Справа № 810/5706/14
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/5706/14 Головуючий у 1-й
інстанції: Виноградова О.І.
Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

25 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

Головуючого судді
Аліменка В.О.,

суддів
Кобаля М.І., Кучми А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
відповідача Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПАРТНЕР ОЛЕУМ» до
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «ПАРТНЕР ОЛЕУМ»
звернулися до Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області, в якому просили суд визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 29.09.2014
№1.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2014
року зазначений адміністративний
позов - задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить Постанову суду першої
інстанції скасувати та постановити по
справі нове рішення, яким у задоволенні
адміністративного позову відмовити
повністю. Свої вимоги апелянт
аргументує тим, що судом першої
інстанції було не правильно
застосовано норми матеріального права
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними у справі доказами, колегія
суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, 14
лютого 2013 року позивач зареєстрований
як юридична особа, що підтверджується
копією виписки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців серія АБ № 996071 та
копією витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців. Основними видами
діяльності позивача є оптова торгівля
твердим, рідким, газоподібним паливом і
подібними продуктами.

У період з 2 по 8 вересня 2014 року
посадовими особами Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області було проведено документальну
позапланову виїзну перевірку позивача
з питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з ПП
«ВІВА ТРЕЙДІНГ» за період з 1 по 30
квітня 2014 року.

За результатами перевірки було
складено акт перевірки 15 вересня 2014
року № 472/22-03/38559678, де зазначено, що
позивачем порушено п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст.
188, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2
ст. 200 ПК України, в результаті чого
позивачем занижено податок на додану
вартість, яка підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету за квітень
2014 року у сумі 262 697 грн. 00 коп.

Вказані висновки мотивовані:

неможливістю проведення зустрічної
звірки контрагента позивача - ПП «ВІВА
ТРЕЙДІНГ» (код 39070777), у зв'язку з тим, що
згідно листа поданого ПП «ВІВА
ТРЕЙДІНГ» до ДПІ у Приморському районі
м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській
області від 27.05.2014 року, ним були
втрачені первинні та бухгалтерські
документи по взаємовідносинам з
контрагентами;

відсутністю у ПП «ВІВА ТРЕЙДІНГ»
основних засобів, трудових ресурсів та
виробничих потужностей,
управлінського та технічного
персоналу, складських приміщень,
транспортних засобів, що, на думку
Відповідача, свідчить про відсутність
у даного суб'єкта-господарювання
адміністративно-господарських
можливостей на виконання будь-яких
послуг і являється доказом відсутності
реальності господарських операцій
згідно податково-судової доктрини
«Реальності господарської операції»;

неможливістю проведення зустрічної
звірки з контрагентом ПП «ВІВА
ТРЕЙДІНГ» - ПП «АУРУМ 999» (код 37281141), а
також відсутності останнього за
податковою адресою; неможливості
встановити та допитати його (ПП «АУРУМ
999») директора; відображення ПП «АУРУМ
999» в додатку 5 до декларації з ПДВ
придбання товарів (робіт, послуг) від
підприємств з ознаками ризиковості;
відсутності у ПП «АУРУМ 999» основних
засобів, трудових ресурсів та
виробничих потужностей.

Так, 29 вересня 2014 року на підставі
висновків акту перевірки № 472/22-03/38559678
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення № 1, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
на загальну суму 328 371 грн. 00 коп., з якої
за основним платежем - 262 697 грн. 00 коп.,
за штрафними санкціями - 65 674 грн. 00 коп.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції дійшов висновку,
що позивачем правомірно заявлено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість, а висновок Акта
перевірки про порушення позивачем
пунктів 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.2, п.
198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200
Податкового кодексу України є
помилковим, а тому податкове
повідомлення-рішення від 29.09.2014 року
№1 підлягає скасуванню.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 185.1 ст. 185 ПК
України об'єктом оподаткування є
операції платників податку з: а)
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів на митну
територію України; г) вивезення товарів
за межі митної території України; е)
постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом. З метою оподаткування цим
податком до операцій з ввезення
товарів на митну територію України та
вивезення товарів за межі митної
території України прирівнюється
поміщення товарів у будь-який митний
режим, визначений Митним кодексом
України.

Як убачається з п. 188.1 ст. 188 ПК України,
база оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
вартості (у разі здійснення
контрольованих операцій - не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу) з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, що справляється з
вартості послуг стільникового
рухомого зв'язку, податку на додану
вартість та акцизного податку на спирт
етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів). До
складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податків безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг. До складу договірної
(контрактної) вартості не включаються
суми неустойки (штрафів та/або пені),
три проценти річних та інфляційні, що
отримані платником податку внаслідок
невиконання або неналежного виконання
договірних зобов'язань. До бази
оподаткування включаються вартість
товарів/послуг, які постачаються (за
виключенням суми компенсації на
покриття різниці між фактичними
витратами та регульованими цінами
(тарифами) у вигляді виробничої дотації
з бюджету та/або суми відшкодування
орендодавцю - бюджетній установі
витрат на утримання наданого в оренду
нерухомого майна, на комунальні
послуги та на енергоносії), та вартість
матеріальних і нематеріальних активів,
що передаються платнику податків
безпосередньо отримувачем
товарів/послуг, поставлених таким
платником податку. У випадках,
передбачених статтею 189 цього Кодексу,
база оподаткування визначається з
урахуванням положень статті 189 цього
Кодексу.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пп. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 Податкового
кодексу України сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом. (п. 200.2 ст. 200
ПК України).

