Справа № 814/886/13-а
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/886/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Єнтіна А. П.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання
Сівєлькіної С.Є.,

представника позивача Ільяни Ю.В.,
представника відповідача Жайворонок
А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційні
скарги Державної податкової інспекції
у Ленінському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області та Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Зерноторгівельна компанія «Прометей»
на постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 27 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Зерноторгівельна
компанія «Прометей» до Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень від 08.10.2012 р. №
та №,-

В С Т А Н О В И В:

26 лютого 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Зерноторгівельна
компанія «Прометей» звернулося до суду
з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області про скасування
податкових повідомлень-рішень від
08.10.2012 р. № та №, мотивуючи
свої вимоги тим, що висновки
відповідача при винесенні оскаржених
податкових повідомлень-рішень є
безпідставними та не ґрунтуються на
нормах законодавства України.

В обґрунтування позову зазначено, що у
період з 27.08.2012 р. по 14.09.2012 р.
відповідачем проводилась позапланова
виїзна перевірка ТОВ
«Зерноторгівельна компанія «Прометей»
з питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2012 р. по
30.06.2012 р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 р. по
30.06.2012 р. За результатами перевірки був
складений Акт від 21.09.2012 р. №2556/22-200/3638761,
яким встановлено, що підприємством TOB
«Зерноторгівельна компанія «Прометей»
занижено податок на прибуток у сумі 1 970
556 грн. та податок на додану вартість у
сумі 3 836 655 грн. На підставі даного акту
08 жовтня 2012 р. відповідачем були
прийняті податкові
повідомлення-рішення № та
№, якими збільшено суму грошових
зобов'язань TOB «Зерноторгівельна
компанія «Прометей» з податку на
прибуток у розмірі 1 970 556 грн. та податку
на додану вартість у розмірі 3 836 655 грн.
та нараховано 985 278 грн. та 1 918 328 грн.
відповідно за штрафними санкціями.
Оскільки висновки податкового органу,
які викладені в Акті перевірки є
необґрунтованими, TOB «Зерноторгівельна
компанія «Прометей» звернулося до суду
з вимогами про визнання нечинними та
скасування зазначених податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 27 листопада
2013 року адміністративний позов ТОВ
«Зерноторгівельна компанія «Прометей»
задоволений частково. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області від 08.10.2012 р. № про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на прибуток в сумі 1 754 862 грн.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області від 08.10.2012 р.
№ про збільшення грошового
зобо'язання зподатку на додану
вартість в сумі 1 566 438 грн. В задоволенні
іншої частини позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим у
справі судовим рішенням в частині
задоволення позову Державна податкова
інспекція у Ленінському районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області
подала апеляційну скаргу, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права та неповне
з'ясування обставин справи, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою у
задоволенні адміністративного позову
ТОВ «Зерноторгівельна компанія
«Прометей» відмовити повністю.

ТОВ «Зерноторгівельна компанія
«Прометей» також не погодилось із
постановленим у справі судовим
рішенням в частині відмови у
задоволенні позову та подало
апеляційну скаргу, у який, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права та неповне
з'ясування обставин справи, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
адміністративний позов задовольнити
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційних скарг, пояснення на них
представника позивача Ільяни Ю.В.,
представника відповідача Жайворонок
А.О., вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду в межах
апеляційних скарг, колегія суддів
дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Державною податковою інспекцією у
Ленінському районі м. Миколаїва
Миколаївської області з 27.08.12 р. по 07.09.12
р. проведено позапланову виїзну
перевірку Позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.12 р. по
30.06.12 р., за результатами якої був
складений акт від 21.09.2012 р. №2556/22-200/36384761.

На підставі зазначеного акта перевірки
відповідачем винесені і направлені
позивачу:

- податкове повідомлення-рішення від
08.10.2012 р. №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в сумі 1 970 556,00 грн. та
застосовано штрафні санкції в сумі 985
278, 00 грн.;

- податкове повідомлення рішення від
08.10.2012 р. №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 3 836 655, 00 грн. та
застосовано штрафні санкції в сумі 1 918
328, 00 грн.

В ході перевірки встановлено порушення
позивачем пп. 135.1, 135.2, 135.4 ст. 135, п. 137.1 ст.
137, пп. 138.1.1. п. 138.1, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, п. 139.1
ст. 139, п. 144.1 ст. 144 Податкового кодексу
України зі змінами та доповненнями, в
результаті чого занижено податок на
прибуток в сумі 1 970 556 грн. та порушення
позивачем п. 187.1 ст. 187, п. 15 підрозділу 2
розділу ХХ «Перехідні Положення», п. 198.3
ст. 198, п. 201.10 ст. 201, п. 198.4 ст. 198, п. 185.1 ст.
185, п. 188.1 ст. 188, п. 201.1 та п. 201.10 ст. 201, п. 187.1
ст. 187, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України зі змінами
та доповненнями, в результаті чого
занижено податок на додану вартість
всього у сумі 3 836 655 грн.

Так, перевіркою виявлено завищення
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування на суму 9683 грн. за
рахунок віднесення до складу витрат
операційної діяльності витрат, які не
пов'язані з провадженням господарської
діяльності, а саме витрат на проживання
на базі відпочинку міста Трускавець за
актом здачі-прийняття робіт від 08.05.2012
р., виданим ТОВ «Рікос-Прикарпаття», у
зв'язку з чим позивачу збільшено
податкове зобов'язання з податку на
прибуток у сумі 2034 грн. та застосовані
штрафні (фінансові) санкції у сумі 1017
грн.

Відмовляючи у задоволенні позову в цій
частині, судом першої інстанції
обґрунтовано зазначено про
безпідставне завищення позивачем суми
витрат на суму 9683 грн. на проживання на
базі відпочинку міста Трускавець за
актом здачі-прийняття робіт від 08.05.2012
р., виданим ТОВ «Рікос-Прикарпаття»
через непов'язаність таких витрат з
провадженням господарської
діяльності. У судових засіданнях суду
першої та апеляційної інстанції
представник позивача погодився з актом
перевірки в цій частині, що
враховується колегією суддів.

Також вірним є рішення суду першої
інстанції в частині визнання
правомірним збільшення контролюючим
органом суми податкового зобов'язання
позивача, який занизив його, включивши
у суму податкового кредиту суму ПДВ, що
сплачена у вартості послуг ТзОВ
«Рікос-Прикарпаття» щодо відпочинку
керівництва позивача, оскільки ці
послуги не використовувались у
господарській діяльності платника
податку.

Суд обґрунтовано виходив з того, що
відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову в частині неправомірного
збільшення податкового зобов'язання з
ПДВ в сумі 1937 грн. та нарахування
штрафних (фінансових) санкцій на суму 969
грн..

Збільшуючи грошове зобов'язання з
податку на прибуток у сумі 500 586 грн. та
застосовуючи штрафні (фінансові)
санкції у сумі 250 292 грн. (Т. 4 а.с. 225)
податковий орган вважав, що позивач в
порушення пп. 138.1.1., 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 ст.
139 Податкового кодексу України завищив
витрати, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування на
суму 2 383 741 за рахунок включення до
складу витрат операційної діяльності
експедиційних послуг, наданих ТОВ
«Логістичний центр «Укравтовантаж»,
ТОВ «Дайкор», ТОВ «Бізнесстандарт». При
цьому відповідачем в акті перевірки
зазначено, що в актах виконаних робіт з
цими постачальниками внесені
відомості про те, що виконано
експедиційні послуги, але не вказано,
яким чином вказані послуги пов'язані з
діяльністю підприємства, а саме: що
перевезено, з якою метою, а також у
позивача відсутні товарно-транспортні
накладні форми 1-ТН, які повинні
підтверджувати факт перевезення
товару, відсутні заявки на виконання
перевезень.

Актом перевірки також було встановлено
завищення витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування на
суму 3 187 250 грн. внаслідок включення до
складу витрат операційної діяльності
витрат по придбанню дизельного
пального у ТОВ «Алікон» у кількості 77,059
тон, ТОВ «Базисстандарт» у кількості
300,861 тон, оскільки отримання дизельного
пального від зазначених
постачальників не підтверджено
документами, які б свідчили про
зберігання, транспортування,
використання зазначеного дизельного
пального у власній господарській
діяльності. При цьому, згідно з
інформацією від Кіровоградської
об'єднаної ДПІ від 17.09.2012 р. №4104/7/15-20
щодо ТОВ «Базисстандарт»,
постачальником останнього у квітні 2012
р. був ТОВ «Бау Тек», відносно якого ДПІ
у Печерському районі м. Києва ДПС
складено акт «Про неможливість
проведення зустрічної звірки
товариства з обмеженою
відповідальністю «Бау Тек» () щодо підтвердження господарських
операцій з платниками податків за
період з 01.04.2012 р. по 31.05.2012 р. для
відпрацювання по ланцюгу постачання».
З цього акту вбачається, що фактично у
ТОВ «Бау Тек» відсутні трудові ресурси,
виробниче обладнання, транспортне та
торгівельне обладнання тощо. Що
стосується ТОВ «Алікон», то у акті
перевірки зазначено, що відповідно до
інформації Кіровоградської об'єднаної
ДПІ від 17.09.12 р. №4113/7/15-20, це
підприємство сформувало податковий
кредит з ПДВ за рахунок операцій з
підприємствами, що мають ознаки
фіктивності (Т. 1, а.с. 59-63). Крім того
контролюючий орган зазначав про
відсутність заявок на постачання
нафтопродуктів від ТОВ «Алікон» на
користь позивача, як це прямо
передбачено договором між цими
підприємствами. У зв'язку з цим,
податковим органом збільшено
податкове зобов'язання з податку на
прибуток у сумі 669 323 грн., штрафні
(фінансові) санкції у сумі 334661 грн. (Т. 4
а.с. 255).

Також перевіркою було встановлено
завищення витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування
податком на прибуток на суму 541 133 грн.
внаслідок включення до складу витрат
операційної діяльності позивача
витрат по придбанню будівельних
матеріалів у ТОВ «Арагон Торг», що
стало підставою для збільшення
податковим органом податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
сумі 113 638 грн., штрафні (фінансові)
санкції 56 819 грн. На думку податкової
інспекції, отримання будівельних
матеріалів від ТОВ «Арагон Торг» не
підтверджено документами, які б
свідчили про зберігання,
транспортування, використання
придбаних в червні 2012 року будівельних
матеріалів у власній господарській
діяльності. Контролюючий орган
наполягав на тому, що відповідно до п.
138.1.1 ст. 138 ПК України, витрати
операційної діяльності включають в
себе витрати з собівартості
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, в той час як придбані у
цього підприємства будівельні
матеріали не використані для
формування собівартості товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, які
фактично були реалізовані позивачем у
звітному періоді. До того ж, перевіркою
встановлено, що ТОВ «Арагон Торг»
сформувало податковий кредит за
квітень 2012 р. від підприємства ТОВ «Бау
Тек», яке має ознаки фіктивності. При
цьому контролюючий орган посилався на
те, що відносно цього підприємства ДПІ
у Печерському районі м. Києва ДПС
складено акт «Про неможливість
проведення зустрічної звірки
товариства з обмеженою
відповідальністю «Бау Тек» () щодо підтвердження господарських
відносин у квітні 2012 р.». Вважав, що усі
операції купівлі-продажу ТОВ «Бау-Тек»
не спричиняють реального настання
правових наслідків, а отже мають ознаки
нікчемності по ланцюгу до
«вигодонабувача».

В акті перевірки також встановлено
завищення сум податкового кредиту за
перевіряємий період за рахунок сум ПДВ
у складі вартості придбання
транспортно-експедиційних послуг у ТОВ
«Дайкор» на суму 1 784 490 грн., в Т.ч. ПДВ 297
415 грн., придбання дизельного пального у
ТОВ «Алікон» на загальну суму 786 000 грн.,
в Т.ч. ПДВ 131000 грн. та у ТОВ
«Базисстандарт» на загальну суму 3 038 700
грн., в Т.ч. ПДВ 506 450 грн., придбання
будівельних матеріалів у ТОВ
«Арагон-Торг» на загальну суму 656 560
грн., в Т.ч. ПДВ 109 427 грн., отримання яких
не підтверджується документами, які б
свідчили про використання вказаних
послуг в межах господарської
діяльності платника податку, всього в
сумі 1 044 292 грн. (Т.1, а.с. 91-95).

Вирішуючи питання про правомірність
висновку відповідача про нікчемність
угод з підприємствами ТОВ «Дайкор», ТОВ
«Арагон-торг», ТОВ «Базистандарт», ТОВ
«Алікон», ТОВ «Бізнесстандарт ЛТД», ТОВ
«Логістичний центр «Укравтовантаж»,
та, відповідно протиправність
визначення позивачем як витрат від
операційної діяльності сум, сплачених
на придбання продукції у цих
підприємств, наслідком якого стало
заниження сум податку на прибуток
підприємств, що підлягав сплаті до
бюджету, а також незаконності
включення сум ПДВ у складі вартості
придбаних у цих підприємств товарів
(робіт, послуг), суд першої інстанції
виходив з наступного, з чим
погоджується апеляційний суд.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Таким чином визначальною
ознакою господарської операції є те, що
вона повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.
Первинним документом є документ, якій
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 зазначеного Закону
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1
статті 134 ПК України (в редакції, що була
чинною у відповідних податкових
періодах), об'єктом оподаткування є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138-143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Приписами п. 135.2 ПК України визначено,
що доходи визначаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
отримання платником податку доходів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з п. 137.1 ПК України дохід від
реалізації товарів визнається за датою
переходу покупцеві права власності на
такий товар. Дохід від надання послуг
та виконання робіт визнається за датою
складення акта або іншого документа,
оформленого відповідно до вимог
чинного законодавства, який
підтверджує виконання робіт або
надання послуг.

