Справа № 826/10210/14
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

16 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при
секретаріБорисюк Л.П., Петрика І.Й.,
Собківа Я.М. Чайка О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою
Непідприємницького товариства
«Відкритий недержавний пенсійний фонд
«Резерв Рівненщини» на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 15 вересня 2014 року у справі за
позовом Непідприємницького товариства
«Відкритий недержавний пенсійний фонд
«Резерв Рівненщини» до Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб,
третя особа Національна комісія, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг про визнання
дій протиправними та зобов'язання
вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2014 року Непідприємницьке
товариство «Відкритий недержавний
пенсійний фонд «Резерв Рівненщини»
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
позовом до Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб, третя особа Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг в якому просило визнати
протиправною бездіяльність
відповідача щодо неповернення
пенсійних активів в розмірі 285 000,00 грн.,
розміщених у ПАТ «Комерційний банк
«Південкомбанк» згідно договору
банківського вкладу «Стандартний» №
216Д-11Ю від 15.04.2013 та зобов'язати
відповідача повернути зазначені
грошові кошти.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 15
вересня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду, звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 15
квітня 2013 року між Публічним
акціонерним товариством «Комерційний
банк «Південкомбанк» та НТ ВНПФ
«Резерв Рівненщини», від імені та за
рахунок якого на підставі договору про
управління активами недержавного
пенсійного фонду від 24 січня 2007 року
№3-КУА виступило Приватне акціонерне
товариство «Компанія з управління
активами «Національний резерв»,
укладено договір банківського вкладу
«Стандартний» №216Д-11Ю.

Відповідно до пункту 1.2. зазначеного
договору, вкладник перераховує грошові
кошти у безготівковій формі на рахунок,
а банк приймає грошові кошти вкладника
в сумі 28 500,00 грн.

За користування коштами, банк сплачує
вкладнику проценти з розрахунку 20,5 %
(двадцять цілих 50 сотих) процентів
річних та зобов'язується повернути
вкладнику вклад 16 жовтня 2013 року
(пункти 1.3, 1.4 договору).

Додатковою угодою № 1 від 16 жовтня 2013
року до договору банківського вкладу
«Стандартний» від 15 квітня 2013 року
№216Д-11Ю пункт 1.3. викладено у новій
редакції, а саме: банк зобов'язується
повернути вкладнику вклад 18 квітня 2014
року.

Постановою правління Національного
банку України від 23 травня 2014 року №305
ПАТ «КБ «Південкомбанк» віднесено до
категорії неплатоспроможних, а згідно
рішення виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
26 травня 2014 року №37 розпочато
процедуру виведення Банку з ринку та
здійснення в ньому тимчасової
адміністрації.

ПАТ «Компанія з управління активами
«Національний резерв», яке діє від
імені позивача на підставі договорів
про управління активами недержавного
пенсійного фонду від 24 січня 2007 року
№3-КУА та від 02 червня 2014 року №1-КУА,
звернулось до ПАТ «КБ «Південкомбанк»
Уповноваженої особи Фонду на тимчасову
адміністрацію Маляренко А.А. із заявою
від 16 червня 2014 року № 220 про повернення
грошових коштів.

Листом від 01 липня 2014 року № 07/2069
уповноважена особа Фонду повідомила
ПАТ «Компанія з управління активами
«Національний резерв», що задоволення
вимог юридичних осіб щодо повернення
вкладів під час тимчасової
адміністрації не здійснюється.

Не погоджуючись із зазначеною
відмовою, НТ ВНПФ «Резерв Рівненщини»
звернулось з відповідним позовом до
Фонду, в якому просить визнати
протиправною бездіяльність останнього
щодо неповернення грошових коштів,
розміщених в ПАТ «КБ «Південкомбанк»
на підставі договору банківського
вкладу «Стандартний» №216Д-11Ю, та
зобов'язати повернути зазначені кошти.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, колегія суддів
виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 4 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року
№4452-VІ (далі - Закон), основним завданням
Фонду є забезпечення функціонування
системи гарантування вкладів фізичних
осіб та виведення неплатоспроможних
банків з ринку.

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону,
Фонд є єдиним розпорядником коштів,
акумульованих у процесі його
діяльності.

Частиною 2 ст. 20 Закону визначено, що
кошти Фонду не включаються до
Державного бюджету України, не
підлягають вилученню і можуть
використовуватися Фондом виключно для:

1) виплати гарантованої суми
відшкодування вкладникам коштів за
вкладами відповідно до цього Закону;

2) покриття витрат, пов'язаних з
виконанням покладених на Фонд функцій
та повноважень, зокрема, пов'язаних з
процедурою виведення
неплатоспроможного банку з ринку, у
межах кошторису витрат Фонду,
затвердженого адміністративною радою
Фонду, у тому числі витрат Фонду,
передбачених частиною восьмою статті 39
цього Закону;

3) забезпечення поточної діяльності
Фонду, утримання його апарату, розвитку
його матеріально-технічної бази в
межах кошторису витрат, затвердженого
адміністративною радою Фонду;

4) надання фінансової підтримки
приймаючому банку;

5) надання позик працівникам Фонду в
межах кошторису витрат, затвердженого
адміністративною радою Фонду, та у
порядку, передбаченому
нормативно-правовими актами Фонду;

6) надання цільової позики для
авансування виплат вкладникам банку
відповідно до пункту 1 частини шостої
статті 36 цього Закону протягом дії
тимчасової адміністрації.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону,
Фонд гарантує кожному вкладнику банку
відшкодування коштів за його вкладом.
Фонд відшкодовує кошти в розмірі
вкладу, включаючи відсотки, нараховані
на день початку процедури виведення
Фондом банку з ринку, але не більше суми
граничного розміру відшкодування
коштів за вкладами, встановленого на
дату прийняття такого рішення,
незалежно від кількості вкладів в
одному банку. Сума граничного розміру
відшкодування коштів за вкладами не
може бути меншою 200 000 гривень.

Виконання зобов'язань Фонду перед
вкладниками здійснюється Фондом з
дотриманням вимог щодо найменших
витрат Фонду та збитків для вкладників
у спосіб, визначений цим Законом, у тому
числі шляхом передачі активів і
зобов'язань банку приймаючому банку,
продажу банку, створення перехідного
банку протягом дії тимчасової
адміністрації або виплати
відшкодування вкладникам після
ухвалення рішення про відкликання
банківської ліцензії та ліквідації
банку.

Виплата відшкодування здійснюється з
урахуванням сум, сплачених вкладнику
протягом дії тимчасової адміністрації
у банку.

Гарантії Фонду не поширюються на
відшкодування коштів за вкладами у
випадках, передбачених цим Законом.

Вкладник набуває право на одержання
гарантованої суми відшкодування
коштів за вкладами за рахунок коштів
Фонду в межах граничного розміру
відшкодування коштів за вкладами після
прийняття рішення про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
банку (ч. 2 ст. 26 Закону).

Отже, Фонд здійснює відшкодування
коштів за вкладами тільки після
прийняття Нацбанком України рішення
про відкликання банківської ліцензії
та ліквідацію банку, а рішення щодо
відшкодування коштів приймається
Виконавчою дирекцією Фонду та
підписується Директором -
розпорядником фонду.

На час звернення із заявою про
повернення грошових коштів від 16
червня 2014 року та надання відповіді на
дане звернення, рішення про
відкликання банківської ліцензії та
ліквідації ПАТ «КБ «Південкомбанк»
прийнято не було, а отже у Фонду були
відсутні обов'язки на відшкодування
грошових коштів за вкладами.

Колегія суддів також погоджується із
доводами суду першої інстанції
стосовно того, що під час тимчасової
адміністрації, яку здійснює
уповноважена особа Фонду, джерелом
виплати коштів є грошові кошти банку, а
не Фонду, який уповноважений приймати
рішення про повернення грошових коштів
вкладникам лише після прийняття
рішення про відкликання банківської
ліцензії та ліквідації банку.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону, з дня
призначення уповноваженої особи Фонду
призупиняються всі повноваження
органів управління банку (загальних
зборів, спостережної ради і правління
(ради директорів) та органів контролю
(ревізійної комісії та внутрішнього
аудиту). Уповноважена особа Фонду від
імені Фонду набуває всі повноваження
органів управління банку та органів
контролю з дня початку тимчасової
адміністрації і до її припинення.

Протягом одного дня після призначення
уповноваженої особи Фонду керівники
банку забезпечують передачу
уповноваженій особі Фонду печаток і
штампів, матеріальних та інших
цінностей банку, а також протягом трьох
днів - передачу бухгалтерської та іншої
документації банку.

На період тимчасової адміністрації усі
структурні підрозділи, органи та
посадові особи банку
підпорядковуються у своїй діяльності
уповноваженій особі Фонду і діють у
визначених нею межах та порядку (ч. 2 ст.
36 Закону).

Частиною 5 даної норми Закону
визначено, що під час тимчасової
адміністрації не здійснюється: 1)
задоволення вимог вкладників та інших
кредиторів банку; 2) примусове
стягнення коштів та майна банку,
звернення стягнення на майно банку,
накладення арешту на кошти та майно
банку; 3) нарахування неустойки
(штрафів, пені) (економічних) санкцій за
невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань перед кредиторами та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів); 4)
зарахування зустрічних однорідних
вимог, якщо це може призвести до
порушення порядку погашення вимог
кредиторів, встановленого цим Законом.

Обмеження, встановлене пунктом 1
частини п'ятої цієї статті, не
поширюється на зобов'язання банку щодо:
1) виплати коштів за вкладами
вкладників за договорами, строк яких
закінчився, та за договорами
банківського рахунку вкладників.
Зазначені виплати в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом;
2) витрат, пов'язаних із забезпеченням
його операційної діяльності
відповідно до частини 4 цієї статті; 3)
виплати заробітної плати, авторської
винагороди, відшкодування шкоди,
заподіяної життю та здоров'ю
працівників банку.

В абзаці 5 частини 6 статті 36 Закону
визначено, що зобов'язання банку,
передбачені п. 2 і 3 частини 6 цієї
статті, виконуються банком у межах його
фінансових можливостей у порядку,
встановленому нормативно-правовими
актами Фонду.

Судом вірно не взято до уваги посилання
позивача на норми Цивільного
законодавства України, оскільки у разі
невиконання умов договору у сторони
договору виникає право на звернення до
суду з позовом про зобов'язання іншої
сторони, яка ухиляється від виконання
договору, на його виконання в рамках
цивільного або господарського
судочинства.

Даний висновок суду узгоджується з
вимогами ст.ст. 628, 629, 1058 ЦК України.

Призначення уповноваженої особи
Фондом на здійснення тимчасової
адміністрації в банку не звільняє банк
від виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Викладені в апеляційній скарзі
апелянтом доводи, висновків суду
першої інстанції не спростовують.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Непідприємницького
товариства «Відкритий недержавний
пенсійний фонд «Резерв Рівненщини» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 15 вересня 2014 року -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 15 вересня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та
підписано - 22.12.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Петрик І.Й.

Собків Я.М.