Справа № А 32/312
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року м. Київ
К/800/15129/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддів Зайця В.С.
(суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Маслія
В.І.,провівши попередній розгляд справи
за касаційною скаргою
Дніпропетровської обласної
організації Українського товариства
охорони природи на постанову
Господарського суду Дніпропетровської
області від 30 червня 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року у справі за позовом
Дніпропетровської обласної
організації Українського товариства
охорони природи до Дніпропетровської
міської ради, треті особи
Дніпропетровське обласне управління
лісового та мисливського господарства
м. Дніпропетровська, комунальне
підприємство «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації», регіональне
відділення Фонду державного майна
України у Дніпропетровській області
про визнання недійсним рішення, -

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2006 року Дніпропетровська
обласна організація Українського
товариства охорони природи пред'явила
позов до Дніпропетровської міської
ради, треті особи Дніпропетровське
обласне управління лісового та
мисливського господарства м.
Дніпропетровська, комунальне
підприємство «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації», регіональне
відділення Фонду державного майна
України у Дніпропетровській області
про визнання недійсним рішення
Дніпропетровської міської ради IV
скликання від 21 вересня 2005 року № 64/30
«Про протест прокуратури
Дніпропетровської області від 17 травня
2005 року № 07/1-3912-05».

Постановою Господарського суду
Дніпропетровської області від 30 червня
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року, в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями судів скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі Дніпропетровська
обласна організація Українського
товариства охорони природи,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального права, просить рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
скасувати та прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
відхиленню.

Судами встановлено, що 29 грудня 1977 року
виконкомом Дніпропетровської міської
ради народних депутатів було прийнято
рішення за № 788 про затвердження
техно-робочого проекту на будівництво
«Будинку природи» по вул. Набережна
Перемоги, 38 в м. Дніпропетровську.

Будівництво здійснювалося протягом
1978-1981 років. По закінченню будівництва
об'єкт було прийнято в експлуатацію,
про що складено відповідний акт, з
якого вбачається, що замовником
будівництва було Управління
капітального будівництва
Дніпропетровського міськвиконкому.

Акт складено за участю експлуатуючих
організацій - Обласного Управління
лісового господарства та
Дніпропетровської обласної
організації Українського товариства
охорони природи.

30 вересня 1981 року виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради
народних депутатів було прийнято
рішення за № 630 про затвердження акту
державної комісії про прийняття в
експлуатацію «Будинку природи» по вул.
Набережній Перемоги, 38 в м.
Дніпропетровську та передачу його на
баланс Дніпропетровській обласній
організації Українського товариства
охорони природи.

На підставі зазначеного рішення
Дніпропетровським міжміським бюро
технічної інвентаризації було видано
реєстраційне посвідчення від 13 травня
1992 року про реєстрацію будівлі № 38 по
вул. Набережній Перемоги, 38 в м.
Дніпропетровську за Дніпропетровською
обласною організацією Українського
товариства охорони природи.

21 жовтня 2004 року виконкомом
Дніпропетровської міськради було
прийнято рішення за № 2824 про
оформлення права колективної
власності Дніпропетровській обласній
організації Українського товариства
охорони природи на адміністративну
будівлю літ. А-2, загальною площею 2416,4
кв.м. і ганки літ. а, а1-а3 по вул.
Набережна Перемоги, 38 в м.
Дніпропетровську.

На підставі зазначеного рішення було
видано свідоцтво про право власності
на нерухоме майно серія САА № 080554 від 01
листопада 2004 року.

Рішенням Дніпропетровської міської
ради від 21 вересня 2005 року № 64/30,
прийнятим за протестом прокурора,
рішення виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради № 2824
від 21 жовтня 2004 року «Про оформлення
права власності Дніпропетровській
обласній організації Українського
товариства охорони природи на об'єкт
нерухомого майна по вул. Набережна
Перемоги, 38 в м. Дніпропетровську» було
скасовано.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, прийшов до
висновку, що спірне рішення прийняте в
межах наданих відповідачу повноважень
та відповідає вимогам чинного
законодавства.