Відповідно до п. 138.1 ПК України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших
витрат, визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Із п.138. 2 ПК України слідує, що витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.
У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді. Платник податку для
визначення об'єкта оподаткування має
право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Згідно з п. 139.1.9 ПК України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Системний аналіз правових норм, які
регулюють правовідносини, що є
предметом судового дослідження, вказує
на те, що до складу валових витрат
можуть бути віднесені витрати, що
безпосередньо пов'язані з підготовкою,
організацією, веденням виробництва та
реалізацією продукції, робіт, послуг,
які придбаваються (виготовляються)
таким платником податку для їх
подальшого використання у власній
господарській діяльності та
підтверджені належними та достатніми
первинними документами. Визначальною
ознакою господарської операції є те, що
вона повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.
Первинним документом є документ, якій
містить відомості про реальну
господарську операцію та підтверджує
її здійснення. Правильність формування
платником податків валових витрат та
податкового кредиту вимагає наявності
зв'язку витрат платника податків на
придбання послуг з його господарською
діяльністю, що полягає у намірі
платника податку отримати користь від
придбаних товарів (послуг) саме у
контрагента, зазначеного в первинних
документах.

Для віднесення відповідних сум до
складу валових втрат не передбачається
умова відслідкування та контролю
платником податку (добросовісним
набувачем товару, послуг та ін.)
реальної сплати цих сум до бюджету
контрагентом. Чинним законодавством на
сторону в господарському зобов'язанні
не покладено обов'язок з'ясування
обставин сплати податків та зборів
контрагентом.

До того ж, суб'єкт господарювання
(добросовісний учасник угод та
господарських операцій) не наділений
можливістю контролю (навіть за власною
ініціативою) за сплатою податків
іншими суб'єктами підприємницької
діяльності. Якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання як платник податку
до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи, оскільки
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер (ст. 61
Конституції України).
Недобросовісність учасника угоди щодо
сплати податків та зборів не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відображення в складі
валових витрат, понесених на придбання
товарів (послуг) та використання
запасів, якщо останній виконав усі
передбачені законом умови та має всі
документальні підтвердження понесених
витрат та фактичного здійснення
господарських операцій.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, позивачем під час
проведення перевірки надано усі
первинні документи щодо придбання
товарів (робіт, послуг) у підприємств
ТОВ «Дайкор», ТОВ «Арагон-торг», ТОВ
«Базистандарт», ТОВ «Алікон», ТОВ
«Бізнесстандарт ЛТД», ТОВ «Логістичний
центр «Укравтовантаж», а саме, договори
(Т. 2 а.с. 80-84, 142-143, 148-149, 165-167, Т. 4 а.с. 166-170,
194-196), акти здачі-прийняття робіт (Т. 2
а.с. 85-113, Т. 4 а.с. 171-172, 179), видаткові
накладні (Т. 2 а.с. 144-145, 150-157, 168-178),
податкові накладні (Т. 2 а.с. 114-141, 146-147,
158-164, 179-188, Т. 4 а.с. 176-177, 181).

Також, в матеріалах справи наявні і
інші докази отримання послуг, а саме
товарно-транспортні накладні по
взаємовідносинам з ТОВ «Дайкор» (Т. 5
а.с. 2-47, 59-250, Т. 6 а.с. 1-144), реєстри
автотранспорту, прийняті ІМТП (Т. 5 а.с.
48-58), товарно-транспортні накладні по
взаємовідносинам з ТОВ «Логістичний
центр «Укравтовантаж» (Т. 6 а.с. 145-250, Т. 7
а.с. 1-138), акти списання палива (Т. 8 а.с.
1-169) та докази оплати (Т. 4 а.с. 173-175, 179-180).

Податковий орган не оспорює те, що
видані позивачеві контрагентом
первинні документи відповідають
вимогам діючого законодавства, а тому
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що вони
є належним доказом правомірності
формування валових витрат.

Суд 1-ї інстанції правильно виходив з
того, що акт про неможливість
проведення зустрічної звірки в зв'язку
з незнаходженням
підприємств-контрагентів (чи наступних
контрагентів за ланцюгом постачання)
за юридичною адресою не може бути
підставою для визнання господарських
операцій безтоварними, оскільки чинне
законодавство не пов'язує право
платника податків на формування
валових витрат із фактичним
знаходженням
підприємства-постачальника за
юридичною адресою. Посилання ДПІ на
наявність взаємовідносин контрагента
позивача з підприємствами, які мають
ознаки фіктивності, з яким позивач не
мав жодних стосунків, не має правового
значення, оскільки предметом
дослідження при проведені перевірки
були господарські операції між
позивачем та його безпосередніми
контрагентами - ТОВ «Дайкор», ТОВ
«Арагон-торг», ТОВ «Базистандарт», ТОВ
«Алікон», ТОВ «Бізнесстандарт ЛТД», ТОВ
«Логістичний центр «Укравтовантаж».
Позиціонування контролюючим органом
наведених обставин, як порушення
податкового законодавства, не
ґрунтується на приписах чинного
законодавства та є надуманим.

З врахуванням того, що позивачем надано
контролюючому органу первинні
документи, що стосуються господарських
операцій за участю контрагентів ТОВ
«Дайкор», ТОВ «Арагон-торг», ТОВ
«Базистандарт», ТОВ «Алікон», ТОВ
«Бізнесстандарт ЛТД», ТОВ «Логістичний
центр «Укравтовантаж», які
підтверджують реальне здійснення
правочинів і досягнення позивачем
законної мети їх здійснення - придбання
на підставі цивільно-правової угоди
товарів (робіт, послуг) для здійснення
господарської діяльності, направленої
на отримання прибутку, висновки
відповідача про безтоварність
господарських операцій є такими, що
ґрунтуються на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки допустимих та достатніх
доказів на підтвердження висновків про
порушення позивачем податкового
законодавства відповідачем не надано.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про наявність
підстав для визнання частково
протиправним і скасування податкового
повідомлення-рішення від 08.10.2012 р.
№ в сумі 1 169 909 грн. за основним
платежем та в сумі 584 953 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями (по
відносинах з ТОВ «Дайкор» - 312 286 грн.,
штрафні санкції 156 143 грн.; ТОВ
«Базисстандарт» - 531 773 грн., штрафні
санкції 265 886 грн.; ТОВ «Алікон» - 137 550
грн., штрафні санкції 68 775 грн.; ТОВ
«Бізнесстандарт ЛТД» -126 175 грн., штрафні
санкції 63 087 грн.; ТОВ «Логістичний
центр «Укравтовантаж» - 62 125 грн.,
штрафні санкції 31 062 грн.), всього в сумі
- 1 754 862 грн.

