Справа № 807/55/13-а
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2014р. м.
Київ К/800/44746/14

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя-доповідач Кочан В.М.,
судді Винокуров К.С. , Пасічник С.С. ,
розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
приватного сільськогосподарського
підприємства "Ласточка" на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29.07.2014р. у
справі за позовом приватного
сільськогосподарського підприємства
"Ласточка" до Районного відділу
Державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції про визнання дій
протиправними та скасування постанов
державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2013 року приватне
сільськогосподарське підприємство
"Ласточка" (далі- ПСГП "Ласточка")
звернулося до суду з позовом до
Районного відділу Державної
виконавчої служби Ужгородського
міськрайонного управління юстиції з
вимогами про визнання дій
протиправними та скасування постанов
державного виконавця.

Постановою Закарпатського
окружного адміністративного суду від
07.02.2013р. позов задоволено. Визнано
протиправними дії Районного відділу
Державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції щодо винесення
постанови про стягнення виконавчого
збору від 06.12.2011р. по виконавчому
провадженню №28811604 та постанови про
відкриття виконавчого провадження
№35843027 від 28.12.2012р. Скасовано постанови
Районного відділу Державної
виконавчої служби Ужгородського
міськрайонного управління юстиції про
стягнення виконавчого збору від
06.12.2011р. по виконавчому провадженню
№28811604 та про відкриття виконавчого
провадження №35843027 від 28.12.2012р.

Постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 29.07.2014р. скасовано постанову суду
першої інстанції та ухвалено нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

У касаційній скарзі представник
ПСГП "Ласточка" з посиланням на
порушення норм матеріального права,
допущених судом апеляційної інстанції,
просить постанову суду апеляційної
інстанції скасувати та залишити в силі
постанову суду першої інстанції.

Справа вирішується в порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами відповідно до ст. 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки відсутні клопотання
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
судовий наказ не було виконано
відповідачем у примусовому порядку і
було повернуто стягувачу, то підстави
для стягнення виконавчого збору з
боржника відсутні.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про те, що постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору та про відкриття
виконавчого провадження зі стягнення
цього збору винесені відповідачем
правомірно, оскільки право державного
виконавця на стягнення виконавчого
збору пов'язується із фактичним
примусовим виконанням рішення.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду апеляційної інстанції
про відмову у задоволенні позову з
урахуванням наступного.

Судами встановлено, що на
виконання наказу від 29.12.2010р. №18/98,
виданого господарським судом
Закарпатської області, державним
виконавцем винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження від
20.09.2011р. №28811604 про стягнення з ПСГП
"Ласточка" на користь Державного
підприємства «Державний резервний
насіннєвий фонд України» 548914,64 грн. та
надано боржнику строк для
добровільного виконання рішення суду
до 26.09.2011р.

Боржником рішення суду в строк,
встановлений державним виконавцем, не
виконано в зв'язку з цим державним
виконавцем винесено постанову від
06.12.2011р. у виконавчому провадженні ВП №
28811604, якою з боржника стягнуто
виконавчий збір у розмірі 54891,46грн.

Ухвалою господарського суду
Закарпатської області від 05.04.2012р.
надано позивачу розстрочку виконання
рішення суду до 01.11.2012р. Проте в наданий
термін божником рішення суду не було
виконано.

26.12.2012р. державним виконавцем на
підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України "Про
виконавче провадження" (далі - Закон
№606-ХІV) прийнято постанову, якою
виконавчий документ повернуто
стягувачеві (за письмовою заявою
стягувача).

Постановою державного виконавця
від 28.12.2012р. відкрито виконавче
провадження з виконання постанови
державного виконавця від 06.12.2011р. про
стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ст. 1 Закону № 606-XIV (в
редакції, чинній на час розгляду справи
судом першої інстанції) виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

За приписами ст. 25 Закону № 606-XIV
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону №
606-XIV у разі ненадання боржником у
строки, встановлені частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Як вбачається із матеріалів справи,
боржником не оскаржувалась в судовому
порядку постанова державного
виконавця від 20.09.2011р. про відкриття
виконавчого провадження з виконання
рішення господарського суду, відсутні
і посилання щодо несвоєчасного її
отримання та неможливості її виконати
в добровільному порядку у вказаний в
постанові строк.

Згідно з положеннями ст. 28 вказаного
Закону у разі невиконання боржником
рішення майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою ст. 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі завершення
виконавчого провадження з виконання
рішення немайнового характеру та в
разі закінчення виконавчого
провадження з підстав, передбачених
ст.49 цього Закону, якщо виконавчий збір
не стягнуто, державний виконавець не
пізніше наступного робочого дня після
завершення (закінчення) такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до п.4.16.2. Інструкції
про проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999р. №74/59 (в
редакції, чинній на момент винесення
постанови про стягнення виконавчого
збору), постанова про стягнення
виконавчого збору виноситься при
першому надходженні виконавчого
документа державному виконавцю після
завершення строку, наданого для
добровільного виконання, та
встановлення, що рішення боржником у
добровільному порядку не виконано.
Розмір виконавчого збору визначається
відповідно до вимог Закону. При
подальших пред'явленнях до виконання
виконавчого документа державному
виконавцеві виконавчий збір
стягується в частині, що не була
стягнута при попередньому виконанні.

При цьому випадки при яких
виконавчий збір не стягується,
визначенні в ч. 2 ст.28 та в ч. 3 ст. 27
Закону 28 Закону №606-XIV, зокрема,
виконавчий збір не стягується за
виконавчими документами про
конфіскацію майна, стягнення
періодичних платежів, стягнення
виконавчого збору, накладення арешту
на майно для забезпечення позовних
вимог, відшкодування витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, і стягнення штрафів,
накладених відповідно до вимог цього
Закону та у разі отримання
документального підтвердження про
повне виконання рішення боржником до
початку його примусового виконання.

З урахуванням наведених норм,
державний виконавець правомірно в
межах своїх повноважень виніс
оскаржувані постанови про стягнення
виконавчого збору у виконавчому
провадженні ВП № 28811604 та про відкриття
виконавчого провадження з виконання
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору.

Доводи касаційної скарги про те, що
виконавчий документ повернуто
стягувачу, а тому державним виконавцем
не вчинено жодних дій з примусового
виконання рішення і як наслідок
відсутні підстави для стягнення
виконавчого збору, не ґрунтуються на
вимогах закону та матеріалах справи з
огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.47 Закону
№606-XIV виконавчий документ, на підставі
якого відкрито виконавче провадження,
за яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо є письмова заява
стягувача.

Тобто, норми вказаного Закону
передбачають повернення виконавчого
документу стягувачу навіть у випадку
часткового його виконання.

За приписами ст. 32 Закону №606-XIV
заходами примусового виконання рішень
є, крім іншого, звернення стягнення на
кошти та інше майно (майнові права)
боржника, у тому числі якщо вони
перебувають в інших осіб або належать
боржникові від інших осіб.

Звернення стягнення на майно
боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації (ч.1
ст.52 цього Закону №606-XIV).

Як вбачається із матеріалів
справи, державним виконавцем вжито
заходи спрямовані на примусове
виконання рішення, зокрема, проведено
арешт коштів та нерухомого майна
боржника, вчинені дії щодо виявлення
транспортних засобів боржника та
заявлення їх у розшук.

Враховуючи те, що позивачем
добровільно у встановлений строк
рішення не виконано та те, що
відповідачем вжито заходи щодо
примусового виконання рішення,
оскаржувані постанови є правомірними
та такими, що прийняті відповідно до
вимог Закону № 606-XIV.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суд апеляційної інстанцій не
допустив порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції повно і
всебічно встановив обставини справи,
надав їм належну юридичну оцінку,
правильно застосував норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятого рішення.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу приватного
сільськогосподарського підприємства
"Ласточка" залишити без задоволення, а
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29.07.2014р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, може
бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановлених статтями 237-244 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя - доповідач
В.М. Кочан

судді

К.С. Винокуров

С.С. Пасічник