Справа № 826/11054/13-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Келеберда В.І.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 грудня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю
секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Київстар" на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 17 жовтня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Приватного акціонерного товариства
"Київстар" до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві за участю Прокуратури м.
Києва про визнання протиправними та
скасування приписів та постанов,-

В С Т А Н О В И Л А

Позивач, Приватне акціонерне
товариство «Київстар», звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві, за участі Прокуратури м. Києва
про визнання протиправними та
скасування:

- приписів від 13.06.2014 року по базовим
станціям стільникового
радіотелефонного зв'язку ПрАТ
«Київстар» розміщених за адресами:
Столичне шосе, 58-б; Столичне шосе, 101;
вул. Червонопрапорна, 30; Столичне шосе,
100; вул. Паркова Алея, 20; проспект
Повітрофлотський 94; вул.. Січневого
Повстання, 34 (вул. Лаврська, 16); вул.
Паркова Дорога, 4; проспект Науки, 46;
проспект Академіка Глушкова, 31;

- постанов про накладення штрафу за
порушення у сфері містобудівної
діяльності від 26.06.2013 року №210/13, №211/13,
№212/13, №213/13, №214/13, №215/13, №216/13, №217/13,
№218/13, №219/13.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 жовтня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
представник Приватного акціонерного
товариства "Київстар" подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з помилковим
застосуванням норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі. В своїй
апеляційній скарзі апелянт
посилаються на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
процесуального права, що є підставою
для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що
звились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції - скасуванню з ухваленням
нового рішення з таких підстав.

Згідно зі п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202
Кодексу адміністративного судочинства
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві проведено позапланову
перевірку дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил по
базовим станціям стільникового
радіотелефонного зв'язку ПрАТ
«Київстар» розміщених за адресами:
Столичне шосе, 58-б; Столичне шосе, 101;
вул. Червонопрапорна, 30; Столичне шосе,
100; вул. Паркова Алея, 20; проспект
Повітрофлотський 94; вул.. Січневого
Повстання, 34 (вул. Лаврська, 16); вул.
Паркова Дорога, 4; проспект Науки, 46;
проспект Академіка Глушкова, 31, за
результатом яких складено акти
перевірки від 13.06.2013 року (далі акти
перевірки), копії яких долучено до
матеріалів справи.

Відповідачем за результатами
перевірок були виявлені ідентичні
порушення, а саме: експлуатація базової
станції мобільного зв'язку оператора
ПрАТ «Київстар» без прийняття в
експлуатацію у встановленому законом
порядку. Чим порушено вимоги ч. 8 ст. 39
Закону України «про регулювання
містобудівної діяльності». Відповідно
до ДБН А.2.2-3:2012 «склад та зміст
проектної документації на
будівництво», ДБН В.1.2.-14:2009 «Загальні
принципи забезпечення надійності ат
конструктивної безпеки будівель,
споруд, будівельних конструкцій та
основ» зазначений об'єкт будівництва
відноситься до ІІ категорії
складності. Влаштування базових
станцій вносить зміни в планувальні і
конструктивні рішення будівлі.

На підставі актів перевірок
відповідачем винесено приписи від
13.06.2013 року, якими заборонено
експлуатацію об'єктів та зобов'язано
усунути порушення вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності у
встановленому законодавством порядку.

Також, відповідачем складено протоколи
про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності від 13.06.2013
року.

За результатом розгляду матеріалів
справ про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності відповідачем
винесено постанови від 26.06.2013 року
№210/13, №211/13, №212/13, №213/13, №214/13, №215/13,
№216/13, №217/13, №218/13, №219/13, якими позивача
визнано винним у вчиненні
правопорушення передбаченого абз 3 п. 6
ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» та
накладено штраф у сумі 51 615 грн. по
кожному об'єкту перевірки (на загальну
суму штрафу 516 150 грн.).

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позову прийшов до
висновку, що відповідач, при прийнятті
оскаржуваних акту, припису та
постанови діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що визначені
Конституцією України та Законами
України, з дотриманням Порядку
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю,
Порядку накладення штрафів за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції та
зазначає наступне.

Суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Суть спору по даній справі полягає в
тому, що згідно Актами перевірки від
13.06.2013 р., Відповідачем зроблено
висновки, що базові станції мобільного
зв'язку позивача, розташовані у м. Києві
за адресою: Столичне шосе, 58-6, Столичне
шосе, 101, вул. Червонопрапорна, 30,
Столичне шосе, 100, вул. Паркова алея, 20,
пр.-т Повітрофлотський 94, вул. Січневого
повстання (Лаврська), 34, вул. Паркова
дорога, 4, пр.-т Науки, 46, пр.-т Академіка
Глушкова, 31-а: експлуатуються без
введення їх в експлуатацію; віднесені
відповідачем до ІІ категорії
складності; влаштування базових
станцій вносить зміни в планування і
реконструкції будівля на яких вони
розміщені, що нібито свідчить про
порушення ч.8 ст. 39 ЗУ «Про регулювання
містобудівної діяльності» від 17.02.2011 р.
У зв'язку із цим відповідачем прийняті
10 Приписів від 13.06.2013 р., відповідно до
яких заборонена експлуатація вказаних
базових станцій та зобов'язано
позивача усунути порушення вимог
законодавства в сфері містобудівної
діяльності по введенню зазначених
базових станцій в експлуатацію.

Також на підставі 10 протоколів про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності від 13.06.2013 р. згідно із
постановами відповідача від 26.06.2013 р.
накладено штрафи за порушення абз. З п. 6
ч.2 ст. 2 ЗУ «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності»(експлуатація об'єктів, не
прийнятих в експлуатацію щодо об'єктів
II категорії складності) у сумі 51615 грн.
за кожну базову станцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» об'єктами будівництва є
будинки, будівлі, споруди будь-якого
призначення, їх комплекси, лінійні
об'єкти інженерно-транспортної
інфраструктури. За визначенням,
наведеним у статті 1 цього Закону
замовником будівництва є фізична або
юридична особа, яка має намір щодо
забудови території (однієї чи
декількох земельних ділянок) і подала в
установленому законодавством порядку
відповідну заяву.

За змістом ч. 1 ст. 26 Закону «Про
регулювання містобудівної діяльності»
забудова територій здійснюється
шляхом розміщення об'єктів
будівництва. При цьому проектування та
будівництво об'єктів відповідно до
частини 5 цієї статті здійснюється
власниками або користувачами
земельних ділянок у визначеному
порядку шляхом отримання замовником
або проектувальником вихідних даних;
розроблення проектної документації та
проведення у випадках, передбачених
статтею 31 цього Закону, її експертизи;
затвердження проектної документації;
виконання підготовчих та будівельних
робіт; прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів;
реєстрації права власності на об'єкт
містобудування.

За складністю об'єкти будівництва
відповідно до частини 1 статті 32
вказаного Закону поділяються на І, II, III,
IV і V категорії.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» замовник
має право виконувати будівельні роботи
після реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю
декларації про початок виконання
будівельних робіт - щодо об'єктів
будівництва, що належать до І-ІІІ
категорій складності.

Матеріалами справи підтверджено, що
базові станції, розташовані у м. Києві
за адресою: Столичне шосе, 58-6, Столичне
шосе, 101, вул. Червонопрапорна, 30,
Столичне шосе, 100, вул. Паркова алея, 20,
пр.-т Повітрофлотський 94, вул. Січневого
повстання (Лаврська), 34, вул. Паркова
дорога, 4, пр.-т Науки, 46, пр.-т Академіка
Глушкова, 31-а були прийняті в
експлуатацію в 2007-2009 р.р.

Так, матеріалами справи підтверджено,
що всі десять базових станцій були
здані в експлуатації з 30.10.2007 року по
23.06.2009 року, зокрема:

- базові станції, розташовані у м.
Києві за адресою Столичне шосе, 58-6,
Столичне шосе, 100 - 30.10.2007 року;

- базові станції, розташовані у м. Києві
за адресою вул. Січневого повстання
(Лаврська), 34 - 24.03.2008 року;

- базові станції, розташовані у м. Києві
за адресою вул. Паркова алея, 4 - 23.07.2008
року;

- базові станції, розташовані у м. Києві
за адресою пр.-т Академіка Глушкова, 31-а
- 05.12.2008 року;

- базові станції, розташовані у м. Києві
за адресою вул. Червонопрапорна, 30 -
19.03.2009 року;

- базові станції, розташовані у м. Києві
за адресою пр.-т Науки, 46 - 18.05.2009 року;

- базові станції, розташовані у м. Києві
за адресою пр.-т Повітрофлотський 94,
вул. Паркова алея, 20, Столичне шосе, 101 -
23.06.2009 року.