Водночас, по взаємовідносинам позивача
з ТОВ «Арагон-Торг» колегія суддів
погоджується із судом першої інстанції
щодо обґрунтованості висновку
податкового органу про
неправомірність включення витрат на
придбання будівельних матеріалів до
суми валових витрат позивача, так як
відповідно до п. 138.1.1 ст. 138 ПК України,
витрати операційної діяльності
включають в себе витрати з
собівартості реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг,
оскільки придбані у цього підприємства
будівельні матеріали були реалізовані
позивачем у наступному звітному
періоді, після проведення перевірки
(враховуючи, що акт перевірки датується
21.09.12 р.), а саме, згідно Договору
купівлі-продажу від 24.09.12 р. №24/02 (Т. 7 а.с.
193-194), а тому не підпадають під
визначення витрат у розумінні п. 138.1.1
ст. 138 ПК України.

В зв'язку з наведеним, податкове
повідомлення-рішення від 08.10.2012 р.
№ в частині збільшення
податкового зобов'язання з податку на
прибуток на суму 113 638 грн., штрафні
(фінансові) санкції у сумі 56 819 грн. не
підлягає скасуванню.

Крім того, порядок формування та
нарахування податкового кредиту
визначається статтею 198 Податкового
кодексу України.

Зокрема, п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними.

Приписами п. 180.1 ст. 180 Податкового
кодексу України визначено, що платник
податку - це будь-яка особа, що
зареєстрована або підлягає реєстрації
як платник податку. Платник податку
самостійно відповідає за своєчасність
та повноту нарахування та сплати
податку. Датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання товарів
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: дата зарахування
коштів від покупця на банківський
рахунок платника податків; дата
відвантаження товарів покупцю (п. 187.1
ст. 187 ПК України).

Враховуючи зазначене суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що для формування платником податків
валових витрат та податкового кредиту
з податку на додану вартість Закон не
передбачає обов'язкової умови
фактичного надходження цих сум до
бюджету. У разі невиконання
контрагентом платника податків
зобов'язань по сплаті податку до
бюджету негативні наслідки
(відповідальність) настають лише для
нього. Документом, який підтверджує
сплату покупцем податку на додану
вартість в ціні товару, зокрема є
податкова накладна.

Дані правові норми визначають, що до
складу витрат, які дають право
формувати податковий кредит, можуть
бути віднесені витрати, що
безпосередньо пов'язані з підготовкою,
організацією, веденням виробництва та
реалізацією продукції, робіт, послуг,
які придбаваються (виготовляються)
таким платником податку для їх
подальшого використання у власній
господарській діяльності та
підтверджені належними та достатніми
первинними документами. В цьому
випадку також визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Правильність формування платником
податків валових витрат та податкового
кредиту вимагає наявності зв'язку
витрат платника податків на придбання
послуг з його господарською
діяльністю, що полягає у намірі
платника податку отримати користь від
придбаних товарів (послуг) саме у
контрагента, зазначеного в первинних
документах.

Як вбачається із акту перевірки, що є
предметом судового дослідження,
позивачем було укладено договори на
купівлю товарів (робіт, послуг) з ТОВ
«Дайкор», ТОВ «Арагон-торг», ТОВ
«Базисстандарт», ТОВ «Алікон», ТОВ
«Бізнесстандарт ЛТД», ТОВ «Логістичний
центр «Укравтовантаж» (Т. 2 а.с. 80-84, 142-143,
148-149, 165-167, Т. 4 а.с. 166-170, 194-196).

Суд першої інстанції вірно зазначив
про те, що взаємовідносини з цими
підприємствами підтверджуються
необхідними первинними документами
(акти здачі-прийняття робіт - Т. 2 а.с.
85-113, Т. 4 а.с. 171-172, 179), (видаткові накладні
- Т. 2 а.с. 144-145, 150-157, 168-178) та податковими
накладними (Т. 2 а.с. 114-141, 146-147, 158-164, 179-188,
Т. 4 а.с. 176-177, 181).

Придбані товари (роботи, послуги)
напряму пов'язані з господарською
діяльністю цього платника податків (Т. 5
а.с. 2-250, Т. 6 а.с. 1-250, Т. 7 а.с. 1-138, Т. 8 а.с.
1-169)

Для віднесення відповідних сум до
складу валових втрат та податкового
кредиту з ПДВ не передбачається умова
відслідкування та контролю платником
податку (добросовісним набувачем
товару, послуг та ін.) реальної сплати
цих сум до бюджету контрагентом. Чинним
законодавством на сторону в
господарському зобов'язанні не
покладено обов'язок з'ясування
обставин сплати податків та зборів
контрагентом.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивачем надані
первинні документи, які підтверджують
факт реальної поставки на його адресу
послуг (робіт, товарів) від
вищезазначених контрагентів.

Колегія суддів погоджується з тим, що
видані позивачеві контрагентами
податкові накладні та інші первинні
документи відповідають вимогам
діючого законодавства і є належним
доказом правомірності формування
валових витрат та податкового кредиту
з ПДВ. Слід підкреслити, що на момент
видачі податкових накладних
постачальники послуг були
зареєстровані платниками ПДВ, а отже,
мали право їх виписувати. В свою чергу,
покупець мав правові підстави включити
суму ПДВ по таким податковим накладним
до податкового кредиту. Позивач в
повному обсязі задекларував свої
податкові зобов'язання з ПДВ.

Крім того, судом першої інстанції було
правильно враховано, що жодним
нормативно-правовим актом не визначено
право податкового органу самостійно
застосовувати наслідки недійсності
правочинів, оскільки правочини, що
мають ознаки оспорюваності, визнаються
недійсними в судовому порядку. В акті
перевірки немає посилань на відповідні
рішення суду, а висновки акта є суто
суб'єктивною думкою державних
податкових ревiзорів-iнспекторів, а
тому висновки про нікчемність цих
правочинів та безтоварність
господарських операцій є
невмотивованими. При дотримані вимог
щодо оформлення необхідних документів,
висновки про недостовірність або
суперечність відомостей, зазначених у
таких документах, безпідставні, якщо не
встановлені обставини, що вказують на
обізнаність покупця про зазначення
продавцем недостовірних відомостей.

Інформація контролюючого органу про
незнаходження контрагента за
юридичною адресою та про неможливість
здійснення його перевірки не є
підставою для визнання правочинів
недійсними, а господарських операцій
безтоварними, оскільки чинне
законодавство не пов'язує право
платника податків на податковий кредит
та на формування валових витрат із
фактичним знаходженням
підприємства-постачальника за
юридичною адресою.

Таким чином, оскільки відповідачем
(суб'єктом владних повноважень), на
якому в адміністративному судочинстві
лежить тягар доказування
правомірності своїх дій відповідно до
ч. 2 ст. 71 КАС України, не надано доказів,
які б спростовували реальність
здійснюваних позивачем господарських
операцій, що були обумовлені діловою
метою, доводи ДПІ про безтоварність
вищезазначених господарських операцій
є необґрунтованими.

Отже, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про те, що
податкове-повідомлення рішення від
08.10.2012 р. № в частині збільшення
податкового зобов'язання платника
податку з податку на додану вартість в
сумі 1 044 292 грн., а також відповідної
штрафної санкції в сумі 522 146,00 грн. (ТОВ
«Дайкор» - 297 415 грн., штрафні санкції 148
707 грн.; ТОВ «Арагон-торг» - 109 427 грн.,
штрафні санкції 54 713 грн.; ТОВ
«Базисстандарт» - 506 450 грн., штрафні
санкції 255 142 грн.; ТОВ «Алікон» 131 000 грн.,
штрафні санкції 63 584 грн.), всього в сумі
1 566 438 грн. підлягає визнанню
протиправним та скасуванню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
податковим органом в акті перевірки
зазначено про завищення
амортизаційних витрат позивача в сумі
76 483 грн. внаслідок віднесення до складу
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування амортизаційних
відрахувань, витрат на придбання на
умовах фінансового лізингу основних
засобів - сільськогосподарської
техніки, яка не використовується у
господарській діяльності ТОВ
«Зерноторгівельна компанія
«Прометей». Податковий орган зазначає
про те, що серед основних видів
діяльності позивача відсутні такі, в
процесі яких можливо використання цієї
сільськогосподарської техніки, та за
період, що підлягав перевірки, позивач
такими видами діяльності фактично не
займався, з чим погодився суд першої
інстанції (Т.1, а.с. 73-76).

Проте, колегія суддів не погоджується
із висновком суду першої інстанції
стосовно відсутності підстав для
скасування податкових
повідомлень-рішень в частині завищення
амортизаційних витрат позивача в сумі
76 483 грн. по взаємовідносинах з ТОВ
«УніКредит Лізинг», ТОВ «Універсальна
лізингова компанія «Ленд-Ліз» через
віднесення позивачем до складу витрат,
що враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування амортизаційних
відрахувань, витрат на придбання на
умовах фінансового лізингу основних
засобів - сільськогосподарської
техніки (тракторів та сівалки), яка не
використовується у господарській
діяльності позивача.

Так, суд першої інстанції в
обґрунтування свого висновку зазначив,
що в довідці з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України (Т. 1, а.с. 24), серед основних
видів діяльності позивача відсутні
такі, в яких можливо б було
використання придбаної
сільськогосподарської техніки
(тракторів та сівалки). В акті перевірки
не встановлено, а позивачем не доведено
використання цих основних засобів у
своїй господарській діяльності у
період, що підлягав перевірці, та,
відповідно, правомірність амортизації
витрат на їх придбання у цей період.

Однак, з таким висновком погодитися не
можна.

Відповідно до п. 144.1 ст. 144 ПК України,
амортизації підлягають витрати на
придбання основних засобів,
нематеріальних активів та
довгострокових біологічних активів
для використання в господарській
діяльності.

Колегія суддів вважає, що надані
позивачем договір про надання послуг
№РП-6 від 20.10.2011 р. та акт надання послуг
підтверджують надання позивачем
послуг у вигляді
сільськогосподарських робіт з
використанням сільськогосподарської
техніки, тобто, в даному випадку
вбачається факт використання
позивачем придбаної
сільськогосподарської техніки
(тракторів та сівалки) в своїй
господарській діяльності саме з метою
отримання прибутку (Т. а.с. 117-119).

Крім того, колегія суддів враховує, що у
довідці ЄДРПО позивача у переліку
видів діяльності міститься такий вид
діяльності, як «інша допоміжна
діяльність у сфері транспорту» (Т. 1 а.с.
14).

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що
податкове-повідомлення рішення від
08.10.2012 р. № в частині збільшення
податкового зобов'язання з податку
прибуток в сумі 16 061 грн., а також
відповідної штрафної санкції в сумі 8 031
грн. є протиправним та підлягає
скасуванню.

Також, колегія суддів не погоджується з
рішенням суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
позову в частині скасування
податкового повідомлення-рішення від
08.10.2012 р. № в частині збільшення
податкового зобов'язання платника
податку з податку на прибуток в сумі 473
429 грн., а також відповідної штрафної
санкції в сумі 236 715 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що
податкова звітність позивача за
півріччя 2012 року визнана недійсною на
підставі листа позивача вх. №11517/10 від
09.08.12 р., в результаті чого доходи, що
враховуються при визначенні об'єкту
оподаткування, збільшено на 84 506 073 (Т.1
а.с. 45). Витрати, що враховуються при
визначенні об'єкту оподаткування,
збільшено на 82 251 649 грн.

Внаслідок цього об'єкт оподаткування
склав 84 506 073 - 82 251 649 = 2 254 424 грн.,
відповідно збільшене зобов'язання по
податку на прибуток склало 473 429 грн.,
штрафна санкція - 236715 грн., з чим не може
погодитися апеляційний суд.

Збільшуючи позивачу валові витрати на
суму 82 251 649 грн. та дохід на суму 84506073
грн. за півріччя 2012 року, податковий
орган, на який покладений обов'язок
доказування правомірності рішення, дії
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, у відповідно до ст. 71 КАС
України, не довів належними та
достовірними доказами підстави такого
визначення доходу й витрат, з
посиланням на первинні документи,
укладені угоди тощо.

Окрім того, системний аналіз діючого
податкового законодавством України
дає підстави для висновку, що нормами
Податкового кодексу України не
передбачено порядку, підстав та
взагалі, можливості для визнання
недійсною податкової звітності ані
податковим органом, ані платником
податку.

Так, питання визначеності податкової
звітності, порядку її складання,
подання, внесення змін тощо висвітлені
у Главі 2 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 46.1. ст. 46 ПК України
податкова декларація, розрахунок (далі
- податкова декларація) - документ, що
подається платником податків (у тому
числі відокремленим підрозділом у
випадках, визначених цим Кодексом)
контролюючому органу у строки,
встановлені законом, на підставі якого
здійснюється нарахування та/або сплата
податкового зобов'язання, чи документ,
що свідчить про суми доходу,
нарахованого (виплаченого) на користь
платників податків - фізичних осіб,
суми утриманого та/або сплаченого
податку.

Відповідно до п. 49.8. ст. 49 ПК України
прийняття податкової декларації є
обов'язком контролюючого органу.

Згідно до пп. 49.9.1 п. 49.9. ст. 49 ПК України
за умови дотримання вимог,
встановлених статтями 48 і 49 цього
Кодексу податкова декларація, надана
платником, також вважається прийнятою
за наявності квитанції про отримання
податкової декларації у разі її
подання засобами електронного зв'язку.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем була подана податкова
декларація з податку на прибуток
підприємства за півріччя 2012 року (Т. 9
а.с. 8-12), яка була прийнятою податковою
інспекцією 09.08.2012 р. за номером ,
про що свідчить квитанція №2 про
прийняття (Т. 9 а.с. 7).

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 ПК у разі якщо у
майбутніх податкових періодах (з
урахуванням строків давності,
визначених статтею 102 цього Кодексу)
платник податків самостійно (у тому
числі за результатами електронної
перевірки) виявляє помилки, що
містяться у раніше поданій ним
податковій декларації (крім обмежень,
визначених цією статтею), він
зобов'язаний надіслати уточнюючий
розрахунок до такої податкової
декларації за формою чинного на час
подання уточнюючого розрахунку.

Таким чином, діючим законодавством
передбачено лише право платника
податків на внесення змін до поданої
ним податкової звітності шляхом
надіслання уточнюючого розрахунку до
такої податкової декларації.

Проте, докази які б підтвердили
існування будь-якого уточнюючого
розрахунку до податкової декларації з
податку на прибуток за півріччя 2012 року
в матеріалах справи відсутні.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку про наявність підстав для
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
08.10.2012 р. № в частині збільшення
податкового зобов'язання платника
податку з податку прибуток в сумі 473 429
грн., а також відповідної штрафної
санкції в сумі 236 715 грн..

Також колегія суддів не погоджується з
рішенням суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
позову в частині скасування
податкового повідомлення-рішення від
08.10.2012 р. № в частині збільшення
податкового зобов'язання платника
податку з податку прибуток в сумі 195 485
грн., а також відповідної штрафної
санкції в сумі 97 743 грн.

Збільшуючи податкове зобов'язання з
податку на прибуток на суму 195 485 грн.
ДПІ посилалося на неправомірне
завищення позивачем витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування на суму 930 883 грн. за
рахунок віднесення до складу витрат
операційної діяльності витрат, які не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість яких
передбачена правилами ведення
податкового обліку. Це відхилення
виявлення шляхом співставлення даних
перевірки за 1 квартал 2012 року з даними
декларації за 1 квартал 2012 року
«Собівартість придбаних (виготовлених)
та реалізованих товарів (робіт,
послуг)» (Т. 1 а.с. 49-52).

Як вбачається з акту перевірки, з
висновком якого погодився суд першої
інстанції, позивач не надав
контролюючому органу документів, які б
підтверджували віднесення до складу
витрат операційної діяльності витрат в
сумі 930 883 грн. (Т. 1 а.с. 51). Такі витрати не
були взагалі підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами.

Проте, з такою позицією суду першої
інстанції та податкового органу
погодитися не можна.

Відповідно до п. 4 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого Наказом ДПА України від
22.12.2010 р. №9844 акт документальної
перевірки повинен містити
систематизований виклад виявлених під
час перевірки фактів порушень норм
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Згідно до п. 5 зазначеного Порядку, за
результатами документальної перевірки
в акті викладаються всі суттєві
обставини фінансово-господарської
діяльності платника податків, які
мають відношення до фактів виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.

Згідно до п. 6 Порядку факти виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно та в повній
мірі, із посиланням на первинні або
інші документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Проте, податковим органом у порушення
зазначених норм діючого законодавства
не викладено чітко, повно та об'єктивно
з посиланням на відсутність конкретних
первинних або інших документів, які
зафіксовані в бухгалтерському та
податковому обліку, що підтверджують
наявність встановленого порушення
щодо завищення позивачем витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування на суму 930 883 грн.

Разом з тим, суд першої інстанції
зробив висновок про ненадання таких
первинних документів позивачем
відповідачу підчас проведення
перевірки.

Однак, судом першої інстанції не
враховано, що доводи податкового
органу про те, що до перевірки
позивачем не надані розрахункові,
платіжні та інші підтверджуючі
документи, спростовується даними акту
перевірки. Так, при перевірці
правильності визначення витрат
платником податків перевіряючими були
використані наступні документи:
банківські виписки, авансові звіти,
видаткові накладні, довіреності, акти
виконаних робіт, рахунки, угоди на
постачання товару та надання послуг,
товарно-транспортні накладні тощо (Т. 1
а.с. 51).

Враховуючи недоведеність належними та
допустимими доказами податковим
органом правомірності свого рішення в
частині встановлення завищення
позивачем витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування на
суму 930 883 грн., колегія суддів вважає
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню податкове
повідомлення-рішення від 08.10.2012 р.
№ в частині збільшення
податкового зобов'язання платника
податку з податку прибуток в сумі 195 485
грн., а також відповідної штрафної
санкції в сумі 97 743 грн.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
податковим органом в акті перевірки
зазначено про заниження суми
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість в сумі 1 344 862 грн. Такий
висновок відповідача мотивований
неправомірним з боку позивача
невнесенням суми ПДВ до складу
податкових зобов'язань від реалізації
покупцям зернових культур товарних
позицій 1001-1008 згідно УКТ ЗЕД та
технічних культур товарних позицій 1205
і 1206 згідно з УКТ ЗЕД, які були придбані
безпосередньо у сільськогосподарських
підприємств-виробників після 06.08.11 р.,
тобто з віднесенням при придбанні сум
ПДВ до складу податкового кредиту.

Позивач зазначає, що зернові культури
товарних позицій 1001-1008 згідно УКТ ЗЕД
він придбав не у сільгоспвиробників,
тобто, без ПДВ, тому наступний продаж
покупцям також здійснено без ПДВ.

Крім того, контролюючим органом
встановлено, з чим погодився суд першої
інстанції, порушення п. 198.4 ст. 198, п. 15
підрозділу 2 розділу 20 «Перехідні
положення» Податкового кодексу
України позивачем, який зависив суму
податкового кредиту за рахунок
віднесення суми ПДВ у складі вартості
придбаних зернових культур товарних
позицій 1001-1008 згідно УКТ ЗЕД та
технічні культури товарних позицій 1205
і 1206 згідно УКТ ЗЕД у ТОВ
«Інформаційно-торговий дім ЛС» (12 757
грн.) та ТОВ «ТД «Зернотрейд» (100 556 грн.),
які не є сільськогосподарськими
підприємствами-виробниками у сумі 113 313
грн. (Т. 1 а.с. 101-102).

Судова колегія частково не
погоджується з вищевикладеним
висновком суду першої інстанції з
урахуванням наступного.

Так, відповідно до п. 15 підрозділу 2
розділу ХХ «Перехідні положення»
Податкового кодексу України №2755-6 від
02.12.10 зі змінами та доповненнями,
внесеними Законом України від 07.07.11
№3609, який набрав чинності з 06.08.11 р.,
тимчасово, до 01 січня 2014 року, від
обкладення ПДВ звільняються операції з
постачання зернових культур товарних
позицій 1001-1008 (крім товарної позиції 1006
та товарної під категорії 1008 10 00 00)
згідно УКТ ЗЕД та технічні культури
товарних позицій 1205 і 1206 згідно з УКТ
ЗЕД, крім їх першого постачання
сільськогосподарськими
підприємствами виробниками та
підприємствами, які безпосередньо
придбали такі зернові та технічні
культури у сільськогосподарських
підприємств-виробників.

Відповідно до п. 198.4 ст. 198 ПК України,
якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника.

В даному випадку, визначальним є
встановлення статусу
підприємства-постачальника.

Відповідно до п. 209.6 ст. 209 ПК України,
сільськогосподарським вважається
підприємство, основною діяльністю
якого є постачання вироблених (наданих)
ним сільськогосподарських товарів
(послуг) на власних або орендованих
основних фондах, а також на
давальницьких умовах, в якій питома
вага вартості сільськогосподарських
товарів/послуг становить не менш як 75
відсотків вартості всіх
товарів/послуг, поставлених протягом
попередніх 12 послідовних звітних
податкових періодів сукупно.

При цьому, ані податковим органом, ані
позивачем жодним чином не доводяться
підстави для віднесення
постачальників позивача до
сільгоспвиробників.

Таким чином колегія суддів приходить
до висновку, що ТОВ
«Інформаційно-торговий дім ЛС» та ТОВ
«ТД «Зернотрейд» не мають статусу
сільгоспвиробників.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
позову в частині скасування
податкового повідомлення-рішення від
08.10.2012 р. № щодо збільшення
позивачу податкового зобов'язання з
ПДВ в сумі 113 313 грн., а також,
відповідної штрафної санкції у сумі 56
657 грн. Тобто, в цей частині рішення
податкового органу підлягає залишенню
без змін.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується та вважає помилковим
висновок суду першої інстанції щодо
заниження позивачем суми податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість в сумі 1 344 862 грн. у зв'язку із
невнесенням позивачем суми ПДВ до
складу податкових зобов'язань від
реалізації покупцям зернових культур
товарних позицій 1001-1008 згідно УКТ ЗЕД,
які були придбані безпосередньо у
сільськогосподарських
підприємств-виробників після 06.08.11 р.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем були придбані зернові
культури у постачальників ДП
«Сантрейд» (кукурудза), та у
Підприємства з іноземними
інвестиціями «Серна» (ячмінь), всього
291,22 тон за червень 2012 року, у вартості
яких ПДВ складає 1 344 862 грн. В акті
перевірки відповідач посилається на
те, що зазначені підприємства є
сільгоспвиробниками. Разом з тим, в
матеріалах справи відсутні докази
наявності у цих постачальників статусу
сільгоспвиробників (Т. 1 а.с. 80-81)

Таким чином, позивачем правомірно не
внесено до складу податкових
зобов'язань з ПДВ 1 344 862 грн..

Крім того, колегія суддів не
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо правомірності рішення
ДПІ про завищення позивачем
податкового кредиту з ПДВ у сумі 990 584
грн. з підстав віднесення сум ПДВ у
складі вартості придбаних зернових
культур товарних позицій 1001-1008 згідно
УКТ ЗЕД та технічні культури товарних
позицій 1205 і 1206 згідно УКТ ЗЕД, оскільки
таке придбання здійснювалося для
операцій, звільнених від
оподаткування.

Помилковим є висновок суду першої
інстанції про придбання зазначених
зернових культур безпосередньо у
постачальників-сільгоспвиробників
після 06.08.11 р.

При цьому, суд першої інстанції, як і
податковий орган в акті перевірки,
посилається на порушення позивачем п. 15
підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні
положення» Податкового кодексу
України №2755-6 від 02.12.10 зі змінами та
доповненнями, внесеними Законом
України від 07.07.11 р. №3609, який набрав
чинності в цій редакції з 06.08.2011 р.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи (Т. 1 а.с. 97-100), придбання
зазначених зернових культур
здійснювалося позивачем у травні,
червні та липні 2011 року, тобто до 06.08.2011
р. - до набрання чинності п. 15 підрозділу
2 розділу ХХ «Перехідні положення»
Податкового кодексу України в тій
редакції, на яку посилається
відповідач в акті перевірки.

Отже, колегія суддів знаходить
обґрунтованим посилання апеляційної
скарги на те, що позивач придбав
зернові культури до 06.08.2011 р. з
нарахуванням ПДВ у ціні товару, а тому
мав право на віднесення цих сум ПДВ,
сплачених у вартості таких зернових до
складу податкового кредиту.

Пунктом 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України визначено, що «податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, …, та
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів».

Згідно п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу
України платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
податкову накладну. При цьому дата
отримання платником податку товарів,
що підтверджено податковою накладною,
є датою виникнення права платника
податків на віднесення сум податку до
податкового кредиту (п. 198 ст. 198 ПК
України).

Згідно приписів п. 201.10. ст. 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну
після реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України визначено, що у разі якщо
платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Колегією суддів встановлено та
підтверджується податковим органом в
акті перевірки (Т. 1 а.с. 97-100), що
включення позивачем суми ПДВ,
сплаченої у вартості придбаних
зернових культур у травні, червні та
липні 2011 року до складу податкового
кредиту з ПДВ відбувалося у січні,
лютому, травні та червні 2012 року
відповідно, тобто, протягом 365
календарних днів з дати складання
податкових накладних, у повній
відповідності до п. 198.6. ст. 198 ПК
України.

Таким чином, колегія суддів вважає
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню податкове
повідомлення-рішення від 08.10.2012 р.
№ в частині збільшення позивачу
грошового зобов'язання з ПДВ в сумі 2 335
446 грн. (1 344 862 грн. + 990584 грн.), а також,
відповідної штрафної санкції у сумі
1167722 грн.

Підставою для зменшення податковим
органом податкового кредиту на суму 341
667 грн. стали обставини віднесення
позивачем до складу податкового
кредиту у березні 2012 року суми ПДВ по
податковій накладній від 21.03.2012 р. №35/2
на загальну суму 2 050 000 грн., в тому числі
ПДВ 341 666, 67 грн., яка зареєстрована
продавцем - ПП «Прометей» в Єдиному
реєстрі податкових накладних за
номером 35 згідно квитанції від 27.03.2012 р.
Зазначена податкова накладна
оформлена на виконання договору
купівлі-продажу соняшнику в кількості
500 тон від 20.03.2012 р. №203/1. Податковий
орган мотивував свій висновок тим, що
відповідно до ст. 201 ПК України
відсутність реєстрації податкової
накладної в Єдиному реєстрі податкових
накладних та порушення порядку
заповнення податкової накладної не дає
права покупцю на включення сум податку
на додану вартість до податкового
кредиту. У разі відмови продавця
товарів, робіт, послуг надати податкову
накладну, або у разі порушення ним
порядку її заповнення та реєстрації,
покупець мав би право додати до
податкової накладної за звітний період
заяву зі скаргою на такого
постачальника, що є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту (Т. 1, а.с. 96).

Проте, з матеріалів справи вбачається,
що продавець - ПП «Прометей» виписало
позивачу податкову накладну від 21.03.2012
р. за №35/2 на загальну суму 2 050 000 грн., в
т.ч. ПДВ 341 666, 67 грн., яка і була
зареєстрована продавцем - ПП
«Прометей» в Єдиному реєстрі
податкових накладних за номером 35
згідно квитанції від 27.03.2012 р..

Відповідно до п. 3 Форми податкової
накладної та Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженої
наказом Міністерства Фінансів України
від 01.11.2011 №1379 порядковий номер
податкової накладної присвоюється
відповідно до її номера в реєстрі
виданих та отриманих податкових
накладних та не містить літер чи інших
символів. Платники податку на додану
вартість складають окремі податкові
накладні за видами діяльності, що
передбачають спеціальний режим
оподаткування, та зазначають у
порядковому номері накладної після
знака дробу перед номером філії чи
структурного підрозділу код
відповідної діяльності, зокрема, 2 -
сільськогосподарські підприємства,
які застосовують спеціальний режим
оподаткування діяльності у сфері
сільського та лісового господарства, а
також рибальства відповідно до статті
209 розділу V Кодексу.

Отже, аналіз зазначеної норми дозволяє
зробити висновок, що у першій частині
(до знаку дробу) проставляється
порядковий номер податкової накладної
відповідно до її номера в Реєстрі
виданих та отриманих податкових
накладних, а в другій частині (між
знаками дробу) проставляється код виду
діяльності, що передбачає спеціальний
режим оподаткування.

Колегією суддів встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
Приватне підприємство «Прометей»,
контрагент позивача, виписав позивачу
податкову накладну від 21.03.2012 р. №35/2 на
загальну суму 2 050 000 грн., в т.ч. ПДВ 341 666,
67 грн. з проставлянням в ній через дріб
коду виду своєї діяльності, а в свій
реєстр виданих податкових накладних
вніс зазначену податкову накладну лише
під номером 35, без зазначення в ній коду
своєї діяльності « 2», а отже, і
зареєстрована продавцем - ПП
«Прометей» в Єдиному реєстрі
податкових накладних була податкова
накладна від 21.03.2012 р. №35/2 на загальну
суму 2 050 000 грн., в т.ч. ПДВ 341 666, 67 грн.
лише з зазначенням номеру 35, без
зазначення в ній через дріб коду
діяльності « 2» (Т. 4 а.с. 150-151, Т. 9 а.с. 3-4).

Відповідно до ч. 3, 4 п. 1 Порядку ведення
реєстру виданих та отриманих
податкових накладних, затвердженого
наказом ДПА України від 24.12.2010 року №1002,
який діяв на час виникнення спірних
правовідносин, виправлення помилкових
записів у Реєстрі здійснюється методом
«стороно» за правилами, передбаченими
для бухгалтерського обліку, у момент
виявлення таких помилок. Коригування
помилкових записів у Реєстрі не
призводить до потреби формування нових
(уточнюючих) реєстрів.

Разом з тим, при формуванні своєї
податкової звітності за квітень 2012
року ПП «Прометей» скористувалося
своїм правом на виправлення помилки та
скорегувало методом «сторно»
помилкові записи в Реєстрі виданих
податкових накладних, а саме
поставивши відмітку «-» навпроти
податкової накладної від 21.03.2012 р. №35 на
загальну суму 2 050 000 грн., в т.ч. ПДВ 341666,67
грн., залишивши в Реєстрі податкову
накладну від 21.03.2012 р. №35/2 на загальну
суму 2 050 000 грн., в т.ч. ПДВ 341 666,67 грн. (Т. 9
а.с. 5, 34).

Податковим органом не заперечуються
обставини отримання позивачем
податкової накладної від 21.03.2012 р. №35/2
на загальну суму 2 050 000 грн., в т.ч. ПДВ 341
666, 67 грн., обставини внесення в Реєстр
виданих податкових накладних
продавцем податкової накладної від
21.03.2012 р. №35/2 на загальну суму 2 050 000 грн.,
в т.ч. ПДВ 341 666, 67 грн. та обставини
реєстрації продавцем в Єдиному реєстрі
цієї податкової накладної від 21.03.2012 р.
на загальну суму 2 050 000 грн., в т.ч. ПДВ 341
666,67 грн. під номером 35 без коду
діяльності.

Відповідно до ст. 201 ПК України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник
податку-продавець товарів/послуг
зобов'язаний надати покупцю податкову
накладну та зареєструвати її в Єдиному
реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття
його податкової накладної та/або
розрахунку коригування до Єдиного
реєстру податкових накладних є
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі, яка надсилається
протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової
накладної та/або розрахунку
коригування в електронному вигляді до
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, є
дата та час, зафіксовані у квитанції.

Отже, судом першої інстанції та
податковим органом помилково
зазначено про відсутність факту
реєстрації платником
податку-продавцем товарів/послуг
податкової накладної від 21.03.2012 р. №35/2
на загальну суму 2 050 000 грн., в т.ч. ПДВ 341
666, 67 грн. в Єдиному реєстрі податкових
накладних та/або порушення порядку її
заповнення.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що податкове
повідомлення-рішення від 08.10.2012 р.
№ в частині збільшення позивачу
грошового зобов'язання з ПДВ в сумі 341 667
грн., а також, відповідної штрафної
санкції у сумі 170 834 грн. є протиправним
та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Суд першої інстанції не правильно
встановив обставини справи та допустив
порушення норм матеріального права при
вирішенні справи, а наведені в
апеляційній скарзі позивача доводи
частково спростовують правильність
висновків суду.

Підсумовуючи усе викладене колегія
суддів дійшла висновку про наявність
підстав для часткового задоволення
апеляційної скарги ТОВ
«Зерноторгівельна компанія
«Прометей». Водночас, апеляційна
скарга Державної податкової інспекції
у Ленінському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254
КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м.Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Зерноторгівельна компанія «Прометей»
- задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 27 листопада
2013 року - скасувати та прийняти нову
постанову суду.

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Зерноторгівельна компанія «Прометей»
- задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області від 08.10.2012 р.
№ в частині збільшення ТОВ
«Зерноторгівельна компанія «Прометей»
грошового зобо'язання з податку на
прибуток в сумі 2782326 (два мільйона
сімсот вісімдесят дві тисячі триста
двадцять шість) грн., з яких за основним
платежем - 1854884 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 927442 грн..

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області від 08.10.2012 р.
№ в частині збільшення ТОВ
«Зерноторгівельна компанія «Прометей»
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 5582107 (п'ять
мільйонів п'ятсот вісімдесят дві
тисячі сто сім) грн., з яких за основним
платежем - 3721405 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 1860702 грн.).

У задоволенні іншої частини
адміністративного позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Зерноторгівельна компанія «Прометей»
- відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
рішення апеляційного суду в повному
обсязі.

Головуючий
В.О.Скрипченко

Суддя
О.С.Золотніков

Суддя
Ю.В.Осіпов