Справа № 817/3144/14
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3144/14

11 грудня 2014 року 13год. 23хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Жуковська Л.А. за
участю секретаря судового засідання
Мельничук О.А. та сторін і інших осіб,
які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Ляшук Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Кузнецовської об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, вимоги та рішення
про застосування штрафних санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

Приватний підприємець ОСОБА_4
звернувся до суду з адміністративним
позовом про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень Кузнецовської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Рівненській області (далі
Кузнецовська ОДПІ) № від 07.10.2014
року про визначення податку на додану
вартість на суму 38826 грн. та
застосування штрафних санкцій в сумі
9706,5 грн., № від 07.10.2014 року про
визначення податку на доходи фізичних
осіб, що сплачуються податковим
агентом із доходів платника податку у
вигляді заробітної плати в сумі 10914,02
грн. та застосування штрафних санкцій в
сумі 8449,11 грн., № від 07.10.2014 року
про визначення податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується за
результатами річного декларування на
суму 41927,32 грн. та застосування штрафних
санкцій на суму 10481,83 грн., № від
07.10.2014 року про застосування штрафних
санкцій на суму 510 грн., вимоги про
сплату боргу № Ф-62 від 22.09.2014 року зі
сплати єдиного внеску на суму 20472,27 грн.,
вимоги про сплату боргу № Ф-63 від 22.09.2014
року зі сплати єдиного внеску на суму
121333,54 грн., рішення № від 07.10.2014
року про застосування штрафних санкцій
за донарахування територіальним
органом доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску на суму 10899,72 грн., рішення №
від 07.10.2014 року про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску на суму
10236,14 грн.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог вказує, що під час здійснення
підприємницької діяльності ним не було
допущено заниження податку на додану
вартість за періоди зазначені в акті
перевірки № 474/17-НОМЕР_7 від 22.09.2014 року.
При цьому позивач покликається на
наявність податкових та видаткових
накладних за період червень, липень 2011
року, липень 2012 року, січень, березень,
травень, червень, липень 2013 року та
договір купівлі-продажу будівельних
матеріалів з ПП ОСОБА_5 Отже, податкове
повідомлення-рішення № на суму
48532,5 грн. є безпідставним.

Спростовуючи податкове
повідомлення-рішення № на суму
52409,15 грн. зазначає, що під час
здійснення підприємницької діяльності
ним не було занижено доходи по
операціях з ТОВ "Добробуд", ТОВ "Свиспан
Лімітед", КП "Костопільське
будинкоуправління", ПП "МАХТ-430" так як
операції по вказаних суб'єктах
відображені в книзі обліку доходів і
витрат. Щодо завищення витрат зазначає,
що до їх складу включено вартість
придбаного причепа вантажного
спеціалізованого "КНОТТ" 93G 5910
загальною вартістю 46500 грн., що
підтверджується первинними
документами, виписаними ПП
"НаноТрейлерз Україна", які надавалися
до перевірки. Заперечуючи щодо
зменшення витрат за 2012 рік на суму 66679
грн. позивач наводить перелік
документів, що підтверджують
обґрунтованість понесення вказаних
витрат та вказує, що під час проведення
документальної перевірки такі
документи не було взято до уваги.

Зазначаючи щодо незаконності
податкового повідомлення-рішення №
на суму 19363,13 грн. згідно якого
визначено податок з доходів фізичних
осіб найманих осіб вказує, що фактично
перевіряючими застосовано непрямі
методи визначення податкових
зобов'язань при оподаткування найманої
праці ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Зазначає, що
такі дії податкового органу суперечать
трудовим договорам та табелям обліку
робочого часу. Отже, оспорюване
податкове повідомлення-рішення є
незаконним.

Враховуючи похідний характер
нарахувань сум єдиного соціального
внеску та застосування відповідних
штрафних санкцій по єдиному
соціальному внеску від порушень, що
стали основою для податкових
повідомлень-рішень про визначення
податку з доходів фізичних осіб,
позивач з аналогічних підстав
спростовує законність вимоги про
сплату боргу № Ф-62 від 22.09.2014 року зі
сплати єдиного внеску на суму 20472,27 грн.,
вимоги про сплату боргу № Ф-63 від 22.09.2014
року зі сплати єдиного внеску на суму
121333,54 грн., рішення № від 07.10.2014
року про застосування штрафних санкцій
за донарахування територіальним
органом доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску на суму 10899,72 грн. та рішення №
від 07.10.2014 року про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску на суму
10236,14 грн.

В судовому засіданні представник
позивача повністю підтримав заявлені
позовні вимоги, зазначив, що виявлені
Кузнецовською ОДПІ правопорушення
спростовуються наявними в матеріалах
справи первинними документами та
просив суд задовольнити позовні вимоги
повністю.

Відповідач - Кузнецовська ОДПІ
адміністративний позов не визнав з
підстав викладених в письмових
запереченнях.

В судовому засіданні представник
відповідача пояснив суду, що
збільшуючи валові доходи позивача за
2012-2013 роки податковий орган виходив з
наявної розбіжності згідно даних АІС
«Система автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України» між
сумами податкових зобов'язань
задекларованими ПП ОСОБА_4 та сумами
податкових зобов'язань
задекларованими ТОВ "Добробуд", ТОВ
"Свиспан Лімітед", КП "Костопільське
будинкоуправління", ТОВ
"Рівнебудальянс", ПП "МАХТ-430".

Зменшуючи позивачу витрати на суму 46500
грн. та податковий кредит на суму 9300
грн. за 2011 рік податковий орган
зазначає, що вартість придбаного
причепа вантажного спеціалізованого
"КНОТТ" 93G 5910 не може бути відображена в
податковому обліку підприємця так як
останній зареєстрований на
громадянинові.

Зменшуючи витрати на суму 66679 грн. за 2012
рік Кузнецовська ОДПІ стверджує, що
такі витрати не підтверджуються
первинними документами (до перевірки
не надано актів виконаних робіт, що
відображені в книзі обліку доходів і
витрат). Крім того, позивачем не надано
доказів отримання доходів по вказаних
витратах.

Щодо зменшення витрат на суму 144775 грн.
за 2013 рік податковий орган зазначає, що
позивачем не було реалізовано ТМЦ
придбані в ПП ОСОБА_5, а отже вартість
придбання останніх не може бути
включені до складу витрат до їх
продажу.

З аналогічних підстав зменшується сума
податкового кредиту.

Оподатковуючи дохід виплачений
найманим особам ОСОБА_6 та ОСОБА_7
пропорційно відпрацьованому часу
Кузнецовська ОДПІ стверджує, що
вказані особи працювали з 7.00 до 23.00, а не
так як зазначено в табелях робочого
часу. Таким чином, виходячи із сум
мінімальної заробітної плати позивачу
нараховано податок з доходів фізичних
осіб по найманих працівниках.

На суму заниженої бази оподаткування
по податку з доходів фізичних осіб
Кузнецовською ОДПІ було нараховано
додатково для позивача єдиний
соціальний внесок та застосовано
відповідно штрафні санкції.

Враховуючи наведене представник
відповідача просить суд відмовити в
задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові докази суд
приходить до висновку, що
адміністративний позов підлягає до
часткового задоволення з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що 22.09.2014 року
Кузнецовською ОДПІ складено акт №
474/17-НОМЕР_7 про результати
документальної планової виїзної
перевірки ФОП ОСОБА_4 реєстраційний
номер облікової картки платника
податків НОМЕР_7, щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів за період з
01.01.2011 року по 31.12.2013 року, дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011 року по 31.12.2013 року, виконання
вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 року по
31.12.2013 року.

З висновків акта перевірки №
474/17-НОМЕР_7 від 22.09.2014 року вбачається,
що за результатами її проведення було
встановлено порушення:

· ст.ст. 135, 138, 139, 167, 177 Податкового
кодексу України, що призвело до
неналежного ведення Книги обліку
доходів і витрат за період з 01.01.2011 року
по 31.12.2013 рік та заниження податку на
доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності на суму
41927,32 грн. в т.ч. за 2011 рік на суму 7151,81
грн., 2012 рік на суму 11489,70 грн., 2013 рік на
суму 23285,81 грн.;

· ст.ст. 14, 51, 119, 162, 163, 164, 168, 169, 171
Податкового кодексу України в
результаті чого не утримано та не
перераховано бюджету податок з доходів
фізичних осіб за 2011-2013 роки на суму 10914,02
грн.

· ст.ст. 7, 8 Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" № 2464-VI від 08.07.2010
року в результаті чого не перераховано
до бюджету єдиний соціальний внесок в
сумі 121333,54 грн. в т.ч. за 2011 рік на суму
23515,47 грн., 2012 рік на суму 49630,03 грн., 2013
рік на суму 48188,04 грн. та єдиний
соціальний внесок із заробітної плати
найманих осіб з 2011-2013 роки на суму 20472,27
грн.

· ст.ст. 185, 187, 198, 199 Податкового
кодексу України в результаті чого
занижено податок на додану вартість на
суму 38826 грн.

На підставі акта перевірки №
474/17-НОМЕР_7 від 22.09.2014 року
Кузнецовською ОДПІ було винесено
податкові повідомлення-рішення №
від 07.10.2014 року про визначення
податку на додану вартість на суму 38826
грн. та застосування штрафних санкцій в
сумі 9706,5 грн., № від 07.10.2014 року
про визначення податку на доходи
фізичних осіб, що сплачуються
податковим агентом із доходів платника
податку у вигляді заробітної плати в
сумі 10914,02 грн. та застосування штрафних
санкцій в сумі 8449,11 грн., № від
07.10.2014 року про визначення податку на
доходи фізичних осіб, що сплачується за
результатами річного декларування на
суму 41927,32 грн. та застосування штрафних
санкцій на суму 10481,83 грн., № від
07.10.2014 року про застосування штрафних
санкцій на суму 510 грн., вимоги про
сплату боргу № Ф-62 від 22.09.2014 року зі
сплати єдиного внеску на суму 20472,27 грн.,
вимоги про сплату боргу № Ф-63 від 22.09.2014
року зі сплати єдиного внеску на суму
121333,54 грн., рішення № від 07.10.2014
року про застосування штрафних санкцій
за донарахування територіальним
органом доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску на суму 10899,72 грн., рішення №
від 07.10.2014 року про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску на суму
10236,14 грн.

Як вбачається з акта перевірки (п. 2.1.2
акта) посадові особи Кузнецовської
ОДПІ стверджують, що ПП ОСОБА_4 було
занижено оподаткований дохід в 2012 році
на суму 1230 грн., в 2013 році на суму 1625 грн.

Вказане правопорушення виникло в
результаті розбіжностей між сумами
податкових зобов'язань,
задекларованими ПП ОСОБА_4 по операціях
з ТОВ "Добробуд", ТОВ "Свиспан Лімітед",
КП "Костопільське будинкоуправління",
ТОВ "Рівнебудальянс", ПП "МАХТ-430" та
сумами загального оподаткованого
доходу відображеного в звітних
Деклараціях про майновий стан за 2012, 2013
року.

Як вбачається з пояснень ПП ОСОБА_4 не
заперечує факту отримання доходів від
ТОВ "Добробуд" на суму 1230 грн., ТОВ
"Свиспан Лімітед" на суму 149 грн., КП
"Костопільське будинкоуправління" на
суму 315 грн., ТОВ "Рівнебудальянс" на
суму 495 грн., ПП "МАХТ-430" на суму 666 грн.
При цьому зазначає, що вказані суми
відображені в книзі обліку доходів і
витрат та задекларовані в складі
податкових зобов'язаннях по податку на
додану вартість та додатку № 5 до
вказаних декларацій.

Відповідно до пп. 135.4.1. ст. 135
Податкового кодексу України - дохід від
реалізації товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, у тому числі винагороди
комісіонера (повіреного, агента тощо);
особливості визначення доходів від
реалізації товарів, виконаних робіт,
наданих послуг для окремих категорій
платників податків або доходів від
окремих операцій встановлюються
положеннями цього розділу;

Згідно п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу
України - об'єктом оподаткування є
операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

Із системного аналізу положень ст.ст. 135
та 185 Податкового кодексу України
слідує, що базою для нарахування сум
податку з доходів фізичних осіб від
здійснення підприємницької діяльності
та податку на додану вартість є одна й
та сама величина, а саме - вартість
реалізованих товарів, робіт та послуг.

Таким чином, при співставленні
показники декларацій з податку на
додану вартість повинні відповідати
показникам декларації про майновий
стан за аналогічні періоди.

Як свідчать дані перевірки за 2012 рік
позивачем задекларовано загальний
оподаткований дохід в сумі 585341 грн. в
той час як згідно даних перевірки сума
доходу становить 586571 грн. розбіжність
складає 1230 грн., за 2013 рік сума доходу
згідно даних декларацій становить 504891
грн., згідно даних перевірки 506516 грн.
розбіжність складає 1625 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
- кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно до ч. 1 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
- належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Позивач спростовуючи виявлені
податковим органом правопорушення
покликається на реєстри отриманих та
виданих податкових накладних та
показники декларацій по податку на
додану вартість. Вказані докази не
спростовують доводи Кузнецовської
ОДПІ щодо заниження загального
оподаткованого доходу по Декларації
про майновий стан за 2012 та 2013 роки, а
отже не є належними в розумінні ст. 70
Кодексу адміністративного судочинства
України та не доводять факт
відображення спірних сум в складі
загального оподаткованого доходу.

За таких обставин, суд вважає
обґрунтованим збільшення
Кузнецовською ОДПІ загального
оподаткованого доходу в 2012 році на суму
1230 грн. та в 2013 році на суму 1625 грн.

З аналогічних підстав позивачем не
спростовано твердження Кузнецовської
ОДПІ щодо заниження податкових
зобов'язань по податку на додану
вартість в сумі 571 грн. в т.ч. липень 2012
року на суму 246 грн., січень 2013 року на
суму 30 грн., березень 2013 року на суму 63
грн., липень 2013 року на суму 99 грн.,
листопад 2013 року на суму 133 грн.

Як вбачається з матеріалів справи в 2011
році ПП ОСОБА_4 було придбано причіп
вантажний спеціалізований "КНОТТ" 93G-5910,
що підтверджується актом
приймання-передачі транспортного
засобу та видатковою накладною №
РН-0000104 від 30.05.2011 року. Вказаний причіп
було зареєстровано на громадянина
ОСОБА_4, що підтверджується копією
технічного паспорту НОМЕР_8 від 11.05.2011
року.

Зі змісту акта перевірки вбачається,
що податковий орган стверджує, що у
фізичної особи - підприємця відсутні
правові підстави для формування витрат
на придбання транспортного засобу так
як у відповідності до ст.ст. 138, 139, 177
Податкового кодексу України
підприємці не можуть нараховувати
амортизацію на вартість придбаних
основних засобів. Крім того,
Кузнецовська ОДПІ зазначає, що
транспортний засіб зареєстровано на
фізичну особу, а не на приватного
підприємця.

Згідно п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу
України - об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та не
грошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

Пп. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу
України - до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 134 Господарського кодексу
України встановлено, що суб'єкт
господарювання, який здійснює
господарську діяльність на основі
права власності, на свій розсуд,
одноосібно або спільно з іншими
суб'єктами володіє, користується і
розпоряджається належним йому (їм)
майном, у тому числі має право надати
майно іншим суб'єктам для використання
його на праві власності, праві
господарського відання чи праві
оперативного управління, або на основі
інших форм правового режиму майна,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 51 Цивільного кодексу
України до підприємницької діяльності
фізичних осіб застосовуються
нормативно-правові акти, що регулюють
підприємницьку діяльність юридичних
осіб, якщо інше не встановлено законом
або не випливає із суті відносин.

Підпунктом 14.1.138 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України визначено, що основні
засоби - матеріальні активи, у тому
числі запаси корисних копалин наданих
у користування ділянок надр (крім
вартості землі, незавершених
капітальних інвестицій, автомобільних
доріг загального користування,
бібліотечних і архівних фондів,
матеріальних активів, вартість яких не
перевищує 2500 гривень, невиробничих
основних засобів і нематеріальних
активів), що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку, вартість яких перевищує 2500
гривень і поступово зменшується у
зв'язку з фізичним або моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік (або операційний цикл,
якщо він довший за рік).

Згідно п. 4 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 7 "Основні
засоби", затвердженого наказом
Міністерства фінансів України № 92 від
27.04.2000 року, основні засоби -
матеріальні активи, які
підприємство/установа утримує з метою
використання їх у процесі
виробництва/діяльності або постачання
товарів, надання послуг, здавання в
оренду іншим особам або для здійснення
адміністративних і
соціально-культурних функцій,
очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких
більше одного року (або операційного
циклу, якщо він довший за рік).

Разом з тим, ці витрати підлягають
амортизації у порядку, визначному
статтями 144 - 146 Податкового кодексу
України та включаються до валових
витрат у вигляді амортизаційних
відрахувань.

Згідно з пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Податкового
кодексу України платник податків має
право обирати самостійно метод ведення
обліку доходів і витрат.

Частиною 3 ст. 2 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено, що
суб'єкти підприємницької діяльності,
яким відповідно до законодавства
надано дозвіл на ведення спрощеного
обліку доходів і витрат, ведуть
бухгалтерський облік і подають
фінансову звітність у порядку,
встановленому законодавством про
спрощену систему обліку і звітності.

Норми статей 8, 9 Закону України "Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні" визначають те, що
платник податку повинен самостійно
вести бухгалтерський облік.

Таким чином, Закон України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" надає фізичній
особі - підприємцю право вести
спрощений облік доходів і витрат, при
цьому не позбавляє його права вести
бухгалтерський облік валових витрат
основних фондів, що підлягають
амортизації.

Крім того, норма п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України визначає, що для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Частиною 6 ст. 128 Господарського кодексу
України передбачено, що громадянин-
підприємець зобов'язаний, зокрема:
вести облік результатів своєї
підприємницької діяльності відповідно
до вимог законодавства; своєчасно
надавати податковим органам
декларацію про майновий стан і доходи
(податкову декларацію), інші необхідні
відомості для нарахування податків та
інших обов'язкових платежів,
сплачувати податки та інші обов'язкові
платежі в порядку і в розмірах,
встановлених законом.

Таким чином, ні Податковий кодекс
України, ні Закон України "Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні" не позбавляє права
фізичної особи - підприємця на
загальній системі оподаткування вести
бухгалтерський облік валових витрат
основних фондів, що підлягають
амортизації, а враховуючи норми пункту
44.1 статті 44 Податкового кодексу
України - зобов'язує платника податків
вести облік основних засобів, які в
силу пп. 139.1.5 п. 139.1 ст. 139 розділу III
Податкового кодексу України
підлягають амортизації.

Враховуючи вищевикладене, у
податкового органу відсутні будь-які
підстави для зменшення витрат ПП
ОСОБА_4 на суму 46500 грн. що становить
вартість придбаного причепа
вантажного спеціалізованого "КНОТТ"
93G-5910. За таких обставин податкове
повідомлення-рішення № від 07.10.2014
року про визначення податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується за
результатами річного декларування
підлягає визнанню протиправним та
скасуванню в частині визначення
основного зобов'язання на суму 7151,81 грн.
та застосування штрафних санкцій на
суму 1787,95 грн.

Наведене вище правопорушення, як
зазначає Кузнецовська ОДПІ, призвело
до завищення податкового кредиту на
суму 9300 грн., що формувався позивачем по
податковій звітності за
квітень-травень 2011 року. На думку
податкового органу придбаний причіп
вантажний спеціалізований "КНОТТ" 93G-5910
не використовується в межах
підприємницької діяльності підприємця
так як зареєстрований на
громадянинові.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України - право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності).

При цьому слід враховувати, що діючим
Порядком державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, конструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1388 від 07.09.1998 року та положеннями
Цивільного кодексу України не
передбачено можливості здійснення
реєстрації транспортного засобу на
приватного підприємця.

Таким чином, доводи податкового органу
щодо неможливості формування
приватним підприємцем податкового
кредиту на суму податку на додану
вартість сплачену під час придбання
причепа вантажного спеціалізованого
"КНОТТ" 93G-5910 поза як останній
зареєстрований на громадянинові є
помилковими та свідчать про невірне
застосування положень ст. 198
Податкового кодексу України.

До матеріалів справи Кузнецовською
ОДПІ не долучено жодних належних та
допустимих доказів, що свідчать про
використання придбаного причіпа
вантажного спеціалізованого "КНОТТ"
93G-5910 приватним підприємцем поза межами
його господарської діяльності для
особистих цілей. За таких обставин у
відповідача відсутні правові підстави
для зменшення сформованого позивачем
податкового кредиту в квітні 2011 року на
суму 3333 грн., в травні 2011 року на суму 5967
грн.

Отже, податкове повідомлення-рішення
Кузнецовської ОДПІ № від 07.10.2014
року про визначення податку на додану
вартість підлягає визнанню
протиправним та скасуванню в частині
визначення 9300 грн. основного платежу та
2325 грн. застосованих штрафних санкцій.

Як вбачається з акта перевірки в 2012
році до декларації про майновий стан та
доходи ПП ОСОБА_4 було включено витрати
на суму 66679 грн. При цьому під час
проведення документальної перевірки
позивачем не було надано ревізорам
первинні документи, а саме акти
виконаних робіт, що відображені в книзі
обліку доходів і витрат та
підтверджують понесені витрати.

Спростовуючи такі твердження
податкового органу позивач
покликається на цілий перелік
первинних документів, що перераховані
в позовній заяві та в копіях долучено
до матеріалів справи. На думку позивача
в сукупності вказані первинні
документи підтверджують понесені
витрати, а отже підстав для їх
зменшення на суму 66679 грн. у
Кузнецовської ОДПІ не було.

Згідно п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу
України - об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

П. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України
передбачено, що до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 ст. 139 розділу ІІІ
Податкового кодексу України - не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно п. 1 Порядок ведення Книги обліку
доходів і витрат, яку ведуть фізичні
особи - підприємці, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування, і
фізичні особи, які провадять незалежну
професійну діяльність затвердженого
наказом Міністерства доходів і зборів
України від 16.09.2013 № 481 зареєстрованому
в Міністерстві юстиції України 01
жовтня 2013 р. за № 1686/24218 - відповідно до
пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6
статті 178 розділу IV Податкового кодексу
України (далі - Кодекс) фізичні особи -
підприємці, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування, та
фізичні особи, які провадять незалежну
професійну діяльність (далі -
самозайняті особи), зобов'язані вести
Книгу обліку доходів і витрат (далі -
Книга), у якій за підсумком робочого
дня, протягом якого отримано дохід, на
підставі первинних документів
здійснюються записи про отримані
доходи та документально підтверджені
витрати.

Як вбачається з акта перевірки під час
її проведення не надано акти виконаних
робіт, що відображені в книзі обліку
доходів і витрат від 29.05.2012 року на суму
10206,47 грн., 25.07.2012 року на суму 15020,50 грн.,
18.10.2012 року на суму 32732,74 грн., 28.12.2012 року
на суму 6219,28 грн. та від 31.12.2012 року на
суму 2500 грн.

До матеріалів справи позивачем
долучено цілий ряд первинних
документів за період травень-грудень
2012 року, що на його думку підтверджують
понесення витрат на суму 66679 грн.

Судом досліджено вказаний перелік
первинних документів. За результатами
проведеного дослідження встановлено,
що дати складання та суми перелічених
первинних документів не відповідають
записам здійсненим позивачем
самостійно в книзі обліку доходів і
витрат. Враховуючи що в книзі обліку
доходів і витрат, записи про отримані
доходи та документально підтверджені
витрати здійснюються за підсумками
кожного робочого дня, суд не може
вважати як доказ підтвердження
понесених витрат документи, що мають
інші дати та суми, ніж записи здійснені
в книзі обліку доходів і витрат.

Таким чином, доводи позивача в цій
частині не ґрунтуються на належних та
допустимих доказах, а отже не
спростовують доводи податкового
органу викладені в акті перевірки №
474/17-НОМЕР_7 від 22.09.2014 року щодо
завищення витрат на суму 66679 грн.

Як вбачається з акта перевірки № під
час її проведення було встановлено, що
позивачем до складу витрат 2013 року було
включено вартість придбаних
будівельних матеріалів у ПП ОСОБА_5 на
суму 144775 грн. в т.ч. березень 2013 року на
суму 16666,67 грн., травень 2013 року на суму
44775 грн., червень 2013 року на суму 35000 грн.,
липень 2013 року на суму 48333,33 грн. При
цьому на момент проведення перевірки
позивачем не було надано доказів
наступної реалізації придбаних ТМЦ, а
отже їх вартість не може бути включена
до складу витрат. Наведене порушення
одночасно призвело до завищення
податкового кредиту на загальну суму
28955 грн. в т.ч. березень 2013 року на суму
3333 грн., травень 2013 року на суму 8955 грн.,
червень 2013 року на суму 7000 грн., липень
2013 року на суму 9667 грн.

Згідно пояснень позивача вартість
придбаних матеріалів є не оплаченою та
не включалася до складу витрат
декларації про майновий стан і доходи.
При цьому факт їх відображення в складі
сум податкового кредиту позивач не
заперечує.

Пп. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу
України передбачено, що доходи
фізичних осіб - підприємців, отримані
протягом календарного року від
провадження господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Пп. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу
України передбачено, що об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Пп. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу
України передбачено, що до переліку
витрат, безпосередньо пов'язаних з
отриманням доходів, належать
документально підтверджені витрати, що
включаються до витрат операційної
діяльності згідно з розділом III цього
Кодексу.

Аналіз ст. 177 Податкового кодексу
України свідчить, що витрати
приватного підприємця формуються по
факту отримання доходу (виручки у
грошовій та не грошовій формі). За умови
якщо придбанні ТМЦ є не реалізованими,
приватний підприємець не має права на
включення їх вартості до складу витрат
декларації про майновий стан і доходи.

Доводи позивача щодо не відображення
вказаних сум в складі витрат є
голослівними та не підтверджуються
жодним належним та допустими доказом, а
отже не спростовують твердження
посадових осіб Кузнецовської ОДПІ
викладені в акті перевірки.

Разом з тим, правила формування
податкового кредиту по податку на
додану вартість визначені ст. 198
Податкового кодексу України є
відмінними від правил формування
витрат прописаних ст. 177 Податкового
кодексу України.

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу
України - право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності).

П. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

При цьому слід враховувати, що у
відповідності до п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України - право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пп. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України - не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Як свідчать матеріали справи
податковий кредит сформований ПП
ОСОБА_4 підтверджується податковими
накладними № 33 від 29.03.2013 року на суму
20000 грн. в т.ч. ПДВ 3333,33 грн., № 24 від 31.05.2013
року на суму 27620 грн. в т.ч. ПДВ 4603,33 грн.,
№ 27 від 31.05.2013 року на суму 26110 грн. в т.ч.
ПДВ 4351,67 грн., № 21 від 27.06.2013 року на суму
42000 грн. в т.ч. ПДВ 7000 грн.

Таким чином, правилами передбаченими
ст. 198 Податкового кодексу України
надається право платнику податків
формувати податковий кредит по першій
події не залежно від факту наступної
реалізації товарів за умови наявності
податкової накладної, що відповідає
вимогам ст. 201 Податкового кодексу
України.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що позивачем було правомірно
сформовано податковий кредит на суму
28955 грн., як наслідок податкове
повідомлення-рішення № від 07.10.2014
року про визначення ПДВ підлягає
визнанню протиправним та скасуванню на
суму 28955 грн. основного платежу та 7238,75
грн. застосованих штрафних санкцій.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов
висновку, що податкове повідомлення
рішення Кузнецовської ОДПІ № від
07.10.2014 року про визначення ПДВ підлягає
визнанню протиправним та скасуванню в
частині визначення основного платежу
на суму 38255 грн. та застосування
штрафних санкцій на суму 9563,75 грн.,
податкове повідомлення-рішення №
від 07.10.2014 р. про визначення
податку з доходів фізичних осіб
підлягає визнанню протиправним та
скасуванню на суму 7151,81 грн. основного
платежу та 1787,95 грн. застосованих
штрафних санкцій.

Правопорушення, що стали підставою для
визначення податку з доходів фізичних
осіб та прийняття податкового
повідомлення-рішення № від 07.10.2014
р. призвели до заниження бази
оподаткування єдиним внеском на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, що привело до
порушення ст.ст. 7, 8 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" № 2464-VI від 08.07.2010
року. Як наслідок Кузнецовською ОДПІ
було прийнято вимогу № Ф-63 від 22.09.2014
року про сплату боргу на суму 121333,54 грн.
та рішення № від 07.10.2014 року про
застосування штрафних санкцій за
донарахування органом доходів і зборів
або платником своєчасно не
нарахованого єдиного соціального
внеску на суму 10899,72 грн.

Згідно п. 2) ч. 1 ст. 7 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" № 2464-VI від 08.07.2010
року - єдиний внесок нараховується для
платників, зазначених у пункті 4 (крім
фізичних осіб - підприємців, які обрали
спрощену систему оподаткування) та 5
частини першої статті 4 цього Закону, -
на суму доходу (прибутку), отриманого
від їх діяльності, що підлягає
обкладенню податком на доходи фізичних
осіб, та на суму доходу, що
розподіляється між членами сім'ї
фізичних осіб - підприємців, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу за місяць, у якому
отримано дохід (прибуток).

Згідно п. 1 ч. 11 ст. 8 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" № 2464-VI від 08.07.2010
року - єдиний внесок для платників,
зазначених у пунктах 4 та 5 частини
першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктами 2 та 3 частини
першої статті 7 цього Закону бази
нарахування єдиного внеску.

Враховуючи той факт, що виявлене за
результатами проведеної
документальної перевірки заниження
бази оподаткування єдиним внеском
знайшло лише часткове підтвердження
вимога Кузнецовської ОДПІ № Ф-63 від
22.09.2014 року про сплату боргу підлягає
частковому скасуванню на суму 23515,47 грн.

З аналогічних підстав підлягає
частковому скасуванню рішення
Кузнецовської ОДПІ № від 07.10.2014
року про застосування штрафних санкцій
за донарахування органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного соціального
внеску на суму 1175,77 грн.

Також, з акта перевірки вбачається, що
ПП ОСОБА_4 було не в повній мірі
відображено доходи виплачені найманим
працівникам ОСОБА_6 та ОСОБА_7. При цьому
податковий орган стверджує, що вказані
особи працювали в магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_1» (АДРЕСА_1) в якому
встановлено графік роботи з 07.00 по 23.00,
що перевищує 40 годинний робочий
тиждень, а отже й заробітна плата має
перевищувати рівень мінімальної.

Позивач заперечуючи щодо вказаних
тверджень ревізорів вказує, що
фактично нарахування податку з доходів
фізичних осіб найманих працівників
здійснено за методикою непрямих
методів.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_6 перебувала з ПП ОСОБА_4 в
трудових відносинах на підставі
трудового договору від 03.06.2011 року,
ОСОБА_7 на підставі трудового договору
від 19.12.2012 року.

Згідно умов вказаних договорів сторони
погодили мінімальну заробітну плату та
40 години робочий тиждень.

Відповідно до пп.14.1.180 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України
податковий агент щодо податку на
доходи фізичних осіб - юридична особа
(її філія, відділення, інший
відокремлений підрозділ), самозайнята
особа, представництво нерезидента -
юридичної особи, інвестор (оператор) за
угодою про розподіл продукції, які
незалежно від організаційно-правового
статусу та способу оподаткування
іншими податками та/або форми
нарахування (виплати, надання) доходу (у
грошовій або негрошовій формі)
зобов'язані нараховувати, утримувати
та сплачувати податок, передбачений
розділом IV цього Кодексу, до бюджету
від імені та за рахунок фізичної особи
з доходів, що виплачуються такій особі,
вести податковий облік, подавати
податкову звітність контролюючим
органам та нести відповідальність за
порушення його норм в порядку,
передбаченому статтею 18 та розділом
IVцього Кодексу.

Згідно пп.18.1, 18.2 ст.18 Податкового
кодексу України податковим агентом
визнається особа, на яку цим Кодексом
покладається обов'язок з обчислення,
утримання з доходів, що нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику, та
перерахування податків до
відповідного бюджету від імені та за
рахунок коштів платника податків.
Податкові агенти прирівнюються до
платників податку і мають права та
виконують обов'язки, встановлені цим
Кодексом для платників податків.

Зі змісту вищевказаних норм
податкового законодавства слідує, що
законодавцем виключено можливість
неоднозначного трактування змісту пп.
14.1.180 п. 14.1 ст.14 та ст.18 Податкового
кодексу України. Так, останнім чітко
визначено, що обов'язок щодо
нарахування, утримання та сплати
податку на доходи фізичних осіб у
податкового агента виникає виключно за
рахунок фізичної особи з доходів, що їй
виплачуються.

Відповідно до п. 164.2.1 п. 164.2 ст.164
Податкового кодексу України до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку включаються доходи у вигляді
заробітної плати, нараховані
(виплачені) платнику податку
відповідно до умов трудового договору
(контракту).

Статтею 15 Закону України "Про оплату
праці" передбачено форми і системи
оплати праці, норми праці, розцінки,
тарифні сітки, схеми посадових окладів,
умови запровадження та розміри
надбавок, доплат, премій, винагород та
інших заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами у колективному
договорі з дотриманням норм і гарантій,
передбачених законодавством,
генеральною та галузевими
(регіональними) угодами.

Згідно до 4.2 ст.97 Кодексу законів про
працю форми і системи оплати праці,
норми праці, розцінки, тарифні ставки,
схеми посадових окладів, умови
запровадження й розміри надбавок,
доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами, установами,
організаціями самостійно в
колективному договорі, а у випадку,
коли його не укладено, власником або
уповноваженим ним органом за
погодженням із профспілковим органом,
що представляє інтереси більшості
працівників, або, за його відсутності, з
іншим органом, уповноваженим на
представництво трудовим колективом.

З огляду на зазначене слідує, що не
встановлення факту конкретної суми
доходу, який отримував працівник, не є
об'єктом оподаткування податку на
доходи фізичних осіб.

Слід зазначити, що дохід відповідач
визначав, виходячи з мінімальної
заробітної плати, а отже вбачається
застосування непрямих методів, що
суперечить чинному законодавству,
зокрема, ст.39 Податкового кодексу
України.

Крім того, реалізацію державної
політики з питань нагляду та контролю
за додержанням законодавства про працю
здійснюють державні інспекцій з питань
праці, які відповідно й здійснюють
контроль щодо порядку та строків
виплати заробітної плати, до функцій
контролюючих органів, в свою чергу,
відноситься контроль за своєчасністю,
достовірністю та повнотою нарахування
та сплати податків та зборів, зокрема
податку з доходів фізичних осіб.

Відповідно до приписів ст.19
Конституції України, правовий порядок
в Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що Кузнецовською ОДПІ не було
доведено належними та допустими
доказами факт виплати ОСОБА_4 для
громадян працівникам ОСОБА_6 та ОСОБА_7
доходів, що не відображені в
розрахунках за формою 1-ДФ, як наслідок
відсутні підстави для визначення
податку з доходів фізичних осіб -
найманих осіб, а отже податкове
повідомлення-рішення № від 07.10.2014
року про визначення податку з доходів
фізичних осіб, що сплачує податковий
агент на суму 10914,02 грн. основного
платежу та 8449,11 грн. застосованих
штрафних санкцій підлягає визнанню
протиправним та скасуванню в повному
обсязі.

Враховуючи ідентичність обставин для
прийняття, з аналогічних підстав
підлягають визнанню протиправними та
скасуванню вимога № Ф-62 від 22.09.2014 року
про сплату боргу на суму 20472,27 грн. та
рішення № від 27.10.2014 року про
застосування штрафних санкцій з 20472,27
грн. на суму 10236,14 грн.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України - для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

П. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України
передбачено, що платники податків
зобов'язані забезпечити зберігання
документів, визначених у пункті 44.1 цієї
статті, а також документів, пов'язаних
із виконанням вимог законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, не
менш як 1095 днів з дня подання
податкової звітності, для складення
якої використовуються зазначені
документи, а у разі її неподання - з
передбаченого цим Кодексом граничного
терміну подання такої звітності.

П. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України
визначено, що незабезпечення платником
податків зберігання первинних
документів, облікових та інших
регістрів, бухгалтерської та
статистичної звітності, інших
документів з питань обчислення і
сплати податків та зборів протягом
установлених статтею 44 цього Кодексу
строків їх зберігання та/або ненадання
платником податків контролюючим
органам оригіналів документів чи їх
копій при здійсненні податкового
контролю у випадках, передбачених цим
Кодексом, - тягнуть за собою накладення
штрафу в розмірі 510 гривень.

Враховуючи той факт, що позивачем було
допущено порушення ст. 44 Податкового
кодексу України, суд вважає
обґрунтованим застосування до
останнього штрафної санкції в розмірі
510 грн., а отже податкове
повідомлення-рішення Кузнецовської
ОДПІ № від 07.10.2014 року про
визначення штрафу на суму 510 грн. є
законним.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Кузнецовської об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області від 07.10.2014 № в частині
визначення основного платежу на суму 38
255 грн. та застосування штрафної
санкції на суму 9 563, 75 грн.

Визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Кузнецовської об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області № від 07.10.2014 повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Кузнецовської об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області від 07.10.2014 № в частині
визначення основного платежу на суму 7
151, 81 грн. та застосування штрафної
санкції на суму 1787, 95 грн.

Визнати протиправним та скасувати
вимогу про сплату боргу (недоїмки)
Кузнецовської об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області від 22.09.2014 №Ф-62 повністю.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу про сплату боргу (недоїмки)
Кузнецовської об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області від 22.09.2014 №Ф63 в частині
на суму 23 515, 47 грн.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Кузнецовської об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області № від 07.10.2014
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Кузнецовської об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області № від 07.10.2014
в частині на суму 1 175, 77 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 із Державного
бюджету судовий збір у розмірі 395, 50 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Жуковська Л.А.