Справа № 826/15848/14
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2014-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1ПОСТАНОВА
12 грудня 2014 року 08:02
Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі судді Саніна Б.В., за участю
секретаря судового засідання
Дмитрієвої В.В., розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1доГоловного
управління юстиції в м. Києвітреті
особи1. Київська міська рада 2.
Київська міська державна
адміністрація проВизнання
протиправними дій та зобов'язання
До Окружного адміністративного суду м.
Києва надійшов адміністративний позов
ОСОБА_1 (надалі - Позивач/ОСОБА_1.) до
Головного управління юстиції у м. Києві
(надалі - Відповідач/ГУЮ у м. Києві), в
якому просить суд:
1. Визнати протиправною
бездіяльність Відповідача по
скасуванню державної реєстрації
розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) №1277
від 12.11.2009 р. «Про встановлення тарифів
на перевезення пасажирів і вартості
проїзних квитків у міському
пасажирському транспорті, який працює
у звичайному режимі»
(надалі-Розпорядження №1277) та
розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) №569
від 05.08.2010 р. «Про унесення змін до
тарифів на перевезення пасажирів у
міському пасажирському транспорті -
метрополітені, автобусі, трамваї,
тролейбусі, фунікулері, який працює у
звичайному режимі руху»
(надалі-Розпорядження №569).
2. Зобов'язати Відповідача
скасувати державну реєстрацію
Розпорядження №1277 та Розпорядження
№569.
3. Встановити відповідачу строк на
подання звіту про виконання судового
рішення в порядку встановленому ст.267
Кодексу адміністративного судочинства
України (надалі-КАС України).

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва позовну заяву від 20.10.2014 р.
№826/15848/14 позовну заяву було залишено
без руху та надано позивачу строк для
усунення недоліків зазначених в ухвалі
суду.

В судовому засіданні протокольною
ухвалою було залучено в якості третьої
особи без самостійних вимог на стороні
Відповідача Київську міську раду та
Київську міську державну
адміністрацію.

В судове засідання не з'явився Позивач,
подано клопотання про розгляд справи
за його відсутності, при цьому в
адміністративному позові ОСОБА_1
зазначає, що зареєстровані
Розпорядження №1277 та №569 є
регуляторними актами, при прийнятті
яких не було дотримано положення
Закону України «Про державну
регуляторну політику у сфері
господарської діяльності» (в редакції
чинній на момент затвердження
Розпоряджень №1277 та №569) (надалі - Закон
№1160). Крім того, Позивач зазначає в
адміністративному позові, що
повноваження щодо встановлення
тарифів на проїзд у комунальному
транспорті належить до повноважень
органів місцевого самоврядування,
відповідно до положень ст.28 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» (в редакції чинній на момент
затвердження Розпоряджень №1277 та №569)
(надалі - Закон №280), а не орган
державної влади. Також, Позивач звертає
увагу, що зареєстровані акти видано
«виконавчим органом Київської міської
ради», яка не є юридичною особою та не
зареєстрована в ЄДРПОУ. Додатково
Позивачем зазначається, що
Розпорядження №1277 та №569 видано у
формі розпоряджень «виконавчого
органу Київської міської ради», що є
порушенням ст.6 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації» (в
редакції чинній на момент винесення
Розпоряджень №1277 та №569) (надалі - Закон
№586) та акти були зареєстровані без
отримання відповідного рішення про
делегування повноважень особі, яка їх
прийняла.

В судове засідання з'явився
представник Відповідача, який щодо
позовних вимог заперечував в повному
обсязі, просив в задоволенні відмовити
із підстав викладених в письмових
запереченнях, зокрема зазначає про
дотримання положень чинного
законодавства під час проведення
реєстрації Розпоряджень №1277 та №569.
Крім того, представник Відповідача
вказав, що проекти розпоряджень були
погоджені з Представництвом
державного комітету України з питань
регуляторної політики та
підприємництва в м. Києві та отримано
висновки представника Урядового
уповноваженого у справах
Європейського суду з прав людини
№13074/0/11-09 від 11.11.2009 р. та №11836/0/11-10 від
19.08.2010 р. щодо відповідності положенням
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод та практики
Європейського суду з прав людини
проектів розпоряджень. Крім того,
зазначає що відповідно до положень
Закону №280, Закону №586 та Закону
України «Про столицю України -
місто-герой Київ» (в редакції чинній на
момент затвердження Розпоряджень №1277
та №569) (надалі - Закон №401) виконавчим
органом Київської міської ради є
Київська міська державна
адміністрація, яка наділена
повноваженнями приймати рішення про
встановлення тарифів на побутові,
комунальні, транспортні послуги.

В судове засідання з'явився
представник Київської міської
державної адміністрації, який щодо
позовних вимог заперечує в повному
обсязі, просить в задоволенні
відмовити із підстав викладених в
письмових поясненнях, зокрема
зазначає, що виконавчим органом
Київської міської ради є Київська
міська державна адміністрація. При
цьому, зазначає що судами вже
неодноразово досліджувалось питання
взаємовідносин Київської міської ради
і Київської міської державної
адміністрації, та надавалась
відповідна правова оцінка.

В судове засідання не з'явився
представник Київської міської ради,
про час та місце був повідомлений
належним чином, клопотання про
відкладення або перенесення судового
засідання не подавав. Водночас, було
подано письмові заперечення щодо
позовних вимог.

З врахуванням відсутності
необхідності заслуховування пояснень
свідків та експертів, а також приймаючи
неявку Позивача та представника
Київської міської ради, керуючись
положеннями ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України), суд перейшов до
письмового провадження по справі.
Одночасно, суд вказав представникам
Відповідача та третіх осіб, про
можливість подання додаткових доказів
в строк до 28.11.2014 р.

Розглянувши наявні в матеріалах
докази, заслухавши пояснення присутніх
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку про наступне.

12.11.2009 р. виконавчим органом Київської
міської ради (Київською міською
державною адміністрацією) було
прийнято Розпорядження №1277, яким було
встановлено:

ь тарифи на перевезення пасажирів
у міському пасажирському транспорті -
метрополітені, автобусі, трамваї,
тролейбусі, фунікулері, який працює у
звичайному режимі руху;

ь вартість проїзних квитків у
міському пасажирському транспорті -
метрополітені, автобусі, трамваї,
тролейбусі, фунікулері, який працює у
звичайному режимі руху;

ь заставну вартість пластикової
безконтактної картки в розмірі 7,00 грн.

03.12.2009 р. ГУЮ у м. Києві було прийнято
наказ №1605/02 «Про державну реєстрацію
розпорядження Київської міської
державної адміністрації №1277 від 12.11.2009
р. «Про встановлення тарифів на
перевезення пасажирів і вартості
проїзних квитків у міському
пасажирському транспорті, який працює
у звичайному режимі руху», яким було
зареєстровано Розпорядження №1277
(реєстраційний №24/822).

Крім того, 05.08.2010 р. виконавчим органом
Київської міської ради (Київською
міською державною адміністрацією) було
прийнято Розпорядження №569, яким було
унесено зміни до Тарифів на
перевезення пасажирів у міському
пасажирському транспорті -
метрополітені, автобусі, трамваї,
тролейбусі, фунікулері, який працює у
звичайному режимі руху, затверджених
Розпорядженням №1277.

26.08.2010 р. ГУЮ у м. Києві було прийнято
наказ №1214/02 «Про державну реєстрацію
розпорядження КМДА від 05.08.2010 р. №569»,
яким було зареєстровано Розпорядження
№569 (реєстраційний №25/851).

30.07.2014 р. Позивач звернувся до
Відповідача із Пропозицією про
перегляд державної реєстрації
зареєстрованих актів (вх. №Б-2680 від
30.07.2014 р.).

На Пропозицію про перегляд державної
реєстрації зареєстрованих актів (вх.
№Б-2680 від 30.07.2014 р.), листом №Б-2680 від
11.08.2014 р., Відповідачем було повідомлено
Позивача що Розпорядження №569 та
Розпорядження №1277 були зареєстровані
із дотриманням всіх необхідних для
держави процедур та не порушують
чинного законодавства.

Позивач вважаючи, що Відповідачами
були порушені охоронювані права та
інтереси Позивача, тому звернувся до
суду для захисту своїх прав та
інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
усіх форм дискримінації; пропорційно,
зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія); з
урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Суд критично ставиться до посилання
Відповідача про відсутність
повноважень у ГУЮ м. Києва щодо
скасування державної реєстрації
нормативно-правового акту на підставі
пропозиції фізичної особи, з огляду на
наступне.

