Справа № 821/2624/14
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" грудня 2014 р.
К/800/54274/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Винокурова К.С., Рецебуринського Ю.Й.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Херсоні на постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 4
серпня 2014 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 29 вересня 2014 року по справі № 821/2624/14

за позовом Управління Пенсійного
фонду України в м. Херсоні (далі -
Управління)

до Відділу державної
виконавчої служби Комсомольського
районного

управління юстиції у м. Херсоні (далі -
ВДВС)

про визнання
незаконною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року Управління
звернулось до суду з адміністративним
позовом до ВДВС про скасування
постанови від 26 червня 2014 року ВП №
38625627 про накладення штрафу у розмірі 680
грн.

Управління посилалось на
незаконність оскаржуваної постанови,
оскільки судове рішення не виконується
з поважних причин, а саме за
відсутності державного фінансування
на соціальні виплати.

Постановою Херсонського
окружного адміністративного суду від 4
серпня 2014 року, залишеною без змін
ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 29 вересня
2014 року, у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями, Управління подало
касаційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати судові рішення першої та
апеляційної інстанцій та ухвалити
нове, яким позовні вимоги задовольнити
в повному обсязі.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги, суд
касаційної інстанції вважає, що скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами встановлено, що на
примусове виконання до ВДВС надійшов
виконавчий лист від 10 червня 2013 року
№2а-7485/11, виданий Комсомольським
районним судом міста Херсона про
зобов'язання Управління здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_4 з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії
за віком, розрахованої відповідно до
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» з урахуванням
частини 1 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та провести відповідні
виплати за період з 14 квітня 2010 року по
12 липня 2010 року з урахуванням фактично
сплачених сум.

2 липня 2013 року на підставі заяви
стягувача та відповідно до статтей 17, 19,
20, 25 Закону України від 21 квітня 1999 року
№ 606-ХІV «Про виконавче провадження»
(далі - Закон № 606-ХІV) відповідачем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження, боржнику
надано семиденний строк на добровільне
виконання рішення.

Управлінням вказану вимогу
державного виконавця виконано
частково, а саме здійснено перерахунок
пенсії з урахуванням щомісячної
державної соціальної допомоги як
дитині війни.

Оскільки рішення суду в частині
зобов'язання виплатити заборгованість
по нарахованій доплаті до пенсії,
позивачем не виконано, ВДВС прийнято
постанову від 26 червня 2014 року
ВП № 38625627 про накладення штрафу у
розмірі 680 грн.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог Управління про
скасування постанови про накладення
штрафу, суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з того, що приймаючи
спірну постанову, відповідач діяв у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Законом № 606-ХІV, а
посилання позивача на те, що поважною
причиною невиконання рішення суду в
частині здійснення виплати
заборгованості є відсутність
бюджетного фінансування є
необґрунтованими, оскільки реалізація
особою свого права не може бути
поставлена у залежність від бюджетних
асигнувань.

Проте з такими висновками судів
першої та апеляційної інстанцій
погодитись не можна з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 1 Закону № 606-ХІV
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Згідно із частиною 2 статті 25 Закону №
606-ХІV державний виконавець протягом
трьох робочих днів з дня надходження до
нього виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Виконання рішень за якими боржник
зобов'язаний особисто вчинити певні
дії або утриматись від їх вчинення
здійснюється відповідно до статті 75
Закону № 606-ХІV.

Частиною 2 статті 75 зазначеного Закону
передбачено, що у разі невиконання
зазначених вимог без поважних причин
державний виконавець накладає на
боржника штраф відповідно до статті 89
цього Закону і не пізніше п'яти робочих
днів з дня його накладення повторно
перевіряє стан виконання рішення.

Згідно із частиною 1 статті 89 Закону №
606-ХІV у разі невиконання без поважних
причин у встановлений державним
виконавцем строк рішення, що зобов'язує
боржника виконати певні дії, та рішення
про поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Враховуючи викладене, постанова про
накладення штрафу за невиконання
судового рішення може бути винесена
лише при умові, що судове рішення не
виконано без поважних причин, коли
боржник мав реальну можливість, у тому
числі і фінансову, виконати судове
рішення, проте не зробив цього.

Судами встановлено, що Управління
виконало вимогу державного виконавця в
межах своїх повноважень, а саме: згідно
рішення здійснило перерахунок пенсії з
урахуванням щомісячної державної
соціальної допомоги як дитині війни.
Проте, у листі Управлінням повідомлено,
що виплата нарахованої надбавки до
пенсії ОСОБА_4 позивачем не може бути
здійснена, у зв'язку з відсутністю
коштів, оскільки вони не є власністю
Управління та не знаходяться на його
рахунках. Фактично, у повному обсязі
виконання судового рішення, можливо
лише за наявності відповідного
бюджетного призначення за рахунок
Державного бюджету.

Відповідно до статтей 23 та 116
Бюджетного кодексу України будь-які
бюджетні зобов'язання та платежі з
бюджету можна здійснювати лише за
наявності відповідного бюджетного
призначення, встановленого законом про
Державний бюджет України. Взяття
зобов'язань без відповідних бюджетних
асигнування та здійснення видатків
бюджету з перевищенням бюджетних
призначень є порушенням бюджетного
законодавства.

Отже, невиконання судового рішення в
частині виплати грошових коштів при
відсутності відповідного фінансового
забезпечення та фактичної відсутності
таких коштів у боржника, не може
вважатися невиконанням судового
рішення без поважних причин, оскільки
боржник не мав фінансової можливості
протягом встановленого державним
виконавцем семиденного строку,
виконати судове рішення.

Накладення за таких обставин штрафу на
боржника ще більше ускладнює його
фінансове становище та ще більше
ускладнює виконання судового рішення.

У зв'язку з фактичною неможливістю
виконання бюджетними державними
органами судових рішень про стягнення,
виплату коштів Верховною Радою України
5 червня 2012 року було прийнято Закон
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень». Відповідно
до положень частини 1 статті 3 вказаного
Закону виконання рішень суду про
стягнення коштів, боржником за якими є
державний орган, здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Тобто списання коштів з рахунків
державного органу на виконання судових
рішень проводиться лише за умови
наявності таких коштів.

Посилання судів попередніх інстанцій
на відповідні рішення Європейського
суду з прав людини щодо неможливості
посилання державним органом при
виконанні судових рішень на
відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань
безпідставні, оскільки у даному
випадку мова не йде про звільнення
Управління Пенсійного фонду України в
м. Херсоні від виконання рішення суду, а
про оцінку причин такого невиконання
та про наявність підстав для
накладення штрафу.

Оскільки в Управління були поважні
причини невиконання судового рішення
рішення, то постанова ВДВС від 26 червня
2014 року ВП № 38625627 про накладення штрафу
у розмірі 680 грн. є передчасною.

Зважаючи на те, що у справі не
вимагається збирання або проведення
додаткової перевірки доказів,
обставини встановлені повно та
правильно, але допущена помилка в
застосуванні норм матеріального права,
суд касаційної інстанції, згідно зі
статтею 229 Кодексу адміністративного
судочинства України, скасовує рішення
судів першої та апеляційної інстанції
і ухвалює нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Херсоні
задовольнити.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 4 серпня 2014
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 29 вересня
2014 року скасувати.

Ухвалити нову постанову.

Позовні вимоги Управління Пенсійного
фонду України в м. Херсоні до Відділу
державної виконавчої служби
Комсомольського районного управління
юстиції у м. Херсоні задовольнити.

Скасувати постанову Відділу державної
виконавчої служби Комсомольського
районного управління юстиції у м.
Херсоні від 26 червня 2014 року ВП № 38625627
про накладення на Управління
Пенсійного фонду України в м. Херсоні
штрафу у розмірі 680 грн.

Постанова набирає законної сили
протягом п'яти днів після направлення
її копії особам, які беруть участь у
справі, та може бути переглянута з
підстав, встановлених статтею 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ємельянова В.І.

Судді
Винокуров К.С.

Рецебуринський
Ю.Й.