Справа № К/9991/2488/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/2488/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Міністерства
внутрішніх справ України, Головного
управління Пенсійного фонду України в
Донецькій області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4
на постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23 грудня 2010
року, -

у с т а н о в и л а :

У серпні 2009 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Міністерства внутрішніх
справ України (далі МВС), Головного
управління Пенсійного фонду України в
Донецькій області (далі ГУ ПФУ) про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії та одноразової грошової
допомоги.

В обґрунтування позову посилався на те,
що відповідач, ГУ ПФУ, здійснюючи
перерахунок його пенсії, виходив із
розміру грошового забезпечення,
меншого ніж встановлено законом, а МВС,
визначаючи розмір складових його
грошового забезпечення та виплачуючи
одноразову грошову допомогу при
звільненні, діяв всупереч вимог
законодавства.

Вважаючи це порушенням своїх прав,
ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Харцизького міського суду
Донецької області від 23 вересня
2010 року, позов задоволено повністю,
зобов'язано ГУ ПФУ здійснити позивачу
перерахунок пенсії, відповідно до
статті 43 Закону України 9 квітня 1992 року
№ 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» (далі Закон
№ 2262-ХІІ), виходячи з розміру
грошового забезпечення за останньою
штатною посадою перед звільненням, до
якого врахувати відповідні оклади за
посадою, військовим (спеціальним)
званням, процентну надбавку за вислугу
років, а також щомісячні додаткові види
грошового забезпечення (надбавки,
доплати, підвищення) та премії, в
розмірах, установлених законодавством,
починаючи з 1 червня 2006 року,
зобов'язано ГУ ПФУ виплатити позивачу
різницю між фактично отриманою та
належною до сплати суму пенсії з
моменту виникнення права на пенсію - 1
червня 2006 року, зобов'язано МВС
провести розрахунок розміру його
грошового забезпечення та видати
грошовий атестат, а також зобов'язано
МВС провести перерахунок та виплату
ОСОБА_4 різницю між фактично отриманою
та належною до виплати одноразової
грошової допомоги при звільненні.

Оскаржуваною постановою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 23 грудня 2010 року, постанову суду
першої інстанції скасовано та ухвалене
нове рішення про відмову у задоволенні
позову.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить ухвалене
ним судове рішення скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів, в межах статті
220 Кодексу адміністративного
судочинства України, дійшла висновку
про відхилення скарги з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з частиною 3 статті 211 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами касаційного оскарження є
порушення судом норм матеріального чи
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а підстави для їх
скасування відсутні, з наступних
підстав.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, апеляційний суд на підставі
наявних у справі даних встановив і
правильно виходив з того, що
відповідачі, здійснюючи позивачу
перерахунок пенсії та виплату
одноразової грошової допомоги,
виходячи з розміру складових грошового
забезпечення, зазначених у грошовому
атестаті, діяли у відповідності до
вимог законодавства.

Як встановлено судами, постановою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23 грудня 2008
року, прийнятою у справі за позовом
ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх
справ України, Головного управління
Пенсійного фонду України в Донецькій
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, зобов'язано Головне
управління Пенсійного фонду України в
Донецькій області нарахувати та
сплачувати ОСОБА_4 пенсію, виходячи з
розміру грошового забезпечення за
останньою штатною посадою перед
звільненням, з урахуванням щомісячних
основних та додаткових видів грошового
забезпечення, які отримував перед
звільненням.

У червні 2009 року, відповідач, ГУ ПФУ, на
виконання зазначеної постанови,
здійснило перерахунок пенсії позивача
та виплатило недоплачену її частину, за
період з 1 червня 2006 року по 31 грудня 2007
року, у розмірі 6559,18 гривень.

Однак, позивач з таким перерахунком не
погодився та зазначив, що ГУ ПФУ не
врахував вимоги постанови Кабінету
Міністрів України від 9 березня 2006
року № 268 «Про упорядкування структури
та умов оплати праці працівників
апарату органів виконавчої влади,
органів прокуратури, судів та інших
органів» (далі постанова № 268), якою
його посадовий оклад встановлено у
розмірі 980 гривень.

Крім того, вказував на те, що розмір
премії (10 відсотків), врахований
відповідачем при перерахунку пенсії,
не відповідає вимогам статті 43 Закону
№ 2262-ХІІ та має становити 33,3 відсотки
від посадового окладу, згідно Указу
Президента України від 4 жовтня 1996 року
№ 926/96 «Про умови грошового
забезпечення осіб рядового і
начальницького складу та оплати праці
працівників органів внутрішніх справ»
(далі Указ № 926/96).

Так, відповідно до частини 3 статті 43
Закону № 2262-ХІІ (в редакції статті, яка
діяла на час призначення пенсії
позивачу) пенсії особам офіцерського
складу, прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам, які мають право на
пенсію за цим Законом, та членам їх
сімей обчислюються з розміру грошового
забезпечення за останньою штатною
посадою перед звільненням, враховуючи
відповідні оклади за посадою,
військовим (спеціальним) званням,
процентну надбавку за вислугу років,
щомісячні додаткові види грошового
забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення) та премії в розмірах,
установлених законодавством.