Разом з тим, у момент прийняття в
експлуатацію базових станцій позивача
в 2007-2009 роках діяв Порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затверджений Постановою КМУ
від 22.09.2004 р. №1243 (далі по тексту -
Порядок КМУ №1243), який визначав
порядок, основні вимоги та умови
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів незалежно від
джерел фінансування їх будівництва.

Відповідно до п.2 Порядку КМУ №1243,
особливості підтвердження готовності
до експлуатації закінчених
будівництвом об'єктів із специфічними
умовами експлуатації визначаються
відповідними міністерствами, іншими
центральними органами виконавчої
влади за погодженням з Мінрегіонбудом
з урахуванням вимог цього Порядку.

На виконання вимог п. 2 Порядку КМУ №1243
з метою підтвердження готовності до
експлуатації закінчених будівництвом
об'єктів із специфічними умовами
Наказом міністерства транспорту та
зв'язку України від 27.02.2006 р. №180 було
затверджено Порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів у сфері телекомунікацій, який
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України від 05.05.2006 р. №520/12394 (далі по
тексту Порядок Мінтрансзв'язку №180).
Порядок Мінстрансзв'язку №180, як того
вимагає п. 2 Порядку КМУ №1243 був
погоджений Мінрегіонбудом.

Згідно із п.2 Порядку Мінтрансзв'язку
№180, який діяв на час здачі базових
станцій в експлуатації, цей порядок
обумовлює підтвердження готовності до
експлуатації закінчених будівництвом
об'єктів у сфері телекомунікацій, п.2.5
якого, серед іншого, відносить
будівництво об'єктів контейнерного
типу, зведення яких не потребує
виконання робіт із влаштування
фундаментів, з розміщенням обладнання
транспортних мереж: телекомунікацій,
фіксованого, мобільного зв'язку,
ефірного телерадіомовлення та мереж:
безпроводового доступу. Підпункт «а»
п.2.6 Порядку Мінтрансзв'язку №180 до
сфери регулювання цього Порядку
відносить будівництво об'єктів
рухомого (мобільного) зв'язку, які за
типовими технічними рішеннями
поділяються на об'єкти, що будуються на
існуючих пристосовуваних,
вбудовано-прибудованих приміщеннях та
приміщеннях контейнерного типу із
встановленням обладнання зв'язку (в т.ч.
комутаторів мобільного зв 'язку), з
використанням легких трубостійок для
кріплення антенно-фідерних пристроїв
САФП), встановлених на існуючих
будівлях, виробничих спорудах,
металевих чи цегляних трубах.

Відповідно до п.6 Порядку
Мінтрансзв'язку №180, об'єкти, зазначені
у пунктах 2.3, 2.4, 2.5 та підпункті "а"
пункту 2.6 цього Порядку, приймалися в
експлуатацію комісією, що
призначається рішенням (наказом)
замовника, який встановлює за
погодженням з генеральним підрядником
порядок та тривалість її роботи.

Комісія з прийняття об'єктів в
експлуатацію (далі - комісія)
створювалась протягом п'яти днів після
отримання замовником письмового
повідомлення від генерального
підрядника про закінчення
будівництвом об'єкта з проханням
створити комісію.

До складу комісії включалися
представники замовника, генерального
підрядника, субпідрядної організації,
генерального проектувальника (автора
проекту), експлуатаційної організації,
органів державного
санітарно-епідеміологічного нагляду,
державного пожежного нагляду,
державного нагляду з охорони праці,
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
(при виконанні будівельних робіт,
пов'язаних із зміною планувальних і
конструктивних рішень будівель і
споруд).

Таким чином, на час здачі базових
станцій в експлуатацію відповідно до
чинного на той час порядку
представники Інспекції
архітектурно-будівельного контролю
при вводі в експлуатацію
малогабаритних (до 30 м) веж (щогл)
полегшеної конструкції до складу
Комісії не включалися.

Як вбачається із висновку експерта
базові станції, які були об'єктами
перевірки, є або об'єктами
контейнерного типу, зведення яких не
потребує виконання робіт із
влаштування фундаментів (п.2.5 Порядку
Мінтрансзв'язку №180) або об'єктами, що
будуються на існуючих пристосовуваних,
вбудовано-прибудованих приміщеннях та
приміщеннях контейнерного типу із
встановленням обладнання зв'язку (в т.ч.
комутаторів мобільного зв'язку), з
використанням легких трубостійок для
кріплення антенно-фідерних пристроїв
(АФП), встановлених на існуючих
будівлях, виробничих спорудах,
металевих чи цегляних трубах (пп. «а»
п.2.6 Порядку Мінтрансзв'язку №180) та не
відносяться до будівельних робіт,
пов'язаних із зміною планувальних і
конструктивних рішень будівель і
споруд.

При цьому, п. 6 Порядку Мінтрансзв'язку
№180 передбачена участь представників
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
при введенні в експлуатацію базових
станцій була обов'язковою лише при
виконанні будівельних робіт,
пов'язаних із зміною планувальних і
конструктивних рішень будівель і
споруд.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи при будівництві всіх
вищевказаних 10 базових станцій змін до
планувальних та конструктивних рішень
будівель, на яких вони розміщені не
внесені, вони не є окремими об'єктами
будівництва, що також підтверджено
висновком експерта.

Так, якщо на об'єктах не виконувалися
будівельні роботи, пов'язані зі зміною
планувальних і конструктивних рішень,
представники Інспекції
архітектурно-будівельного контролю
при вводі в експлуатацію
малогабаритних (до 30 м) веж (щогл)
полегшеної конструкції до складу
Комісії не включалися, реалізація цих
проектів будівництва здійснювалася
без реєстрації в інспекції ДАБК на час
здачі базових станцій в експлуатацію.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що при
відсутності внесення змін у
планувальні та конструктивні рішення
будівель будівництвом базових станцій
участь представника державного
архітектурно-будівельного контролю у
комісії з прийняття закінченого
будівництвом об'єкту у сфері
телекомунікацій відповідно до п. 6
Порядку Мінтрансзв'язку №180 не була
обов'язковою, а тому усі 10 актів комісій
із прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкту у
сфері телекомунікацій в 2007-2009 р. усіх 10
базових станцій повністю відповідали
вимогам чинного в той час
законодавства, обов'язку замовника
будівництва повторно прийняти об'єкти
в експлуатацію чинне законодавство не
містить.

Тому на застосування по відношенню до
позивача штрафів за експлуатацію
об'єктів не введених в експлуатацію на
переконання суду є безпідставним.

Щодо доводів відповідача про те, що
Порядок Мінтрансзвязку №180, на
підставі якого були введені в
експлуатацію базові станції, втратив
чинність із 01.01.2009 р. у зв'язку із
скасуванням Порядку КМУ №1243, і
відповідно до цього порядку не могли
бути прийняті в експлуатацію базові
станції, суд зазначає наступне.

Колегією сіддів вчтановлено, що
Порядок Мінтрансзвязку №180 втратив
чинність відповідно до наказу
Мінтрансзвязку від 17.06.2009 р. №712, який
набрав чинності 19.07.2009 р.

Разом з тим, усі 10 базових станцій були
прийняті в експлуатацію в 2007-2008 рр.,
тому дата скасування (втрати чинності)
Порядку Мінтрансзв'язку №180 із 19.07.2009 р.
чи із 01.01.2009 р. не має юридичного
значення для правильного вирішення
спору.