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. 201.6 ст. 206 Податкового
кодексу України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 15 березня 2014 року між
позивачем (замовник) та ПП «ВІВА
ТРЕЙДІНГ» (виконавець) було укладено
договір про надання послуг № 15/03-14.

Згідно з п. 1.1 п. 1 названого договору
виконавець зобов'язується протягом 2014
року надавати за плату послуги
власними та залученими силами, діючи
від свого імені, але в інтересах
замовника, які включають в себе:
комплекс організаційних заходів, які
будуть задіяні в процесі поставки
вантажу покупцю замовника, але
виключно, по території України. Під
комплексом організаційних заходів у
рамках цього договору
розуміється:контрольні функції в
процесі організації відправлення та
одержання вантажу; інші послуги,
пов'язані з супроводженням,
перевезенням та контролем за
відправкою/одержанням вантажу за
місцями призначення замовника. Під
вантажем розуміється:нафтопродукти -
паливо для реактивних двигунів РТ.
Замовник зобов'язується оплачувати
надані послуги відповідно строків,
визначених п. 3.1 цього договору.

Позивачем в підтвердження своєї
позиції та правомірності виникнення
податкових зобов'язань та формування
податкового кредиту по
взаємовідносинам з ТОВ «ВІВА ТРЕЙДІНГ»
надано:

акт від 30 квітня 2014 року № 2961, згідно з
яким ПП «ВІВА ТРЕЙДІНГ» були проведені
роботи (комплекс заходів для
організації безперервної поставки по
території України вантажів за місцем
призначення замовника) на загальну
суму 1 576 182 грн. 00 коп.;

податкову накладну від 30 квітня 2014
року на суму 1 576 182 грн. 00 коп.

Зазначені документи підписані
посадовою особою ПП «ВІВА ТРЕЙДІНГ»,
завірені печаткою цього підприємства
та свідчать, що ПП «ВІВА ТРЕЙДІНГ» було
надано позивачу послуги, визначені
договором № 15/03-14.

На підтвердження факту розрахунку за
надані ПП «ВІВА ТРЕЙДІНГ» послуги
позивачем надано копії платіжних
доручень від 12 червня та 16 липня 2014 року
на суму 300 000 грн. 00 коп. та 1 276 182 грн. 00
коп., які завірені печаткою
акціонерного банку «Південний».

Колегія суддів, проаналізувавши
податкові накладні, які містяться в
матеріалах справи, дійшла висновку, що
вони повністю відповідають вимогам,
встановлених до первинних документів,
які пред'являються п.2 ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» та п.2
Положення про документальне -
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88.

Колегія суддів також звертає увагу, що
на момент складання податкових
накладних контрагент позивача був
зареєстрованим як платники ПДВ у
встановленому законодавством порядку.
Вище викладені обставини відповідачем
не спростовано, а тому видача ними
податкових накладних є правомірною.

Крім того, договір № 15/03-14 позивачем
було укладено на виконання договорів
поставки. Зокрема, від:

18 березня 2014 року № 07, укладеного між
позивачем (покупець) та товариством з
обмеженою відповідальністю «ЕЛЕМЕНТ
ОЙЛ (постачальник);

03 квітня 2014 року № 286/1/14/11, укладеного
між позивачем (постачальник) та
Міністерством оборони України
(замовник).

На підтвердження виконання ТОВ
«ЕЛЕМЕНТ ОЙЛ» договору № 07 позивачем
було надано суду:

- видаткові накладні (т. 2 а.с. 2, 4, 6, 8, 10, 12,
14, 16, 18, 20);

- податкові накладні (т. 2 а.с. 24-26, 35-44, 48);

- акти прийому-передачі (т. 2 а.с. 3, 5, 7, 9, 11,
13, 15, 17, 19, 21);

- акти звірки (т. 2 а.с. 1);

- розрахунки коригування кількісних і
вартісних показників до податкової
накладної (т. 2 а.с. 22-23, 27-34, 45-46);

- платіжні доручення, які завірені
печаткою акціонерного банку
"Південний" (т. 2 а.с. 49-53).

Водночас на підтвердження виконання МО
України договору № 286/1/14/11 позивачем
було надано суду:

- рахунки фактури (т. 1 а.с. 132, 144, 156, 175, 186,
202, 215, 227);

- видаткові накладні (т. 1 а.с. 133, 145, 157, 176,
187, 203, 216, 228);

- накладні (т. 1 а.с. 137, 149, 161, 180, 191-192, 212, 221,
235);

- акти прийому-передачі продукції (т. 1
а.с. 134, 136, 146, 148, 158, 160, 177, 179, 188, 190, 204, 206, 217,
219-220, 229, 231-232);

- відомість вагонів (т. 1 а.с. 138, 150, 213, 222,
236);

- сертифікат відповідності (т. 1 а.с. 139,
152, 162, 181, 194, 209, 224, 234);

- паспорт якості (т. 1 а.с. 140-142, 151, 154-155,
163-173, 182-184, 193, 195-200, 208, 210-211, 223, 225, 233, 237-243);

-повідомлення-підтвердження отримання
та оприбуткування за бухгалтерським
обліком матеріальних цінностей,
оплачених у централізованому порядку
(т. 1 а.с. 135, 147, 159, 178, 189, 205, 218, 230);

-банківську виписку, яка завірена
печаткою акціонерного банку
«Південний».

Крім того, посилання Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області на неможливість проведення
зустрічної звірки з контрагентом ПП
«ВІВА ТРЕЙДІНГ» - ПП «АУРУМ 999» (код
37281141), а також відсутності останнього
за податковою адресою; неможливості
встановити та допитати його (ПП «АУРУМ
999») директора; відображення ПП «АУРУМ
999» в додатку 5 до декларації з ПДВ
придбання товарів (робіт, послуг) від
підприємств з ознаками ризиковості;
відсутності у ПП «АУРУМ 999» основних
засобів, трудових ресурсів та
виробничих потужностей, колегія суддів
розцінює критично та до уваги не
приймає, оскільки вказані акти
стосуються взаємовідносин ПП «ВІВА
ТРЕЙДІНГ» з його контрагентами, однак
не мають ніякого відношення до
позивача та не свідчать про
обізнаність посадових осіб Товариства
з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР
ОЛЕУМ» про можливе вчинення його
контрагентами порушень вимог
податкового законодавства.

Разом з цим, щодо посилання податкового
органу на неможливість проведення
зустрічної звірки контрагента
позивача - ПП «ВІВА ТРЕЙДІНГ» (код 39070777),
у зв'язку з тим, що згідно листа
поданого ПП «ВІВА ТРЕЙДІНГ» до ДПІ у
Приморському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області від
27.05.2014 року, ним були втрачені первинні
та бухгалтерські документи по
взаємовідносинам з контрагентами
колегія суддів зауважує, що судова
практика вирішення податкових спорів
виходить із презумпції
добросовісності платників податків та
інших учасників правовідносин у сфері
економіки. У зв'язку з цим презумується,
що дії платника податків, результатом
яких є отримання податкової вигоди,
вважаються економічно виправданими, а
відомості, які містяться у податковій
та бухгалтерській звітності платника, -
достовірними.

Подання платником податків до
контролюючого органу усіх належним
чином оформлених первинних документів,
передбачених податковим
законодавством, з метою отримання
податкової вигоди є підставою для її
отримання, якщо контролюючий орган не
доведе неправдивість, недостовірність
або суперечливість відомостей, які
містяться у таких документах.

Доводи контролюючого органу про
отримання платником податків
необґрунтованої податкової вигоди
мають ґрунтуватися на сукупності
доказів, що безспірно підтверджують
існування обставин, які виключають
право платника податків, зокрема, на
формування податкового кредиту.

Неможливість проведення зустрічної
звірки контрагента платника податків
не є імперативною ознакою
протиправності діяльності такого
суб'єкта господарювання та не може
розцінюватись як беззаперечне
свідчення фіктивності усіх
господарських операцій, здійснюваних
таким суб'єктом.

При дотриманні контрагентом
законодавчо встановлених вимог щодо
формування відповідних документів
підстави для висновку про
недостовірність або суперечливість
відомостей, зазначених у таких
податкових накладних, відсутні, якщо не
встановлені обставини, які свідчать
про обізнаність покупця про зазначення
продавцем недостовірних відомостей.

Отже, з наведеного вбачається, що судом
першої інстанції вірно встановлені
фактичні обставини справи, первинні
документи повністю відповідають
вимогам чинного законодавства, а
господарська діяльність позивача
характеризується наявністю ділової
мети та спрямована на досягнення
позитивного економічного ефекту, а
тому, колегія суддів дійшла висновку
про необґрунтованість висновків
податкового органу, що призвело до
безпідставного прийняття податкового
повідомлення-рішення.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
викладені в апеляційній скарзі не
знайшли свого підтвердження,
оскаржувана постанова прийнята судом
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області на Постанову Київського
окружного адміністративного суду від 22
жовтня 2014 року - залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
В.О. Аліменко

Судді
М.І. Кобаль

А.Ю. Кучма

.

Головуючий суддя
Аліменко В.О.

Судді:
Кобаль М.І.

Кучма А.Ю.