Суд апеляційної інстанції із
висновками суду першої інстанції
погодився та залишив постанову
Господарського суду Дніпропетровської
області від 30 червня 2011 року без змін.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України із
правовою позицією судів першої та
апеляційної інстанції погоджується із
огляду на наступне.

Згідно із частиною 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частинами 1, 10 статті 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР
передбачено, що рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень. Акти органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Конституційний Суд України у своєму
рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у
справі за конституційним поданням
Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень
частини другої статті 19, статті 144
Конституції України, статті 25, частини
чотирнадцятої статті 46, частин першої,
десятої статті 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
(справа про скасування актів органів
місцевого самоврядування) зазначив, що
в Конституції України закріплено
принцип, за яким права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, яка
відповідає перед людиною за свою
діяльність (стаття 3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74 Закону).

Таким чином органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є «гарантією
стабільності суспільних відносин» між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення.

Разом з цим на прокуратуру України
покладено нагляд за додержанням прав і
свобод людини і громадянина,
додержанням законів з цих питань
органами місцевого самоврядування.
Закон України «Про прокуратуру»,
прийнятий до набуття чинності
Конституцією України, є чинним у
частині, що не суперечить Основному
Закону України, і передбачає порядок
зупинення рішень органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України. Цим законом
установлено, що при виявленні порушень
закону прокурор у межах своєї
компетенції має право опротестовувати
акти виконавчих органів місцевих рад
та вносити подання або протести на
рішення місцевих рад залежно від
характеру порушень. Протест прокурора
приноситься до органу, який видав цей
акт і зупиняє його дію‚ прокурору
надається право звернутися із заявою
до суду про визнання акта незаконним, і
подача такої заяви зупиняє дію
правового акта (частини перша, третя‚
четверта статті 21 Закону України «Про
прокуратуру»).

Як вбачається із матеріалів справи
постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 04
лютого 2008 року у справі № 39/580-07 (25/204)
визнано право державної власності на
приміщення 202-225, площею 437,3 кв.м.,
розміщені на другому поверсі «Будинку
природи», розташованому в м.
Дніпропетровську по вул. Набережна
Перемоги, 38.

Визнано недійсним свідоцтво про право
власності Дніпропетровської обласної
організації Українського товариства
охорони природи на об'єкт нерухомого
майна по вул. Набережна Перемоги, 38 у м.
Дніпропетровську від 01 листопада 2004
року серії САА № 080554, що було видано на
виконання рішення виконавчого
комітету Дніпропетровської міської
ради № 2824 від 21 жовтня 2004 року.

Дана постанова Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 04
лютого 2008 року у справі № 39/580-07 (25/204)
підтверджує незаконність рішення
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради № 2824
від 21 жовтня 2004 року про оформлення
права власності за Дніпропетровською
обласною організацією Українського
товариства охорони природи на об'єкт
нерухомого майна по вул. Набережна
Перемоги, 38 (Будинок природи) у м.
Дніпропетровську, оскільки факт
будівлі Будинку природи за дольовою
участю державної організації
унеможливлює передачу на нього права
власності в цілому Дніпропетровській
обласній організації Українського
товариства охорони природи.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
вірним висновок суду апеляційної
інстанції, що позивач не позбавлений
можливості оформити право власності на
частину приміщень Будівлі природи
відповідно до його дольової участі у
будівництві.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що суди першої та апеляційної
інстанції повно і всебічно встановили
обставини справи, дали їм належну
юридичну оцінку, правильно застосували
норми матеріального і процесуального
права та прийшли до вірного висновку
про відмову в задоволенні позовних
вимог, а тому підстав для скасування
або зміни прийнятих ними рішень немає.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів першої
та апеляційної інстанцій та
встановлених обставин справи.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Оскільки суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального та процесуального права,
підстав для задоволення касаційної
скарги немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
КАС України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Дніпропетровської
обласної організації Українського
товариства охорони природи відхилити,
а постанову Господарського суду
Дніпропетровської області від 30 червня
2011 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 26 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: