Справа № 2а-1014/11/2070
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/74765/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук
Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Красноградської міжрайонної державної
податкової інспекції Харківської
області

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 23.08.2011

у справі №2а-1014/11/2070

за позовом Приватного підприємства «ТД
СОФІ ПЛЮС»

до Красноградської міжрайонної
державної податкової інспекції
Харківської області

про скасування податкових
повідомлень-рішень , -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 31.03.2011 в
задоволенні позову відмовлено в
повному обсязі.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 23.08.2011
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 31.03.2011
скасовано, з прийняттям нової
постанови, якою позов задоволено.
Скасовано податкові
повідомлення-рішення Красноградської
МДПІ Харківської області №/0 від
05.08.2010, №00001223/10/1 від 20.09.2010, №/2 від
29.10.2010, №/3 від 25.01.2011 про
визначення податкового зобов?язання з
ПДВ в сумі 646290,00 грн. та застосування
штрафних (фінансових) санкцій в розмірі
323145,00 грн.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду
апеляційної інстанції та залишення в
силі рішення суду першої інстанції, з
підстав порушення норм матеріального
та процесуального права.

Сторони представників у судове
засідання касаційної інстанції не
направили, про час ті місце розгляду
справи повідомлені. Відповідно до ст.41
Кодексу адміністративного судочинства
України фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в судових рішеннях, в
межах доводів касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено документальну
невиїзну перевірку з питань
взаємовідносин позивача з
контрагентом ПП «Павлоград-Агро-Снаб»
у березні 2010 року, за результатами якої
складено акт від 28.07.2010 №937/23/36045094.

За висновками акта перевірки позивачем
допущено порушення пп.7.2.3 п.7.2, пп.7.4.1 п.7.4
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість», в результаті чого
занижено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 646290
грн.

З акта перевірки вбачається, що
порушення цих норм законів полягали в
неправомірному віднесенні до складу
податкового кредиту податку на додану
вартість за операціями з придбання у ПП
«Павлоград-Агро-Снаб» насіння
соняшника, оскільки правочини між
позивачем та зазначеним контрагентом в
силу положень ст. 228 Цивільного кодексу
України є нікчемними, як такі, що
порушують публічний порядок через те,
що не були спрямовані на настання
реальних правових наслідків.

Реальність господарських операцій з
придбання позивачем товарів у ПП
«Павлоград-Агро-Снаб» поставлена
податковим органом під сумнів з тих
підстав, що в результаті аналізу
матеріалів податкової звітності,
реєстраційних документів, звітів та
інших документів, податковий орган
дійшов висновку про відсутність
належних доказів на підтвердження
транспортування соняшника у
відповідній кількості, а також його
приймання та оприбуткування, відсутні
документи складського обліку.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 05.08.2010
№/0, яким збільшено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 969435
грн. (за основним платежем 646290 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями 323145
грн.).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
наявність податкових накладних є
обов?язковою обставиною для визначення
правильності формування податкового
кредиту, але не вичерпною. Позивачем
документально не підтверджені
господарські операції з придбання
товарів у ПП «Павлоград-Агро-Снаб»,
зокрема не надано доказів наявності у
позивача автотранспорту необхідного
для перевезення товару (соняшника) у
зазначеній в накладних кількості,
доказів понесення витрат пов?язаних з
навантаженням, транспортуванням та
розвантаженням товару, не підтверджено
фактичну передачу товару, а саме,
відсутні довіреності на отримання
товару, акти приймання-передачі,
товарно-транспортні накладні.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції виходив
з того, що господарські операції з
придбання позивачем у ПП
«Павлоград-Агро-Снаб» товару
підтверджується видатковими та
податковими накладними, виданими
платником ПДВ, що давало право позивачу
на формування на їх підставі
податкового кредиту, а також
відсутності підстав, з якими закон
пов?язує настання наслідків
нікчемності угоди, передбачених ст.215
ЦК України.

Відповідно до пп. 7.4.1. п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Таким чином, право на податковий кредит
з податку на додану вартість виникає в
результаті придбання товарів і послуг
з метою використання в господарській
діяльності. Для підтвердження
правомірності формування платником
податків податкового кредиту, окрім
встановлення дотримання таким
платником вимог законів, необхідно
встановити реальність здійсненої
господарської операції з придбання
товару, тобто така операція має бути не
тільки документально оформленою, а й
повинна об'єктивно призвести до зміни
складу активів платника податків. В
основі будь-якої реальної
господарської операції має лежати
економічна мета, тобто бажання
платника податків приростити активи за
допомогою досягнення господарського
ефекту.

У податковому обліку понесені витрати
на придбання робіт мають бути
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, які містять відомості про
господарську операцію, підтверджують
її фактичне здійснення, тобто
первинними документами, що містять
інформацію про фактичні господарські
операції, розкривають їх зміст та
обсяг.

Судом першої інстанції в зазначеному
аспекті оцінено документи, надані
платником податків на підтвердження
свого права на податковий кредит.
Зокрема, досліджено умови договору
поставки №02-03/П від 02.03.2010, укладеного
позивачем з ПП «Павлоград-Агро-Снаб»,
видані контрагентом податкові
накладні, проведення оплати шляхом
готівкових розрахунків, та зроблено
висновок, що фактичне виконання
договорів не підтверджено достатніми
доказами - первинними документами.

Відсутність у контрагента позивача - ПП
«Павлоград-Агро-Снаб» необхідних умов
для досягнення результатів
відповідної підприємницької
діяльності через відсутність трудових
та матеріальних ресурсів, основних
фондів, виробничої бази, складських
приміщень, земельних ділянок,
транспортних засобів, суд першої
інстанцій правильно оцінив як
свідчення відсутності реального
характеру поставок, оцінивши ці
обставини відповідно до правил оцінки
доказів, встановлених нормами статті 86
КАС України, та дійшов правильного
висновку про неправомірність
віднесення позивачем в податковому
обліку з податку на додану вартість сум
ПДВ до податкового кредиту.

Таке правозастосування судами першої
та апеляційної інстанцій відповідає
правовій позиції Верховного Суду
України, висловленій, зокрема в
постанові від 27.03.2012 у справі за позовом
Приватного підприємства «Ангара» до
ДПІ у Печерському районі м. Києва,
Головного управління Державного
казначейства України в м. Києві про
скасування податкового
повідомлення-рішення та стягнення
бюджетного відшкодування. Згідно з
правовою позицією Верховного Суду
України надання податковому органу
належним чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо податковий орган не
встановив та не довів, що відомості, які
містяться в цих документах, неповні,
недостовірні та (або) суперечливі, є
наслідком укладення нікчемних
правочинів або коли відомості
ґрунтуються на інших документах,
недійсність даних в яких установлена
судом.

Про необґрунтованість податкової
вигоди можуть також свідчити
підтверджені доказами доводи
податкового органу, зокрема про
наявність таких обставин, як
неможливість реального здійснення
платником податків зазначених
операцій з урахуванням часу, місця
знаходження майна або обсягу
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для виробництва товарів,
виконання робіт або послуг,
нездійснення особою, яка значиться
виробником товару, підприємницької
діяльності; відсутність необхідних
умов для досягнення результатів
відповідної підприємницької,
економічної діяльності у зв'язку з
відсутністю управлінського або
технічного персоналу, основних коштів,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів.

Таким чином, за встановлених судом
першої інстанції обставин щодо
відсутності факту підтвердження
господарських операцій позивача
достатніми первинними бухгалтерськими
документами, формування податкового
кредиту не може бути визнано
обґрунтованим.

З огляду на викладене, судова колегія
доходить висновку, що рішення суду
першої інстанції постановлене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно і
скасовано судом апеляційної інстанції
помилково.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 226, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Красноградської
міжрайонної державної податкової
інспекції Харківської області
задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від
23.08.2011скасувати.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 31.03.2011
залишити в силі.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун