року.
Крім цього державна виконавча служба
подавала подання до прокуратури
Львівської області щодо порушення
кримінальної справи відносно
посадових осіб міської ради. Проте
відповідач не реагував на вказані
факти як не реагував на окремі ухвали
суду.

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 23 січня 2013
року провадження у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Прокуратури Личаківського
району м. Львова про визнання
протиправною бездіяльність закрито, у
зв'язку із тим, що справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства
України.

Позивачі не погодилися із таким
судовим рішенням суду першої інстанції
і оскаржили його в апеляційному
порядку до Львівського апеляційного
адміністративного суду. Посилаючись у
поданій апеляційній скарзі на
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, просить внести
зміни в ухвалу, а також скасувати
оскаржувану ухвалу суду і направити
справу до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Окрім цього, обгрунтовуючи доводи
апеляційної скарги, посилаються на ті
обставини, що відповідачем не виконано
покладеного на нього обов'язку щодо
забезпечення повного та об'єктивного
вирішення доводів заявників та
залучення відповідних фахівців. Також,
як зазначають особи, які подали
апеляційну скаргу, судом першої
інстанції не враховано, що відповідач,
заперечуючи проти адміністративного
позову, у відповідності до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
не довів правомірності прийнятого ним
рішення. При цьому, прокуратура
Львівської області не мала права
направляти прокуратурі Личаківського
району звернення позивачів, які вже
були предметом розгляду прокуратури,
провести перевірку та відповідним
чином реагувати. Тобто, суд першої
інстанції виніс оскаржувану ухвалу за
відсутності підстав для закриття
провадження у справі.

Особи, які подали апеляційну скаргу, в
судове засідання не прибули, а також не
направив представника в судове
засідання відповідач, хоча особи, які
беруть участь у справі були належним
чином та у встановленому законом
порядку повідомлені про дату час та
місце судового розгляду справи.

При цьому вказані особи, не повідомили
апеляційний суд про причини неявки, а
також відсутні клопотання про розгляд
справи за їх участі та участі їх
представників.

Оскільки апеляційним судом не
визнавалася обов'язковою участь цих
осіб в апеляційному розгляді справи,
вищевказані обставини у відповідності
до ст. 197 Кодексу адміністративного
судочинства України дають можливість
для розгляду справи в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Вислухавши суддю - доповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
правильність правової оцінки судом
першої інстанції обставин справи та
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Постановляючи оскаржуване судове
рішення та умотивовуючи свої висновки
суд першої інстанції виходив з того, що
захист прав і свобод людини не може
бути ефективним без надання
можливостей оскарження до суду окремих
процесуальних, актів, дій чи
бездіяльності органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду, яке повинно здійснюватись у
порядку, встановленому Кримінально -
процесуальним кодексом України,
оскільки діяльність посадових осіб
прокуратури має свої особливості і не
належить до управлінської сфери. Тобто,
за висновком суду першої інстанції,
спірні правовідносини, які виникають
між заявниками та прокуратурою,
слідчим, органом дізнання під час
організації перевірки заяв і
повідомлень про злочини, не є
управлінськими, а повноваження цих
органів та їхніх посадових осіб щодо
порядку прийняття заяв і повідомлень
про злочини регламентовані
Кримінально - процесуальним кодексом
України, що в свою чергу виключає
можливість розгляду поданого
позивачем позову в порядку
адміністративного судочинства.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується із висновками суду першої
інстанції з урахуванням наступного.

Як убачається з матеріалів справи
протягом 2005 - 2012 років позивачі
зверталися із заявами до органів
прокуратури України, у тому числі і до
відповідача з приводу вчинення
посадовими особами Винниківської
міської ради суспільно - небезпечних
діянь у зв'язку із невиконанням
судового рішення. Тобто, спірні
правовідносини між сторонами виникли в
ході організації перевірки заяв про
злочини, поданих щодо дій посадових
осіб Винниківської міської ради,
пов'язаних з виконанням судових рішень.

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам особи, яка
подала апеляційну скаргу, колегія
суддів апеляційного суду виходить із
такого

Статтями 2, 4, 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено завдання адміністративного
судочинства та порядок реалізації
права на судовий захист у сфері
публічно правових відносин. Зокрема,
завданням адміністративного
судочинства України є захист прав,
свобод та інтересів фізичних осіб у
сфері публічно правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень при здійсненні ними
владних управлінських функцій. Кожна
особа має право в порядку,
встановленому Кодексом
адміністративного судочинства
України, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією або бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушено
її права та інтереси і на вказаний спір
поширюється юрисдикція
адміністративних судів. Тобто,
адміністративним судам підсудні
публічно правові спори, крім спорів,
для яких законом встановлений інший
порядок судового вирішення.

Крім цього, статтею 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
із здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій. Юрисдикція адміністративних
судів не поширюється на публічно -
правові справи, що належить вирішувати
в порядку кримінального судочинства.

Тобто, завдання адміністративного
судочинства обумовлюються його
особливостями, які відрізняють його
від інших видів судочинства.

Зміст та спрямованість правосуддя
випливає із обов'язку держави по
забезпеченню прав і свобод людини.
Завдання будь - якого судочинства
відображає його спрямованість, тобто
кінцеву мету.

Позивачі зверталися із відповідними
заявами та повідомленнями до набрання
чинності Кримінальним процесуальним
кодексом України від 13 квітня 2012 року
(до 19 листопада 2012 року). У
відповідності до ст. 236 Кримінально -
процесуального кодексу України 1960
року, скарга на дії прокурора подається
вищестоящому прокуророві, який її
розв'язує в порядку і в строки, що
передбачені статтями 234 і 235 цього
Кодексу.

Дії прокурора також можуть бути
оскаржені до суду. Скарги на дії
прокурора розглядаються судом першої
інстанції при попередньому розгляді
справи або при розгляді її по суті, якщо
інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду
України №6 - рп/2001 від 23 травня 2001 року
кримінальне судочинство - це
врегульований нормами
Кримінально-процесуального кодексу
України порядок діяльності органів
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури і суду (судді) щодо
порушення, розслідування, розгляду і
вирішення кримінальних справ, а також
діяльність інших учасників
кримінального процесу - підозрюваних,
обвинувачених, підсудних, потерпілих,
цивільних позивачів і відповідачів, їх
представників та інших осіб з метою
захисту своїх конституційних прав,
свобод та законних інтересів.

З огляду на вказані вище обставини та
положення відповідних статей Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що суть поданих позивачами
звернень до відповідача, а також
викладених в адміністративному позові
вимог та обставин, на які послався
позивач, є підставою для висновку, про
те, що даний спір не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства. Це в
свою чергу є підставою, передбаченою
ст. 157 ч. 1 п. 1 Кодексу адміністративного
судочинства України, закриття
провадження у справі.

Відповідно до вимог ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто ухваленим
відповідно до норм матеріального права
з дотриманням процесуальних норм, та на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи.

На підставі системного аналізу
вказаних правових норм, враховуючи
вищевикладені обставини, колегія
суддів апеляційного суду приходить до
висновку, що оскаржувана ухвала суду
першої інстанції відповідає
вищевказаним вимогам і при її
постановленні були дотримані
процесуальні норми.

Порушення норм процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи та невідповідність
висновків суду обставинам справи
згідно ст. 204 Кодексу адміністративного
судочинства України є підставами для
скасування ухвали суду, яка
перешкоджає подальшому провадженню у
справі, і направлення справи до суду
першої інстанції для продовження її
розгляду. При цьому, даною
процесуальною нормою не передбачено
повноважень суду апеляційної
інстанції у зв'язку із скасуванням
ухвали, яка перешкоджає подальшому
провадженню у справі, приймати рішення
по суті позовних вимог.

Проте, доводи апеляційної скарги щодо
порушення судом першої інстанції
процесуальних норм не заслуговують на
увагу, оскільки не підтверджені
матеріалами справи, а тому такі доводи
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Крім цього щодо зміни позовних вимог,
то позивач подала письмову заяву, яка
не відповідала вимогам ст. 106 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також фактично змінювала
предмет адміністративного позову
після початку розгляду справи по суті.
Тому суд першої інстанції у
відповідності в керуючись ст. 137
Кодексу адміністративного судочинства
України правомірно не прийняв заяви
про зміну позовних вимог.

Тому, апеляційної скаргу позивача слід
залишити без задоволення, а ухвалу суду
першої інстанції відповідно - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 199, 200, 204, 205, 206, 211,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
залишити без задоволення, а ухвалу
Львівського окружного
адміністративного суду від 23 січня 2013
року про закриття провадження по
справі №2а - 9917/12/1370 за адміністративним
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Прокуратури
Личаківського району м. Львова про
визнання протиправною бездіяльність -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення особам,
які беруть участь у справі, і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили обсязі безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В. В. Клюба

Судді:
Р. В. Кухтей

І. О.
Яворський