Підпунктом «б» пункту 3 Указу № 926/96
надано право керівникам внутрішніх
справ у межах асигнувань, що
виділяються на утримання цих органів,
крім іншого, преміювати осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ відповідно до їх
особистого вкладу в загальні
результати роботи в межах фонду
преміювання, створеного у розмірі
чотиримісячного фонду грошового
забезпечення, без обмеження
індивідуальних премій максимальними
розмірами.

Як вбачається з грошового атестату
позивача, розмір щомісячної премії,
виплачуваної йому на підставі
вищезазначеного Указу, становив, на
момент звільнення - 10 відсотків.

Абзацами 1-5 постанови Кабінету
Міністрів України від 17 липня 1992 року
№ 393 «Про порядок обчислення вислуги
років, призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей» (далі
Постанова № 393) встановлено, що пенсії
обчислюються з таких видів грошового
забезпечення: окладу за останньою
штатною посадою, займаною перед
звільненням; окладу за військове або
спеціальне звання; процентної надбавки
за вислугу років; додаткових видів
грошового забезпечення, що надаються
щомісяця (надбавки за вчене звання і
науковий ступінь, кваліфікацію та
умови служби). Розмір додаткових видів
грошового забезпечення визначається
(за вибором тих, хто звернувся за
пенсією) за 24 останні календарні місяці
служби підряд перед зверненням за
пенсією або за будь-які 60 календарних
місяців служби підряд протягом усієї
служби перед зверненням за пенсією
незалежно від наявних перерв у службі.
Середньомісячна сума додаткових видів
грошового забезпечення за 24 календарні
місяці і за 60 календарних місяців
визначається шляхом ділення загальної
суми додаткових видів грошового
забезпечення за 24 календарні місяці
служби підряд (перед зверненням за
пенсією) чи за 60 календарних місяців
служби підряд (протягом всієї служби)
відповідно на 24 і 60.

Таким чином, підстав для врахування
щомісячної премії при призначенні
позивачу пенсії в іншому розмірі, ніж
зазначено в грошовому атестаті, у
відповідача не було.

Крім того, апеляційний суд дійшов
правильного висновків про відсутність
підстав для задоволення позову, в
частині вимог щодо встановлення
розмірів посадового окладу та
додаткових видів грошового
забезпечення, з урахуванням положень
постанови № 268, оскільки вона не
врегульовує спірних правовідносин, а
її дія на позивача не поширюється.

Також, не підлягають задоволенню інші
позовні вимоги, зокрема, стосовно
перерахунку і виплати пенсії та
одноразової грошової допомоги, з
урахуванням розміру посадового окладу,
встановленого постановою № 268,
оскільки такі є похідними від
попередньої вимоги, про що правильно
зазначив суд апеляційної інстанції.

Окрім цього, колегія суддів зазначає
що, Конституційний Суд України в пункті
2 мотивувальної частини Рішення від 9
лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа про
зворотну дію в часі законів та інших
нормативно-правових актів) вказав, що
загальновизнаний принцип права про дію
нормативно-правових актів у часі
закріплено в частині першій статті 58
Конституції України. При цьому
Конституційний Суд України роз'яснив,
що положення частини першої статті 58
Основного Закону України про дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що «вона починається з
моменту набрання актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
тай закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце».

1 січня 2008 року набрала чинності
постанова Кабінету Міністрів України
від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про
упорядкування структури та умов
грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу та деяких інших
осіб» (далі постанова № 1294), якою
змінено структуру та умови грошового
забезпечення військовослужбовців,
осіб рядового і начальницького складу.
Зокрема, збільшено розмір посадових
окладів для відповідних категорій
військовослужбовців, а також
передбачено встановлення інших
додаткових видів грошового
забезпечення.

У зв'язку з упорядкуванням грошового
забезпечення військовослужбовців,
осіб рядового і начальницького складу
Президент України Указом № 1234/2007
визнав такими, що втратили чинність
деякі укази Президента України, в тому
числі Указ № 926/96, надбавки та доплати
згідно з якими були включені до
грошового забезпечення позивача при
обчисленні та призначенні пенсії.

Отже, здійснюючи перерахунок пенсії
позивача, у червні 2009 року, ГУ ПФУ
правомірно врахувало премію, у розмірі
10 відсотків, та виплатило ОСОБА_4
відповідні суми пенсії, у період з 1
червня 2006 року по 31 грудня 2007 року.

З огляду на викладене, апеляційний суд
дійшов правильних висновків про
відмову у задоволенні позову, оскільки,
здійснюючи перерахунок та виплату
пенсії і одноразової грошової
допомоги, відповідачі діяли на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а тому підстав для
задоволення у суду першої інстанції не
було.

Враховуючи зазначене, рішення
апеляційного суду відповідає дійсним
обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права,
доводи касаційної скарги його
висновків не спростовують, такі
ґрунтуються на помилковому
трактуванні правових норм, а тому
підстав для скасування судового
рішення колегія суддів не вбачає.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23 грудня 2010
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало