Справа № 826/5536/13-а
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Смолій І.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Бєлової Л.В.

Гром Л.М.

За участю секретаря:
Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю "Інтерпром
ЛТД" на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
04 жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Інтерпром
ЛТД" до Київської регіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправними
дій, скасування картки відмови у
митному оформленні товарів та рішення
про коригування митної вартості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтерпром ЛТД"
звернувся до суду з позовом до
Київської регіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправним
дій щодо відмови у митному оформленні
товарів, скасування картки відмови у
митному оформленні товарів від 22
березня 2013 року № 100270000/2013/40221 та
рішення про коригування митної
вартості від 22 березня 2013 року №
100270000/2013/700195/2.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
04 жовтня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтерпром ЛТД"
звернувся з апеляційною скаргою,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким адміністративний позов
задовольнити.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, на
підставі зовнішньоекономічного
контракту №RA4537 від 30 жовтня 2012 року,
укладеним між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Інтерпром ЛТД" та
компанією INGRED GmbH (Німеччина), позивач
здійснював імпорт в Україну лимонної
кислоти (Citric Acid Monohydrate).

За вищевказаним контрактом у березні
місяці 2013 року компанією INGRED GmbH
(Німеччина) було здійснено поставку
позивачу партії товару, вказаному у
комерційному рахунку-фактурі (інвойсі)
№FLIQ121214C від 15 січня 2013 року у кількості
25 000 кг на загальну суму 20 750,00 доларів
США.

Під час декларування 22 березня 2013 року
отриманого за контрактом вантажу в
Декларації митної вартості товару
№100270000/2013/196311 позивачем було вказано
митну вартість товару, що імпортується,
визначену згідно ст.58 Митного кодексу
України за основним методом, а саме: за
ціною договору (вартість операції),
згідно якого митною вартістю товарів,
що ввозяться (імпортуються), є ціна
товару зазначена у рахунку-фактурі чи
рахунку-проформі, що становило 0,83
долари США за 1 кг.

На підтвердження заявлених відомостей
митної вартості товару, 22 березня 2013
року позивачем подано до Київської
регіональної митниці Міндоходів
наступні документи: копію
зовнішньоекономічного договору №RA4537
від 30 жовтня 2012; копію Специфікації №2/2
від 14 січня 2013 року до договору №RA4537
від 30 жовтня 2012; копію комерційного
рахунку-фактури (інвойсу) №FLIQ121214С від 15
січня 2013 року; копію коносаменту №APLU
065555200 від 22 січня 2013 року; копію
платіжного доручення в іноземній
валюті №44 від 13 березня 2013 року; копію
платіжного доручення в іноземній
валюті №46 від 21 березня 2013 року;
Міжнародну автомобільну накладну (CMR)
№2691 від 21 березня 2013 року; Сертифікат
про походження товару загальної форми
ССРІТ 3 від 16 січня 2013 року.

На підставі поданої позивачем вантажно
митної декларації та супровідних
документів на ввезений товар, 22 березня
2013 року відповідачем прийнято рішення
про коригування митної вартості від 22
березня 2013 року № 100270000/2013/700195/2, на
підставі якого прийнято картку відмову
в прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення № 100270000/2013/40221.

Вважаючи вищевказане рішення про
коригування митної вартості та картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску товарів
протиправними, позивач звернувся до
суду з даним позовом.

Так, приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
дії митного органу щодо визначення
митної вартості товару є правомірними,
а тому відсутні підстави для
скасування картки відмови у митному
оформленні товарів та рішення про
коригування митної вартості товару.

Проте, колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції у повній мірі, з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 49 Митного кодексу України,
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин 1, 2 статті 52
Митного кодексу України, заявлення
митної вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою. Декларант
або уповноважена ним особа, які
заявляють митну вартість товару,
зобов'язані: 1) заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом;заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом, або скориговану за
результатами контролю, здійсненого
митним органом; 2) подавати митному
органу достовірні відомості про
визначення митної вартості, які
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; 3) нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

Згідно ч.ч. 1, 2 статті 53 Митного кодексу
України, у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає митному
органу документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, зокрема, є:
декларація митної вартості та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

За правилами ч. 3 ст. 53 Митного кодексу
України, у разі якщо зазначені
документи містять розбіжності, наявні
ознаки підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи: договір (угоду,
контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Статтею 54 Митного кодексу України
передбачено, що контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється органом доходів і зборів
під час проведення митного контролю і
митного оформлення шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості. Контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом.

Так, згідно ч.ч. 2, 3 ст. 57 Митного кодексу
України, основним методом визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є перший
метод - за ціною договору (вартість
операції). Кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно рішення про коригування митної
вартості товарів, Київською
регіональною митницею Міндоходів
визначено митну вартість імпортованих
товарів на підставі 6 (резервного)
методу, в сумі 22 000 доларів США., тобто,
на 1 250,00 доларів США більше.

Так, застосовуючи 6 (резервний) методу
при визначенні митної вартості
імпортованих позивачем товарів, митний
орган зазначив, що митна вартість
товару не може бути визначена за ціною
Договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції),
оскільки подані декларантом документи
відповідно до ст. 53 Митного кодексу
України містять розбіжності, а саме:
сума, вказана в платіжному дорученні є
вищою, ніж сума, заявлена в інвойсі;
згідно специфікації поставка товару
здійснюється на умовах передплати, в
той час як платіжне доручення видано
пізніше ніж інвойс; до митного
оформлення позивачем також не надано
страхових документів, хоча поставка
товару здійснювалась на умовах CIF.

За наслідками процедури консультацій,
з метою правильного визначення митної
вартості, митним органом було
запропоновано позивачу, відповідно до
ч.3 ст.53 Митного кодексу України, надати
документи, а саме: договір з третіми
особами, пов'язаний з договором про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця; каталоги, специфікації,
прейскуранти, прайс-листи виробника
товарів; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
організаціями та/або інформацію
біржових організацій про вартість
товару та сировини; виписку з
бухгалтерської документації та інші,
за наявності, платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару (за
бажанням декларанта).

Судом встановлено, що вищевказані
вимоги митного органу виконані
позивачем частково, зокрема, було
надано: 1) комерційний інвойс,
надісланий Weifang Ensign Indastry Co., Ltd на Ingred GMBH
dsl від 29 грудня 2012 року, із зазначенням
ціни в 760 дол. США., та загальної
вартості в 19000 дол.США.; 2) копію
прайс-листа
вантажовідправника-виробника Weifang Ensign
Indastry Co., Ltd від 14 березня 2013 року із
зазначенням ціни, яка складає 760 дол. (CIF
Odessa), станом на 29 грудня 2012 року.; 3) копію
страхового сертифікату Marine Insurance Certificate
№А1804548, виданого CHUBB Insurance (China) Company LTD
від 04 січня 2013 року; 4) копію експортної
митної декларації країни відправлення
№60117658 від 28 грудня 2012 року.

З огляду на те, що інших з витребуваних
відповідачем документів позивачем
надано не було, митний орган дійшов
висновку про неможливість
застосування 1 методу визначення
митної вартості за ціною контракту.

Матеріали справи свідчать, що ТОВ
"Інтерпром ЛТД" надано Київській
регіональній митниці Міндоходів для
митного оформлення товару документи,
передбачені частиною 2 статті 53 Митного
кодексу України.

При цьому, під час розгляду справи
митним органом не доведено, що
декларантом зазначено не всі складові
числового значення митної вартості,
неправильно здійснений їх розрахунок
чи надано документи, які містять
розбіжності, ознаки підробки або не всі
відомості, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
задекларованих товарів.

Відповідно до ч. 5 статті 53 Митного
кодексу України, забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Повноваження митниці щодо
витребування додаткових документів
для перевірки правильності визначення
митної вартості товару можуть бути
реалізовані за наявності
обґрунтованих підстав для сумніву в
правильності митної оцінки товару.

Натомість, колегія суддів вважає, що
відповідачем не доведено наявність
обґрунтованих обмежень для визначення
митної вартості товарів за ціною
договору та, відповідно визначення
митної вартості товару за резервним
методом визначення митної вартості.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що Товариством з
обмеженою відповідальністю "Інтерпром
ЛТД" надано до Київської регіональної
митниці Міндоходів документи, які
дають змогу підтвердити заявлену митну
вартість товару, разом з тим,
відповідачем, всупереч положенням ч. 2
ст. 71 КАС України, не доведено
правомірності своїх рішень

Крім того, до матеріалів справи
позивачем долучено експертний
висновок Київської
торгово-промислової палати № Ц-169 від 26
березня 2013 року, згідно якого
контрактна (ринкова) ціна партії товару
(лимонна кислота моногідрат), що
ввозиться в Україну по
зовнішньоекономічному контракту №RA4537
від 30 жовтня 2012 року на умовах поставки
CIF Одеса (Україна) знаходиться в
діапазоні ринкових цін країни експорту
та може складати 830,00 доларів США.

Разом з тим, колегією суддів не
встановлено протиправності дій
Київської регіональної митниці
Міндоходів під час винесення рішення
про коригування митної вартості
товарів та картки відмови у митному
оформленні товарі, а тому позовні
вимоги в цій частині задоволенню не
підлягають.

Аналізуючи обставини справи та норми
законодавства, колегія суддів вважає
помилковим висновок суду першої
інстанції про необґрунтованість
позовних вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерпром ЛТД" в
повному обсязі, а тому рішення суду
підлягає скасуванню із винесенням
нового рішення про задоволення позову
частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи, викладені в
апеляційній скарзі, частково
спростовують висновки суду першої
інстанції та знайшли своє належне
підтвердження в суді апеляційної
інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
висновки суду першої інстанції
частково не відповідають встановленим
обставинам по справі, допущені судом
першої інстанції порушення норм
матеріального права призвели частково
до неправильного вирішення справи, а
тому оскаржувана постанова підлягає
скасуванню з прийняттям нового
рішення задоволення позову частково.

Згідно ст. 202 КАС України, підставами
для скасування постанови або ухвали
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 202, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Інтерпром
ЛТД" задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 04 жовтня 2013 року
скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Інтерпром
ЛТД" задовольнити частково.

Скасувати картку відмови у митному
оформленні (випуску) товарів Київської
регіональної митниці Міндоходів №
100270000/2013/40221 від 22 березня 2013 року та
рішення про коригування митної
вартості товару Київської
регіональної митниці Міндоходів №
100270000/2013/700195/2 від 22 березня 2013 року.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складення в повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Гром Л.М.

Повний текст постанови виготовлено
26.11.2014 року.

Головуючий суддя

Вівдиченко Т.Р.

Судді:

Бєлова Л.В.

Гром Л.М.