Справа № 807/1878/13-а
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року
Справа № 876/12725/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Большакової О.О., Коваля Р.Й.,

за участю секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Ужанського національного природного
парку на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від
17.09.2013 р. по справі за позовом Державної
фінансової інспекції у Закарпатській
області до Ужанського національного
природного парку про зобов'язання
виконати вимогу,-

встановив:

27.05.2013 року позивач - Державна фінансова
інспекція у Закарпатській області
звернулась в суд із позовом до
відповідача - Ужанського національного
природного парку про зобов'язання
виконати вимогу. У позовній заяві, із
урахуванням уточнення до позовних
вимог, просить суд зобов'язати
відповідача виконати вимогу Державної
фінансової інспекції в Закарпатській
області від 18.03.2012 року №07-07-6-14/1725, в
частині пунктів 10, 13, 14 щодо
відшкодування коштів на загальну суму
7271,25 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивачем в період з 28.12.2012 року по
01.03.2013 року, із перервою з 30.01.2013 по
17.02.2013 року було проведено планову
ревізію фінансово-господарської
діяльності відповідача за період з
01.07.2009 року по 30.09.2012 року, результати
якої відображено в акті від 05.03.2013 року
№ 07-07/21.

Позивач зазначає, що проведеною
ревізією було виявлено фінансові
порушення, що призвели до втрат
фінансових та матеріальних ресурсів,
на загальну суму 80015,95 грн. Таким чином,
позивачем винесено вимогу від 18.03.2013
року № 07-07-6-14/1725 про усунення виявлених
ревізією фінансових порушень, разом з
тим, відповідачем було частково
усунено виявлені позивачем фінансові
порушення.

Позивач вказує, що пред'явлена
відповідачеві вимога за № 07-07-6-14/1725 від
18.03.2013 року щодо усунення виявлених
ревізією фінансових порушень
залишається не виконаною в частині
пунктів 10, 13, 14 щодо відшкодування
коштів на загальну суму 7271,25 грн.
Зокрема, відповідачем було допущено
наступні фінансові порушення.
Керівником відповідача не
здійснювалися належні правові дії щодо
звернення до суду з вимогою про захист
свого цивільного права та
відшкодування майнової шкоди (збитків)
боржником протягом строку позовної
давності, які є обов'язковими до
виконання відповідно до вимог ст.ст.
610-611, 623-624, 629 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України).

Також, ревізією було встановлено, що по
двох товарно-транспортним накладним
відповідачем було реалізовано
деревину діаметром понад 24 см.
загальною кількістю 9,02 куб.м., як ліс
будівельний, тоді як відповідно до ДСТ
9462-88, ДСТ 9463-88, затверджених постановою
Державного комітету СРСР по стандартам
від 21.04.1988 № 33 її належало
реалізовувати як пиловник.

Позивачем в ході проведеної ревізії
встановлено, що відповідачем
відповідно до розпоряджень директора
Копача В.О., без укладання договорів,
було проведено безкоштовний відпуск
дров паливних відділенням
прикордонної служби Чопського
прикордонного загону Західного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України в
загальній кількості 128,0 куб.м. ( так
звана "шефська допомога").

На підставі вище викладених порушень,
представник позивача просить
зобов'язати відповідача виконати
вимогу від 18.03.2012 року №07-07-6-14/1725, в
частині пунктів 10, 13, 14 щодо
відшкодування коштів на загальну суму
7271,25 грн.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 17.09.2013 р.
позов Державної фінансової інспекції в
Закарпатській області до Ужанського
національного природного парку -
задоволено частково.

Зобов'язано Ужанський національний
природний парк виконати вимогу
Державної фінансової інспекції в
Закарпатській області від 18.03.2013 року №
07-07-6-14/1725 про усунення виявлених
ревізією фінансових порушень в
частині:

- пункту 10 щодо відшкодування в порядку
ст.ст. 130, 133, 136 Кодексу законів про працю
України, за рахунок винних осіб шкоди,
завданої внаслідок не проведення
претензійно-позовної роботи та
порушення термінів позовної давності
щодо стягнення коштів на суму 831,25
(вісімсот тридцять одну гривню
двадцять п'ять копійок) грн.;

- пункту 13 щодо відображення в обліку
дебіторської заборгованості за
недоотриману вартість лісопродукції
на загальну суму 578,60 (п'ятсот сімдесят
вісім гривень шістдесят копійок) грн.
для отримання несплачених коштів, в
іншому випадку стягнути з осіб, винних
у заниженні виду лісопродукції шкоду у
порядку і розмірі встановленому ст.ст.
130, 133, 136 Кодексу законів про працю
України;

- пункту 14 щодо проведення позовної
роботи з одержувачами, про оплату ними
коштів за отримані дрова, в іншому
випадку стягнути з осіб, винних у
безпідставному наданні шефської
допомоги на суму 5521,40 грн. (п'ять тисяч
п'ятсот двадцять одну гривню сорок
копійок), шкоду у порядку і розмірі
встановленому ст.ст. 130, 133, 136 Кодексу
законів про працю України.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із винесеним судовим
рішенням, його оскаржив відповідач.
Вважає, що постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин справи, з
порушенням норм матеріального і
процесуального права та підлягає
скасуванню з підстав, викладених в
апеляційній скарзі. Просить скасувати
постанову та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

В судове засідання сторони не
з'явились, хоча були повідомлені
належним чином про час та місце
розгляду справи у суді, а тому суд
вважає за можливе розглянути справу
без їх участі та відповідно до вимог ч. 1
ст. 41 КАС України фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
задовольнити частково, а оскаржувану
постанову скасувати, з наступних
підстав.

Колегією суддів встановлено,
підтверджено матеріалами справи
наступні обставини.

Так, на виконання п. 1.2.5.2 Плану
контрольно-ревізійної роботи
Державної фінансової інспекції в
Закарпатській області на четвертий
квартал 2012 року та на підставі
направлень на проведення ревізії від
27.12.2012 року №926 та від 13.02.2013 року №140,
позивачем в період з 28.12.2012 року по
01.03.2013 року, із перервою з 30.01.2013 по
17.02.2013 року було проведено планову
ревізію фінансово-господарської
діяльності відповідача за період з
01.07.2009 року по 30.09.2012 року.

Результати проведеної ревізії
відображено в акті від 05.03.2013 року №
07-07/21. Даною ревізією було виявлено
допущення відповідачем фінансових
порушень, що призвели до втрат
фінансових та матеріальних ресурсів,
на загальну суму 80015,95 грн.

Позивачем на підставі п.7 ст.10 та ст.15
Закону України Закону України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні" від
16.10.2012 року №5463-VІ із змінами та
доповненнями (надалі - Закон України
№5463) директору відповідача - Копачу В.О.
було пред'явлено вимогу від 18.03.2013 року
№ 07-07-6-14/1725 про усунення виявлених
ревізією фінансових порушень.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами у справі, суд апеляційної
інстанції виходить з наступних
законодавчих норм.

Так, згідно з Положенням про Державну
фінансову інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 23 квітня 2011 року № 499/2011
(надалі - Положення), державна фінансова
інспекція України (Держфінінспекція
України) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра фінансів України, входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері державного
фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно
до покладених на неї завдань вживає в
установленому порядку заходів до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства та притягнення
до відповідальності винних осіб, а
саме: вимагає від керівників та інших
службових осіб підконтрольних установ
усунення виявлених порушень
законодавства; звертається до суду в
інтересах держави, якщо підконтрольною
установою не забезпечено виконання
вимог до усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення,
Держфінінспекція України для
виконання покладених на неї завдань
має право в установленому порядку,
зокрема, пред'являти керівникам та
іншим особам підприємств, установ та
організацій, що контролюються,
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства; при виявленні збитків,
завданих державі чи об'єкту контролю,
визначати їх розмір згідно з методикою,
затвердженою Кабінетом Міністрів
України.

Також Положенням установлено, що у
разі, якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів,
Держфінінспекція України має право
звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з
положеннями пункту 7 статті 10 Закону №
2939-ХІІ, згідно з якими державній
контрольно-ревізійній службі надано
право пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів, вилучати в судовому порядку
до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що органу державного
фінансового контролю надано
можливість здійснювати контроль за
використанням коштів державного і
місцевого бюджетів та у разі виявлення
порушень законодавства пред'являти
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на корегування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і у цій частині
вона є обов'язковою до виконання. Що
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

На підставі наведеного, колегія суддів
приходить до висновку про наявність у
органу державного фінансового
контролю права заявляти вимогу про
усунення порушень, виявлених у ході
перевірки підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути виявлені
в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного
судочинства може бути оскаржене лише
таке рішення, яке породжує
безпосередньо права чи обов'язки для
позивача.

У справі, яка розглядається, Інспекція
пред'явила вимоги, які вказують на
виявлені збитки, їхній розмір та їх
стягнення.

Аналогічна правова позиція щодо
застосування зазначених норм
матеріального права була висловлена
колегією суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у постанові від 13 травня
2014 року (справа № 21-89а14).

За таких обставин, у задоволенні
позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав
вказані вимоги процесуального закону,
оскільки до спірних правовідносин не
вірно застосував норми матеріального
права, що призвело до ухвалення
незаконного рішення, яке підлягає до
скасування.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254
КАС України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Ужанського
національного природного парку
задовольнити, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 17.09.2013 р. по
справі № 807/1878/13-а - скасувати.

У задоволенні адміністративного
позову Державної фінансової інспекції
у Закарпатській області до Ужанського
національного природного парку про
зобов'язання виконати вимогу -
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили, а у разі
складення постанови в повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України - з дня
складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
О.О. Большакова

Р.Й. Коваль