При цьому, факт прийняття в
експлуатацію з 04.12.2007 р. по 27.06.2008 р. усіх
10 базових станцій підтверджується
відповідними актами та довідкою №118/02
від 31.10.2013 р., які долучались до
матеріалів справи.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висноку, що відповідачем
протиправно було винесено приписи від
13.06.2013 року по базовим станціям
стільникового радіотелефонного
зв'язку ПрАТ «Київстар» розміщених за
адресами: Столичне шосе, 58-б; Столичне
шосе, 101; вул. Червонопрапорна, 30;
Столичне шосе, 100; вул. Паркова Алея, 20;
проспект Повітрофлотський 94; вул.
Січневого Повстання, 34 (вул. Лаврська,
16); вул. Паркова Дорога, 4; проспект
Науки, 46; проспект Академіка Глушкова,
31, якими заборонено експлуатацію
об'єктів та зобов'язано усунути
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності у
встановленому законодавством порядку,
а саме ввести в експлуатацію, так як
вказані об'єкти в же були введені в
експлуатації у порядку встановленому
чинним законодавством України на час
їх введення в експлуатацію (2007-2008 роки).

Враховуючи викладене колегія суддів
приходить до висновку про визнання
протиправними та скасування приписів
від 13.06.2014 року по базовим станціям
стільникового радіотелефонного
зв'язку ПрАТ «Київстар» розміщених за
адресами: Столичне шосе, 58-б; Столичне
шосе, 101; вул. Червонопрапорна, 30;
Столичне шосе, 100; вул. Паркова Алея, 20;
проспект Повітрофлотський 94; вул..
Січневого Повстання, 34 (вул. Лаврська,
16); вул. Паркова Дорога, 4; проспект
Науки, 46; проспект Академіка Глушкова,
31.

Що стосується постанов 26.06.2013 року
№210/13, №211/13, №212/13, №213/13, №214/13, №215/13,
№216/13, №217/13, №218/13, №219/13, якими позивача
визнано винним у вчиненні
правопорушення передбаченого абз 3 п. 6
ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» та
накладено штраф у сумі 51 615 грн. по
кожному об'єкту перевірки, то колегія
суддів приходить до висновку по їх
протиправність зважаючи на наступне.

Так, стаття 39 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
№ 3038-VI (далі Закон № 3038-VI), який набрав
чинності 12 березня 2011 року, визначає
порядок прийняття в експлуатацію,
після набрання ним чинності,
закінчених будівництвом об'єктів та
містить заборону на експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів, не
прийнятих в експлуатацію, за час його
дії. Цей Закон не містить темпоральних
застережень, зокрема про поширення
його дії на відносини, які виникли до
набрання ним чинності.

Питання щодо прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів було
вперше врегульовано постановою
Кабінету Міністрів України від 5 серпня
1992 року № 449, однак ця постанова
стосувалася лише об'єктів державного
замовлення.

Порядок прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів, не
включених до державного замовлення,
мав визначатися Радою Міністрів
Республіки Крим, обласними, Київською
та Севастопольською міськими
державними адміністраціями за
погодженням з Міністерством
інвестицій і будівництва.

З дня набрання чинності у листопаді 1994
року Закон України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» №
208/94-ВР, стаття 1 якого встановлювала
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудування, не передбачала
відповідальності за експлуатацію або
використання об'єктів містобудування,
не прийнятих в експлуатацію.

19 січня 2012 року згідно із Законом
України від 22 грудня 2011 року «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо посилення
відповідальності та вдосконалення
державного регулювання у сфері
містобудівної діяльності» № 4220-VI Закон
№ 208/94-ВР викладено у новій редакції,
пункт 6 частини другої статті 2 якої
передбачає, що суб'єкти містобудування,
які є замовниками будівництва об'єктів
(у разі провадження містобудівної
діяльності), або ті, що виконують
функції замовника і підрядника
одночасно, несуть відповідальність у
вигляді штрафу за експлуатацію або
використання об'єктів будівництва,
не прийнятих в експлуатацію, а також
наведення недостовірних даних у
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації чи акті готовності
об'єкта до експлуатації.

Відповідно до статті 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

У своєму Рішенні від 9 лютого 1999 року №
1-рп/99 Конституційний Суд України
зазначив, що за закріпленим у наведеній
статті Конституції України принципом
дію нормативно-правового акта в часі
треба розуміти так, що вона починається
з моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Тобто Закон № 208/94-ВР, зокрема положення
пункту 6 частини другої статті 2 щодо
накладення штрафу за експлуатацію або
використання об'єктів будівництва, не
прийнятих в експлуатацію, регулює
питання відповідальності тих суб'єктів
містобудування, які вчинили
правопорушення у сфері містобудування,
зокрема не ввели в експлуатацію
відповідні об'єкти до початку їх
використання після набрання чинності
цим Законом.

Конституційний принцип незворотності
дії законів, які погіршують становище
особи, дає суду підстави для висновку
про неможливість застосування санкцій
за дії (бездіяльність), які на момент,
коли вони мали місце, за попереднього
правового регулювання не були
правопорушенням.

В контексті хронології правового
регулювання спірних відносин поняття
«експлуатація не прийнятого в
експлуатацію об'єкта» не може
тлумачитись як триваюче
правопорушення. Змістом цього
правопорушення є невиконання обов'язку
із введення в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта містобудування до
початку його експлуатації. Суспільна
небезпека такого правопорушення
насамперед полягає не в недотриманні
встановленого правопорядку, а в
небезпеці, яка може мати місце в
результаті відсутності контролю за
безпечністю побудованого об'єкта
містобудування з початку його
використання.

Частина восьма статті 39 Закону № 3038-VI
зі змінами, внесеними згідно із Законом
України від 20 листопада 2012 року № 5496-VI,
встановлює, що експлуатація закінчених
будівництвом об'єктів, не прийнятих
(якщо таке прийняття передбачено
законодавством) в експлуатацію,
забороняється.

Таким чином, логічним висновком має
бути судження про те, що обов'язок
введення об'єктів будівництва в
експлуатацію, відповідальність за
експлуатацію об'єктів, не введених в
експлуатацію, можуть стосуватися лише
тих суб'єктів, які після закінчення
будівництва та початку використання,
маючи відповідний обов'язок, не ввели
об'єкти містобудування в експлуатацію,
за що встановлена відповідна
відповідальність.

Аналогічна позиція висловлена
Верховним Судом України в постанову
від 04 березня 2014 року.

Згідно з частиною першою статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Враховуючи викладене колегія суддів
приходить до висновку про визнання
протиправними та скасування постанов
про накладення штрафу за порушення у
сфері містобудівної діяльності від
26.06.2013 року №210/13, №211/13, №212/13, №213/13,
№214/13, №215/13, №216/13, №217/13, №218/13, №219/13

Згідно ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень суд перевіряє чи вчинені
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, визначений Конституцією і
законами України.

З огляду на вищезазначене позовні
вимоги підлягають задоволенню, а
оскаржувані приписи та постанови
скасуванню.

Відповідно до ст. 159 КАС України
законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Таким чином апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення у справі про
відмову у задоволенні позову.

З урахуванням зазначеного, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції порушені норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, що є
підставою для скасування судового
рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Таким чином вимоги апеляційної скарги
підлягають задоволенню, а рішення суду
першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Київстар"-
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 17 жовтня 2014 року -
скасувати.

Позов Приватного акціонерного
товариства "Київстар" до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у місті Києві за участю
Прокуратури м. Києва про визнання
протиправними та скасування приписів
та постанов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
приписи від 13.06.2014 року по базовим
станціям стільникового
радіотелефонного зв'язку ПрАТ
«Київстар» розміщених за адресами:
Столичне шосе, 58-б; Столичне шосе, 101;
вул. Червонопрапорна, 30; Столичне шосе,
100; вул. Паркова Алея, 20; проспект
Повітрофлотський 94; вул.. Січневого
Повстання, 34 (вул. Лаврська, 16); вул.
Паркова Дорога, 4; проспект Науки, 46;
проспект Академіка Глушкова, 31.

Визнати протиправним та скасувати
постанови про накладення штрафу за
порушення у сфері містобудівної
діяльності від 26.06.2013 року №210/13, №211/13,
№212/13, №213/13, №214/13, №215/13, №216/13, №217/13,
№218/13, №219/13.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного акціонерного
товариства "Київстар" судовий збір 2816
(дві тисячі вісімсот шістнадцять) грн. 64
коп.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів із
дня складання у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України у
порядку ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 23 грудня 2014
року

Головуючий суддя

Земляна Г.В.

Судді:

Горбань Н.І.

Межевич М.В.