Справа № 140/674/14-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 140/674/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Науменко
Суддя-доповідач: Біла Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Матохнюка Д.Б.

при секретарі: Швець А.І.

за участю представників сторін:

прокурора - Клімова Б.В.

відповідача - ОСОБА_2. ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Заступника прокурора Вінницької
області та ОСОБА_6 на постанову
Немирівського районного суду
Вінницької області від 29 липня 2014 року
у справі за адміністративним позовом
Прокурора Немирівського району в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 до
ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
Немирівської міської ради
Немирівського району, Комунального
підприємства "Тульчинське бюро
технічної інвентаризації" про
скасування рішення виконкому
Немирівської міської ради від 17.10.2006
року №161 в частині «Про безоплатну
передачу квартири у власність громадян
ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9.»,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на квартиру від 07.02.2007 року за
адресою АДРЕСА_1, скасування державної
реєстрації права власності на вказану
квартиру ,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2014 року прокурор
Немирівського району в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_7 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, Немирівської міської ради
Немирівського району, комунального
підприємства «Тульчинське бюро
технічної інвентаризації» про
скасування рішення виконкому
Немирівської міської ради від 17.10.2006
року №161 в частині «Про безоплатну
передачу квартири у власність громадян
ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9.»,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на квартиру від 07.02.2007 року за
адресою АДРЕСА_1, скасування державної
реєстрації права власності на вказану
квартиру.

Постановою Немирівського районного
суду Вінницької області від 29.07.2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, відповідач - ОСОБА_6
та позивач - заступник прокурора
Вінницької області подали апеляційні
скарги, в яких, посилаючись на невірне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також на неповне з'ясування
всіх обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, просили
скасувати постанову Немирівського
районного суду Вінницької області
від 29.07.2014 року та прийняти нову
постанову, якою адміністративний позов
задовольнити.

В судовому засіданні представник
позивача (апелянта) підтримав доводи
апеляційної скарги та просив щодо її
задоволення.

Представник відповідачів ОСОБА_9 та
ОСОБА_2 в судовому засіданні
заперечували проти задоволення
апеляційних скарг, посилаючись на
правомірність висновків суду першої
інстанції зроблених в постанові від
29.07.2014 року, просили відмовити
задоволенні апеляційної скарги.

Представники відповідача (апелянт) -
ОСОБА_6, який підтримав доводи
апеляційної скарги та Немирівської
міської ради в судовому засіданні
просили задовольнити апеляційні
скарги.

Представник Тульчинського БТІ не
з'явився, хоча про дату, час та місце
розгляду справи повідомлявся завчасно
та належним чином, що підтверджується
матеріалами справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, оцінивши докази в їх сукупності,
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про необхідність часткового
задоволення апеляційних скарг
представника позивача та відповідача
(апелянтів) шляхом скасування
постанови Немирівського районного
суду Вінницької області від 29.07.2014
року, як такої, що прийнята з помилковим
застосуванням норм процесуального
права, та залишення адміністративного
позову прокурора Немирівського району
без розгляду у зв'язку з наступним.

Як свідчать матеріали справи,
предметом даного позову є рішення
виконкому Немирівської міської ради
від 17.10.2006 року №161 в частині «Про
безоплатну передачу квартири у
власність громадян ОСОБА_6, ОСОБА_2,
ОСОБА_8, ОСОБА_9.» та визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
квартиру від 07.02.2007 року за адресою
АДРЕСА_1, скасування державної
реєстрації права власності на вказану
квартиру.

Позивач - прокурор Немирівського
району, який виступає в інтересах
ОСОБА_10 вважаючи зазначені рішення
відповідача неправомірним, таким, що
прийняте з грубим порушенням
відповідачем основних принципів
місцевого самоврядування, звернувся до
суду із позовними вимогами щодо
скасування рішення виконкому
Немирівської міської ради від 17.10.2006
року №161 та визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
квартиру від 07.02.2007 року за адресою
АДРЕСА_1, скасування державної
реєстрації права власності на вказану
квартиру.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, прийшов до висновку,
що ОСОБА_6 та ОСОБА_11 зареєстрували
розірвання шлюбу лише в січні 2008 року
(на підставі рішення Немирівського
районного суду від 01.07.2002 року),
фактично на час приватизації квартири
спільно не проживали, подружні
стосунки не підтримували, спільного
господарства не вели, в квартирі
зареєстровані не були, тоді як
відповідач ОСОБА_6 з 1999 року фактично
підтримував подружні стосунки з
ОСОБА_2, яка проживала разом з двома
своїми неповнолітніми дітьми разом з
ним у спірній квартирі, були там
прописані, провели разом її
капітальний ремонт, добудови, було
придбано ще дві кімнати до вказаної
квартири, внаслідок чого збільшилась
її площа, куплено меблі та побутову
техніку. Вказане підтверджується
поясненнями свідків, відповідачів, а
також тим, що ОСОБА_6 власноручно вписав
відповідачів як членів своєї сім'ї в
заяву на приватизацію квартири, надав
аналогічну довідку з місця роботи про
склад сім'ї, в подальшому не
заперечував того, щоб за ними було
зареєстровано право власності на
квартиру, а тому були відсутні правові
підстави для задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції вважає, що
судом першої інстанції при вирішенні
справи не було враховано такі
обставини.

Колегією судів встановлено, що ОСОБА_11
особисто в своїх інтересах, а також в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_10,
діючи як її представник, з аналогічним
позовом вже зверталась до суду за
захистом своїх прав та інтересів
неповнолітньої дитини 20.07.2011 року.

Постановою Немирівського районного
суду Вінницької області від 11 квітня 2012
року даний позов було задоволено.

Ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 05 липня 2012
року апеляційну скаргу ОСОБА_2
задоволено частково. Постанову
Немирівського районного суду
Вінницької області від 11 квітня 2012 року
скасовано. Адміністративний позов
ОСОБА_11, ОСОБА_11 в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_10 залишено без
розгляду.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір по
суті позовних вимог, не дослідив та не
надав оцінку обставинам щодо
дотримання позивачем строків
звернення до суду, що визначені в ст.99
Кодексу адміністративного
судочинства України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Судом встановлено, що предметом
оскарження у справі є рішення
виконкому Немирівської міської ради
від 17.10.2006 року №161.

Звертаючись з позовом, прокурор
Немирівського району Вінницької
області як представник ОСОБА_10 в якості
поважності пропуску строку звернення в
суд зазначає, що йому стало відомо про
спірне рішення під час проведення
перевірки.

Відповідно до ст.36-1 Закону України "Про
прокуратуру" представництво
прокуратурою інтересів громадянина
або держави в суді полягає у здійсненні
прокурорами від імені держави
процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом. Формами
представництва є, зокрема, звернення до
суду з позовами або заявами про захист
прав і свобод іншої особи, або визнання
незаконними правових актів, дій чи
рішень органів і посадових осіб.

Частиною 2 ст.60 КАС України передбачено,
що прокурор здійснює в суді
представництво інтересів громадянина
або держави в порядку, встановленому
цим Кодексом та іншими законами, і може
здійснювати представництво на
будь-якій стадії адміністративного
процесу.

Пунктом 8 ч.1 ст.3 КАС України
встановлено, що позивачем в
адміністративній справі може бути
особа, на захист прав, свобод та
інтересів якої подано
адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
враховуючи вимоги ст.59 КАС України,
повноваження прокурора, як законного
представника позивача безумовно
повинні відповідати правам, які має
позивач - неповнолітня ОСОБА_10, тому для
вирішення питання щодо наявності
поважних причин пропущення строку
звернення до суду має значення, з яких
причин саме позивач по справі не
звернувся своєчасно з даними позовними
вимогами.

Суд апеляційної інстанції вважає, що
задоволення клопотання прокурора про
поновлення строку звернення до суду є
необґрунтованим, оскільки надання
законом прокурору права на
представництво інтересів держави в
суді не ставить прокурора в
привілейоване, порівняно з іншими
учасниками судового процесу, становище
щодо участі у розгляді справи в суді,
включаючи застосування строку
звернення з адміністративним позовом.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
не те, що від кожної сторони може бути
поданий один позов, незалежно від
кількості представників та того, хто
реалізує право сторони на по дання
позову - сама сторона чи її пред
ставник. Можливість подання де кількох
позовів від однієї сторони (сторо ною
та її представником) виключається й
принципом диспозитивності, за змістом
якого (ч.3 ст.11 КАС) кожна особа, яка
звернулася за судовим захистом, роз
поряджається своїми вимогами на свій
розсуд, крім випадків, встановлених цим
кодексом. Таким правом користуються й
особи, в інтересах яких подано адміні
стративний позов.

Враховуючи викладене, колегія суддів
прийшла до висновку про необхідність
залишення позовної заяви без розгляду
у зв'язку з пропуском строку звернення
до суду.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що право на
звернення до адміністративного суду з
позовом не завжди співпадає з правом на
судовий захист, яке закріплено у ст.6
КАС України. Саме по собі звернення до
адміністративного суду за захистом ще
не означає, що суд зобов'язаний надати
такий захист. Адже для того, щоб було
надано судовий захист суд повинен
встановити, що особа дійсно має право,
свободу та інтерес, про захист яких
вона просить і це право, свобода чи
інтерес порушені відповідачем у
публічно-правових відносинах.

Відповідно до вимог ст.195 КАС України,
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст.202 КАС України, підставами
для скасування постанови або ухвали
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є: 1) неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; 2) недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважає встановленими;
3) невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Статтею 203 КАС України визначено
підстави для залишення позовної заяви
без розгляду або закриття провадження
у справі.

Так, ч.1 цієї статті встановлено, що
постанова або ухвала суду першої
інстанції скасовується в апеляційному
порядку і позовна заява залишається
без розгляду з підстав, встановлених
ст.155 Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.159 КАС України, законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм адміністративного
процесуального права.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної
інстанції прийшов до висновку, що суд
першої інстанції, ухвалюючи рішення
від 29.07.2014 року неповно з'ясував
обставини справи, допустив порушення
норм процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи, а
відтак, прийняв неправомірну постанову
від 29.07.2014 року, яка підлягає
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 155, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 203,
205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Заступника
прокурора Вінницької області та
ОСОБА_6 задовольнити частково.

Постанову Немирівського районного
суду Вінницької області від 29 липня 2014
року скасувати.

Адміністративний позов Прокурора
Немирівського району в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_7 до ОСОБА_6,
ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Немирівської
міської ради Немирівського району,
Комунального підприємства
"Тульчинське бюро технічної
інвентаризації" про скасування рішення
виконкому Немирівської міської ради
від 17.10.2006 року №161 в частині «Про
безоплатну передачу квартири у
власність громадян ОСОБА_6, ОСОБА_2,
ОСОБА_8, ОСОБА_9.», визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
квартиру від 07.02.2007 року за адресою
АДРЕСА_1, скасування державної
реєстрації права власності на вказану
квартиру залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
протягом п'яти днів з дня закінчення
розгляду справи.

Головуючий
/підпис/ Біла Л.М.

Судді
/підпис/ Граб Л.С.

/підпис/ Матохнюк Д.Б.

З оригіналом згідно:

секретар