Відповідно до Порядку скасування
рішення про державну реєстрацію
нормативно-правових актів, занесених
до державного реєстру, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
№32/5 від 31.07.2000 р. (надалі - Порядок №32/5)
цей Порядок визначає процедуру
скасування рішення про державну
реєстрацію нормативно-правових актів,
занесених до державного реєстру
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади, дату
виключення з державного реєстру
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади
нормативно-правового акта, рішення про
державну реєстрацію якого скасовано,
опублікування рішення про скасування
державної реєстрації, оскарження
скасування рішення про державну
реєстрацію.

Пунктом 3 Порядку №32/5 передбачено, що
скасування рішення про державну
реєстрацію застосовується до
нормативно-правових актів, які пройшли
державну реєстрацію в Міністерстві
юстиції України або його
територіальних органах і є чинними на
дату скасування рішення про державну
реєстрацію, а також зареєстрованих
нормативно-правових актів, визнаних
судом незаконними або такими, що не
відповідають правовому акту вищої
юридичної сили, та нечинними.

В пп.4.1 п.4 Порядку №32/5 визначено, що
підставами для скасування рішення про
державну реєстрацію
нормативно-правового акта є виявлення
обставин, що не були відомі органу
державної реєстрації під час
реєстрації нормативно-правового акта.

Пунктом 5 Порядку №32/5 врегульовано, що
скасування рішення про державну
реєстрацію нормативно-правового акта
здійснює орган державної реєстрації,
який здійснив державну реєстрацію
цього акта.

В п.6 Порядку №32/5 визначено, що перегляд
зареєстрованого нормативно-правового
акта з метою скасування рішення про
його державну реєстрацію здійснюється
органом державної реєстрації у разі
надходження пропозицій від органів
виконавчої влади, інших юридичних осіб,
громадян та з власної ініціативи. При
надходженні пропозицій орган
державної реєстрації їх аналізує,
здійснює перегляд
нормативно-правового акта, щодо якого
надійшла пропозиція, на відповідність
чинному законодавству станом на дату
перегляду та приймає відповідне
рішення залежно від результатів
перегляду.

Таким чином, суд погоджується із
доводами Позивача про можливість
подання громадянином (фізичною особою)
пропозиції про перегляд реєстрації
нормативно-правового акту, за
результатами чого орган державної
реєстрації має можливість прийняти
відповідне рішення залежно від
результатів перегляду (в тому числі і
скасувати реєстрацію).

Порядок формування та повноваження
міської, районних у місті рад
визначаються Законом №280 з
особливостями, передбаченими цим
Законом.

В ст.1 Закону №280 передбачено, що
виконавчі органи рад - органи, які
відповідно до Конституції України та
цього Закону створюються сільськими,
селищними, міськими, районними в містах
(у разі їх створення) радами для
здійснення виконавчих функцій і
повноважень місцевого самоврядування
у межах, визначених цим та іншими
законами.

Статтею 5 Закону №280 визначено, що
система місцевого самоврядування
включає: територіальну громаду;
сільську, селищну, міську раду;
сільського, селищного, міського голову;
виконавчі органи сільської, селищної,
міської ради; районні та обласні ради,
що представляють спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст;
органи самоорганізації населення.

Положеннями ст.11 Закону №280
передбачено, що виконавчими органами
сільських, селищних, міських, районних
у містах (у разі їх створення) рад є їх
виконавчі комітети, відділи,
управління та інші створювані радами
виконавчі органи.

Водночас, відповідно до положень ст.140
Конституції України особливості
здійснення місцевого самоврядування в
містах Києві та Севастополі
визначаються окремими законами
України. При цьому, ст.118 Конституції
України передбачено, що виконавчу
владу в областях і районах, містах
Києві та Севастополі здійснюють
місцеві державні адміністрації.

Особливості здійснення виконавчої
влади та місцевого самоврядування у
місті відповідно до Конституції
України та законів України визначає
Закон №401.

В ч.1 ст.7 Закону №401 передбачено, що
система місцевого самоврядування у м.
Києві включає: територіальну громаду
міста; міського голову; міську раду;
виконавчий орган міської ради; районні
ради; виконавчі органи районних у місті
рад; органи самоорганізації населення.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону №401 місцеве
самоврядування у м. Києві здійснюється
територіальною громадою міста як
безпосередньо, так і через Київську
міську раду, районні в місті ради та їх
виконавчі органи. Одночасно, ч.1 ст.9
Закону №401 визначено, що у м. Києві
діють представницькі органи місцевого
самоврядування - Київська міська рада,
районні в місті ради, які є юридичними
особами.

Статтею 10 Закону №401 визначено, що
Київська міська та районні в місті ради
мають власні виконавчі органи, які
утворюються відповідно Київською
міською радою, районними в місті
радами, підзвітні та підконтрольні
відповідним радам.

Згідно розділу VII Прикінцевих положень
Закону №401 міська та районні в м. Києві
ради протягом місяця після набрання
чинності цим Законом вирішують питання
щодо формування власних виконавчих
органів на базі відповідних державних
адміністрацій, які паралельно
виконують функції державної
виконавчої влади, що є особливістю
здійснення виконавчої влади в м. Києві.

Рішенням Київської міської ради №161/262
«Про виконавчий орган Київської
міської ради» Київською міською радою
було сформовано власний виконавчий
орган на базі Київської міської
державної адміністрації.

Відповідно до Спеціального витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
№19671144 від 26.11.2014 р. Київська міська
державна адміністрація зареєстрована
20.06.2002 р. (код 00022527).

Суд погоджується із посиланням
Відповідача та третьої особи, що
створення в м. Києві єдиного в
організаційному відношенні органу,
який виконує функції виконавчого
органу Київської міської ради та
паралельно функції місцевого органу
виконавчої влади і який з питань,
віднесених до відання місцевого
самоврядування, є підзвітним і
підконтрольним відповідній раді, а з
питань здійснення повноважень у сфері
виконавчої влади - також
підконтрольним відповідним органом
виконавчої влади, відповідає
положенням ч.1, ч.2 ст.118 та ч.1 та ч.2 ст.140
Конституції України.

Зазначена правова позиція найшла своє
відображення в рішенні
Конституційного Суду України №21-рп/2003
від 25.12.2003 р. у справі за конституційним
поданням Президента України та
конституційним поданням 56 народних
депутатів України про офіційне
тлумачення положень ч.1, ч.2 ,ч 3, ч.4 ст.118,
ч.3 ст.133, ч.1, ч.2, ч.3 ст.140, ч.2 ст.141
Конституції України, ст.23, п.3 ч.1 ст.30
Закону України «Про державну службу»,
ст.12, ст.79 Закону №280, ст.10, ст.13, ст.16, п.2
розділу VII «Прикінцеві положення»
Закону №401, ст.8, ст.10 Закону №586, ст.18
Закону України «Про службу в органах
місцевого самоврядування» (справа про
особливості здійснення виконавчої
влади та місцевого самоврядування у м.
Києві). Конституційний Суд України,
відповідно до зазначеного рішення
констатував, що Київська міська
державна адміністрація є єдиним в
організаційному відношенні органом,
який виконує функції виконавчого
органу Київської міської ради та
паралельно функції місцевого органу
виконавчої влади. З питань віднесених,
до відання місцевого самоврядування,
цей орган підзвітний і підконтрольний
Київській міські раді, а з питань
здійснення повноважень у сфері
виконавчої влади - Кабінету міністрів
України.

Таким чином, суд погоджується із
доводами Відповідача, що виконавчим
органом Київської міської ради є
Київська міська державна
адміністрація.

Щодо повноважень голови Київської
міської державної адміністрації
приймати розпорядження про
затвердження тарифів на перевезення
пасажирів в комунальному транспорті,
суд зазначає наступне.

Згідно п.2 ч.1 ст.28 Закону №280 до відання
виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад належать
встановлення в порядку і межах,
визначених законодавством, тарифів на
транспортні послуги.

Крім того, відповідно до положень п.13
Повноважень центральних органів
виконавчої влади, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, обласних,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій, виконавчих
органів міських рад щодо регулювання
цін і тарифів на окремі види продукції,
товарів і послуг, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№1548 від 25.12.1996 р. Київська міська
державна адміністрація регулюють
(встановлюють) тарифи на перевезення
пасажирів і вартість проїзних квитків
у міському пасажирському транспорті -
метрополітені, автобусі, трамваї,
тролейбусі (який працює в звичайному
режимі руху).

Одночасно, в ст.6 Закону №586 визначено,
що на виконання Конституції України,
законів України, актів Президента
України, актів Кабінету Міністрів
України, міністерств та інших
центральних органів виконавчої влади,
які відповідно до закону забезпечують
нормативно-правове регулювання,
власних і делегованих повноважень
голова місцевої державної
адміністрації в межах своїх
повноважень видає розпорядження, а
керівники структурних підрозділів -
накази.

Регламентом виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації), який
затверджений розпорядженням Київської
міської державної адміністрації №1970
від 29.10.2002 р. (надалі - Регламент №1970)
передбачено, що розпорядження
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) видаються у межах
повноважень, визначених
законодавством України. У разі
відсутності міського голови його
повноваження щодо видання
розпоряджень виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
виконує перший заступник голови
Київської міської державної
адміністрації (п.48 Регламенту №1970).

Пунктами 63 та 64 Регламенту №1970
зафіксовано, що проекти розпоряджень
подаються на підпис Київському
міському голові першим заступником
голови або заступником голови -
керівником апарату. Підписані
Київським міським головою
розпорядження реєструються відділом
редагування документів та випуску
розпоряджень управління
документального забезпечення, який
забезпечує зняття необхідної
кількості копій розпоряджень і
відправлення їх зазначеним у
розрахунку розсилки організаціям
через відділ по роботі зі службовими
документами управління
документального забезпечення.

Таким чином, суд погоджується із
доводами Відповідача та третіх осіб, що
голова Київської міської державної
адміністрації, який діяв в як керівник
виконавчого органу Київської міської
ради, мав право затверджувати тарифи на
перевезення пасажирів в міському
транспорті, у формі розпоряджень.

Щодо дотримання Відповідачем Закону
№1160 та Положення про державну
реєстрацію нормативно-правових актів
міністерств та інших органів
виконавчої влади, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№731 від 28.12.1992 р. (в редакції чинній на
момент проведення реєстрації
Розпорядження №1277 та Розпорядження
№596) (надалі - Положення №731) під час
реєстрації Розпоряджень №1277 та №569,
суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.3 Закону
№1160, даний нормативно-правовий акт
поширюється на відносини у сфері
здійснення державної регуляторної
політики та регуляторної діяльності.

Положеннями ст.5 Закону №1160
передбачено,що забезпечення
здійснення державної регуляторної
політики включає: встановлення єдиного
підходу до підготовки аналізу
регуляторного впливу та до здійснення
відстежень результативності
регуляторних актів; підготовку аналізу
регуляторного впливу; планування
діяльності з підготовки проектів
регуляторних актів; оприлюднення
проектів регуляторних актів з метою
одержання зауважень і пропозицій від
фізичних та юридичних осіб, їх
об'єднань, а також відкриті обговорення
за участю представників громадськості
питань, пов'язаних з регуляторною
діяльністю; відстеження
результативності регуляторних актів;
перегляд регуляторних актів;
систематизацію регуляторних актів;
недопущення прийняття регуляторних
актів, які є непослідовними або не
узгоджуються чи дублюють діючі
регуляторні акти; викладення положень
регуляторного акта у спосіб, який є
доступним та однозначним для розуміння
особами, які повинні впроваджувати або
виконувати вимоги цього регуляторного
акта; оприлюднення інформації про
здійснення регуляторної діяльності.

В ч.1 ст.8 Закону №1160 визначено, що
стосовно кожного проекту
регуляторного акта його розробником
готується аналіз регуляторного впливу.

Частинами 1 та 2 ст.9 Закону №1160
передбачено, що кожен проект
регуляторного акта оприлюднюється з
метою одержання зауважень і пропозицій
від фізичних та юридичних осіб, їх
об'єднань. Про оприлюднення проекту
регуляторного акта з метою одержання
зауважень і пропозицій розробник цього
проекту повідомляє у спосіб,
передбачений ст.13 цього Закону.

В ч.4 ст.12 Закону №1160 врегульовано, що
регуляторні акти, прийняті Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевими органами виконавчої влади,
територіальними органами центральних
органів виконавчої влади, а також їх
посадовими особами, офіційно
оприлюднюються в друкованих засобах
масової інформації, визначених
Кабінетом Міністрів України, не пізніш
як у десятиденний строк після їх
державної реєстрації або прийняття та
підписання, у випадку, якщо ці
регуляторні акти не підлягають
державній реєстрації.

Частинами 1 та 2 ст.21 Закону №1160
передбачено, що проекти регуляторних
актів, які розробляються центральними
органами виконавчої влади, підлягають
погодженню із спеціально
уповноваженим органом. Проекти
регуляторних актів, які розробляються
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, місцевими органами виконавчої
влади, територіальними органами
центральних органів виконавчої влади,
підлягають погодженню з відповідними
територіальними органами спеціально
уповноваженого органу.

Одночасно, відповідно до п.1 Положення
№731 державна реєстрація
нормативно-правових актів міністерств,
інших органів виконавчої влади, які
виступають суб'єктами нормотворення,
здійснюється відповідно до Указу
Президента України від 03.10.1992 р. «Про
державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади» та
цього Положення. Державна реєстрація
нормативно-правового акта полягає у
проведенні правової експертизи на
відповідність його Конституції та
законодавству України, Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року і протоколам до неї,
міжнародним договорам України, згоду
на обов'язковість яких надано
Верховною Радою України, та acquis communautaire,
а також з урахуванням практики
Європейського суду з прав людини,
прийнятті рішення про державну
реєстрацію цього акта, присвоєнні йому
реєстраційного номера та занесенні до
Єдиного державного реєстру
нормативно-правових актів.

В п.4 Положення №731 передбачено, що
державній реєстрації підлягають
нормативно-правові акти будь-якого
виду (постанови, накази, інструкції
тощо), якщо в них є одна або більше норм,
що: зачіпають соціально-економічні,
політичні, особисті та інші права,
свободи й законні інтереси громадян,
проголошені й гарантовані
Конституцією та законами України,
Конвенцією про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року і
протоколами до неї, міжнародними
договорами України, згоду на
обов'язковість яких надано Верховною
Радою України, та acquis communautaire, а також з
урахуванням практики Європейського
суду з прав людини, встановлюють новий
або змінюють, доповнюють чи скасовують
організаційно-правовий механізм їх
реалізації; мають міжвідомчий
характер, тобто є обов'язковими для
інших міністерств, органів виконавчої
влади, а також органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ і
організацій, що не входять до сфери
управління органу, який видав
нормативно-правовий акт.

В п.6 Порядку №731 визначено, що державну
реєстрацію нормативно-правових актів
обласних, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій, їх управлінь, відділів,
інших підрозділів, територіальних
органів центральних органів
виконавчої влади - головні управління
юстиції в областях, містах Києві та
Севастополі.

Водночас, до матеріалів справи
Відповідачем було надано:

ь Висновок щодо відповідності
положенням Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод та
практиці Європейського суду з прав
людини проекту розпорядження
Київської міської державної
адміністрації «Про встановлення
тарифів на перевезення і вартості
проїзних квитків у міському
пасажирському транспорті, який працює
у звичайному режимі руху» №13074/0/11-09 від
11.11.2009 р., в якому зазначено про
відповідність даного проекту
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод та практиці
Європейського суду з прав людини;

ь Висновок Київського
регіонального відділення Секретаріату
Урядового уповноваженого у справах
Європейського суду з прав людини щодо
проекту розпорядження Київської
міської державної адміністрації «Про
унесення змін до Тарифів на
перевезення пасажирів у міському
пасажирському транспорті -
метрополітені, автобусі, трамваї,
тролейбусі, фунікулері, який працює у
звичайному режимі руху» №11836/0/11-10 від
19.08.2010 р., відповідно до якого даний
проект не містить норм, що порушують
положення Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, та не
потребує надання розширеного висновку.

Натомість, положеннями ч.1 та ч.2 ст.11 КАС
України передбачено, що розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості. Суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог.

Проте, Позивачем не вказано, в чому саме
полягає порушення положень Закону №1160
під час проведення реєстрації
Розпорядження №1277 та Розпорядження
№569.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

В ч.2 ст.72 КАС України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на вищевказане, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог Позивача.
Відповідно до положень ст.94 КАС
України, судовий збір не
відшкодовується.

Керуючись положеннями ст.2, ст.11, ст.69,
ст.71, ст.86, ст.158-ст.163, ст.167, ст.254 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Головного управління юстиції
у м. Києві відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст.254 КАС України.
Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя
Б. В. Санін