Справа № 808/1072/14
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 грудня 2014 рокусправа № 808/1072/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів:
Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Фірсіка Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області на постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 10
квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2014
року адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення - задоволено
повністю: визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області від 24 грудня 2013 року №,
яким фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 20 144 грн. 20 коп. та застосовано
штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 5
546 грн. 06 коп.

Не погодившись з постановою суду,
Державна податкова інспекція у
Жовтневому районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області подала апеляційну
скаргу, в якій просила скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог позивача у
повному обсязі.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
розгляду справи, тому у відповідності
до положення ст. 41 КАС України
фіксування судового процесу не
здійснюється.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
оскарження та доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
фахівцями ДПІ у Жовтневому районі м.
Запоріжжя було здійснено
документальну планову виїзну
перевірку фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів за період з
01.07.2010 року по 31.12.2012 року, за
результатами якої складено акт №16/17-214/
НОМЕР_1 від 07.11.2013 року.

Перевіркою встановлено, що позивачем в
порушення приписів законодавства
України, не утримано та не сплачено
податок з доходів фізичних осіб до
бюджету від імені та за рахунок
фізичних осіб по наступним правочинам:
за грудень 2010 року на суму 120 644,67 грн.
(лак, плівка), за період з 01.01.2012 року по
31.12.2012 року на суму 13 650,00 грн.
(дизайнерські послуги).

На підставі вказаного акту перевірки,
24.12.2013 року ДПІ у Жовтневому районі м.
Запоріжжя винесено податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб на 20144,20 грн. та
застосовано штрафну санкцію у сумі 5546,06
грн..

Правомірність та обґрунтованість
податкового повідомлення-рішення,
прийнятого на підставі акту перевірки,
є предметом спору, переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та
задовольняючи позовні вимоги у повному
обсязі, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем не доведено факт
наявності порушень позивачем
податкового законодавства, а тому
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення є протиправним та
таким, що підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту акту перевірки,
відповідачем зроблено висновки про те,
що в порушення п. 1.15 ст. 1, пп. 4.2.1 п. 4.2 ст.
4, пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»,
позивач, будучи податковим агентом по
відношенню до фізичних осіб, з якими
він здійснював відносини у періоді, що
перевірявся, не утримував, не
нараховував та не перераховував до
бюджету суми єдиного соціального
внеску за перевіряємий період.
Відповідач вказує, що ФОП ОСОБА_1 у
грудні 2010 року сплатив за лак, плівку
фізичній особі на суму - 120644,67 грн., але
документів, які підтверджують державну
реєстрацію суб'єкта господарської
діяльності не надав.

Проте, колегія суддів вважає, що дані
висновки податкового органу є
необґрунтованими, виходячи з
наступного.

У відповідності до п. 1.15 ст. 1 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» №889-IV від 22.05.2003 року
(далі - Закон України №889-IV)
визначається, що податковий агент - це
юридична особа (її філія, відділення,
інший відокремлений підрозділ) або
фізична особа чи представництво
нерезидента - юридичної особи, які
незалежно від їх
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками зобов'язані нараховувати,
утримувати та сплачувати цей податок
до бюджету від імені та за рахунок
платника податку, вести податковий
облік та подавати податкову звітність
податковим органам відповідно до
закону, а також нести відповідальність
за порушення норм цього Закону.

Згідно до пп. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 Закону
України №889-IV податковий агент, який
нараховує (виплачує) оподатковуваний
дохід на користь платника податку,
утримує податок від суми такого доходу
за його рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах статті 7 цього Закону.

За приписами пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону
України №889-IV передбачається, що
податок підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету під час
виплати оподатковуваного доходу
єдиним платіжним документом. Банки не
мають права приймати платіжні
документи на виплату доходу, які не
передбачають сплати (перерахування)
цього податку до бюджету. Якщо
оподатковуваний дохід нараховується,
але не виплачується платнику податку
особою, що його нараховує, то податок,
який підлягає утриманню з такого
нарахованого доходу, підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для місячного
податкового періоду.

Так, як встановлено судом апеляційної
інстанції, протягом грудня 2010 року
позивачем було здійснено оплат на
загальну суму 49575,78 грн., при цьому,
згідно виписки по рахунку за період з
01.12.2010 року до 31.12.2010 року, жодного
перерахування коштів фізичній особі не
було здійснено.

Судом досліджено наявні в матеріалах
справи документи отримані з фінансової
установи, які підтверджують обіг
грошових коштів за грудень 2010 року в
сумі 49575,78 грн., а також документи, які
підтверджують доходи та витрати
позивача за вказаний період.

Як підтверджується матеріалами справи,
зокрема, податковою декларацією з ПДВ
за грудень 2010 року, звітом платника
єдиного податку за 4 квартал 2010 року,
платіжними дорученнями, судом
встановлено, що позивачем за вказаний
період було сплачено податки у
належному розмірі.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що викладені вище
висновки податкового органу
суперечать нормам законодавства
України та фактичним обставинам
справи.

Разом з тим, в акті перевірки
відповідачем були зроблені висновки
про порушення позивачем пп.164.1.2 п. 164.1
ст. 164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п. 171.2. ст. 171,
пп. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу
України. Таких висновків перевіряючі
дійшли зі встановленого в ході
перевірки факту, що ФОП ОСОБА_1 протягом
періоду з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року
здійснював виплати неоформленому
працівнику - дизайнеру в загальній сумі
13650,00 грн. на підставі чого не
перераховано до бюджету податок з
доходів фізичних осіб у сумі 2047,50 грн.
та у зв'язку з чим нарахована пеня 287,00
грн..

Однак, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, оскільки, як
встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, ОСОБА_2 була
офіційно прийнята на посаду дизайнера
з 19.05.2010 року.

Судом досліджені документи, що
підтверджують офіційне оформлення
вказаного в акті перевірки працівника,
а саме: трудовий договір від 19.05.2010 року,
з відміткою центра зайнятості, заява
працівника на прийняття на роботу від
17.05.2010 року, наказ на призначення №1 від
19.05.2010 року, заяви на відпустку від
31.12.2010 року та від 31.01.2012 року, накази про
надання відпусток №5 від 01.01.2011 року та
№8к від 01.02.2012 року,
розрахунково-платіжні відомості на
підтвердження нарахування та
отримання ОСОБА_2 заробітної плати.

У відповідності до пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168
Податкового кодексу України, податок
сплачується (перераховується) до
бюджету під час виплати
оподатковуваного доходу єдиним
платіжним документом. Банки приймають
платіжні документи на виплату доходу
лише за умови одночасного подання
розрахункового документа на
перерахування цього податку до
бюджету.

Виходячи з аналізу вказаної норми
права, колегія суддів зазначає, що не
може бути проведений платіж за
відсутності розрахункового документа
на перерахування цього податку.

З огляду на викладене, є вірним
висновок суду першої інстанції про те,
що податкові зобов'язання відповідача
визначені ФОП ОСОБА_1 неправомірно.

Щодо застосованих до позивача штрафних
санкцій, слід зазначити наступне.

Так, матеріалами справи підтверджено,
що відповідачем було проведено
перевірку за період з 01.07.2010 року по
31.12.2012 року.

У відповідності до п. 7 підрозділу 10
"Інші перехідні положення" розділу XX
"Перехідні положення" штрафні санкції
за порушення податкового
законодавства за період з 1 січня по 30
червня 2011 року застосовуються у
розмірі не більше 1 гривні за кожне
порушення. Штрафні санкції до
платників єдиного податку за порушення
у 2012 році порядку обчислення,
правильності заповнення податкових
декларацій платника єдиного податку та
повноти сплати сум єдиного податку
платниками не застосовуються.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
приходить до висновку, що нарахування
податковим органом штрафних санкцій
позивачу є неправомірним.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, дослідивши вищевикладені
обставини справи, колегія суддів
вважає, що у діях платника податків
(позивача) немає порушень тих норм
законів, на які посилається відповідач
і приходить до висновку, що твердження
податкового органу про наявність таких
порушень ґрунтуються на припущеннях та
належним чином не доведені, доводи
відповідача не ґрунтуються на законі
та спростовуються наявними у
матеріалах справи доказами.

Згідно до п.п. 1,3 ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії).

Отже, проаналізувавши вищевикладені
обставини справи та правовідносини, що
їм відповідають та оцінивши докази
надані сторонами по справі у їх
сукупності, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що податкове
повідомлення - рішення № від 24
грудня 2013 року прийняте Державною
податковою інспекцією у Жовтневому
районі м. Запоріжжя не відповідає п.п.1,3
ч.3 ст.2 КАС України, оскільки винесене
відповідачем на підставі, у межах
повноважень, але не у спосіб,
передбачений законодавством та без
урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, отже
тому є протиправним та підлягає
скасуванню, а позовні вимоги позивача є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції
викладене достатньо повно,
обґрунтовано та мотивовано з
посиланням на конкретні пункти законів
України, які регулюють спірні
правовідносини, що свідчить про
відсутність підстав для його
скасування.

З огляду на встановлені судом першої
інстанції фактичні обставини справи та
обрану правову позицію, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
постановлення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко