Справа № К/9991/72790/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/72790/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Вовчанського
районного центру зайнятості
Харківської області на ухвалу судді
Харківського окружного
адміністративного суду від 16 грудня 2009
року та ухвалу судової колегії судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 16 червня 2010 року в справі за позовом
Вовчанського районного центру
зайнятості Харківської області до
ОСОБА_4 про стягнення допомоги по
безробіттю,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2009 року позивач звернувся в
суд з адміністративним позо вом, в
якому зазначав, що в травні 2007 року
відповідачу надано статус
безробітного та призначено допомогу по
безробіттю. В результаті проведеної
перевірки було встановлено, що
відповідач була звільнена з
попереднього місця роботи за власним
бажанням, а не за згодою сторін, і у
трудовій книжці здійснено виправлення
статті 38 Кодексу законів про працю
України на статтю 36 цього Кодексу,
внаслідок чого неправомірно було
призначено виплату допомоги з 8 дня
після реєстрації, а не після 90 дня, а
також в період перебування на обліку та
нарахування допомоги по безробіттю
відповідач була тимчасово
працевлаштована.

Посилаючись на порушення відповідачем
вимог Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» просив стягнути виплачену
допомогу по безробіттю в розмірі 2 899,92
грн.

Ухвалою судді Харківського окружного
адміністративного суду від 16 грудня 2009
року, залишеною без змін ухвалою
судової колегії судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області від 16 червня 2010
року, відмовлено у відкритті
провадження у справі у зв'язку з тим, що
справу не належить розглядати у
порядку адміністративного
судочинства.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення норм процесуального права,
позивач просив скасувати судові
рішення та направити справу на новий
розгляд.

Відмовляючи у відкритті провадження у
справі суддя окружного суду керувався
статтею 1212 Цивільного кодексу України,
відповідно до якої особа, яка набула
майно або зберегла його у себе за
рахунок іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про
повернення виконаного за недійсним
правочином; витребування майна
власником із чужого незаконного
володіння; повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні;
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Апеляційний суд, залишаючи без змін
ухвалу судді окружного суду, виходив з
того, що відповідно до пункту 2 частини
першої статті 15 Цивільного
процесуального кодексу України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо спорів з
приводу призначення, обчислення,
перерахунку, здійснення, надання,
одержання пенсійних виплат, соціальних
виплат непрацездатним громадянам,
виплат за загально-обов'язковим
державним соціальним страхуванням та
інших соціальних виплат, соціальних
послуг, допомоги, захисту, пільг,
речового майна, пайків або грошової
компенсації замість них.

Перевіривши правильність застосування
судами норм процесуального права
колегія суддів приходить до висновку
про те, що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 4
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на всі
публічно-правові спори, крім тих, для
яких законом установлено інший порядок
судового вирішення.

У пункті 1 частини першої статті 3 цього
Кодексу справу адміністративної
юрисдикції визначено як переданий на
вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого само-врядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, установлених
законом.

За змістом частини четвертої статті 50
Кодексу адміністративного судочинства
України суб'єкт владних повноважень
може звернутись з адміністративним
позовом до фізичної особи у випадках,
установлених законом.

Частиною першою статті 18 Закону
України «Про зайнятість населення»
встановлено, що для реалізації
державної політики зайнятості
населення, професійної орієнтації,
підготовки і перепідготовки,
працевлаштування та соціальної
підтримки тимчасово не працюючих
громадян у порядку, що визначається
Кабінетом Міністрів України,
створюється державна служба
зайнятості, діяльність якої
здійснюється під керівництвом
Міністерства праці та соціальної
політики України, місцевих державних
адміністрацій та органів місцевого
самоврядування. Державна служба
зайнятості складається з: Державного
центру зайнятості Міністерства праці
та соціальної політики України, центру
зайнятості Автономної Республіки Крим,
обласних, Київського та
Севастопольського міських, районних,
міськрайонних, міських і районних у
містах центрів зайнятості, центрів
організації професійного навчання
незайнятого населення і центрів
професійної орієнтації населення,
інспекцій по контролю за додержанням
законодавства про зайнятість
населення.

Згідно зі статтею 19 цього Закону, у якій
визначено обов'язки і права державної
служби зайнятості, вона, зокрема, має
право: розпоряджатися в установленому
законодавством порядку коштами Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття; в установленому
законодавством порядку подавати
громадянам допомогу по безробіттю та
матеріальну допомогу по безробіттю,
припиняти і відкладати їх виплати.

Відповідно до частини третьої статті 36
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Зокрема, постановою Кабінету Міністрів
України від 20 березня 2006 року № 357
(строк дії якої продовжено на 2007 рік
згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 31 січня 2007 року № 98)
заверджено Порядок розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття». За правилами пункту 7
цього Порядку у разі відмови особи
повернути суми незаконно виплачених
коштів, а також у разі неповернення
(невідшкодування) їх у встановлений
строк стягнення таких коштів
здійснюється в судовому порядку
відповідно до законодавства.

Отже, відповідно до наведених норм
законодавства даний спір є
публічно-правовим, оскільки виник за
участю суб'єкта владних повноважень,
який реалізовував у спірних
правовідносинах надані йому чинним
законодавством владні управлінські
функції у сфері державної політики
зайнятості населення.

Таким чином, висновок судів про те, що
спір, який розглядається, не належить
до адміністративної юрисдикції, не
ґрунтується на положеннях чинного
законодавства України та не відповідає
правовій позиції Верховного Суду
України у справах цієї категорії,
висловленій у постановах від 23 березня
2010 року (№ 21-2282во09), 13 квітня 2010 року (№
21-320во10) та 14 лютого 2012 року (справа №
21-1099во10), у зв'язку з чим оскаржувані
судові рішення підлягають скасуванню,
а справа - направленню до суду першої
інстанції для вирішення питання про
відкриття провадження у справі.

Також слід зазначити, що залишаючи без
змін ухвалу судді окружного суду,
апеляційний суд помилково керувався
положеннями статті 15 Цивільного
процесуального кодексу України в
редакції, чинній з 10 березня 2010 року, а
не на час звернення до суду з позовною
заявою.

Керуючись статтями 222, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Вовчанського
районного центру зайнятості
Харківської області задовольнити
частково.

Ухвалу судді Харківського окружного
адміністративного суду від 16 грудня 2009
року та ухвалу судової колегії судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 16 червня 2010 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/