Справа № 445/2098/13-а
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/25377/14

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя-доповідач Кочан В.М.,
судді Винокуров К.С., Пасічник С.С.,
розглянувши у письмовому провадження
касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області на ухвалу Золочівського
районного суду Львівської області від
12.11.2013р. та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 09.04.2014р. у справі за позовом ОСОБА_2
до Управління Пенсійного фонду України
в Золочівському районі Львівської
області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В
И В:

У травні 2011 року ОСОБА_2
звернулась в суд з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області з вимогами про перерахунок
пенсії.

Постановою Золочівського
районного суду Львівської області від
10.06.2011р., залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 21.11. 2012р.,
позов задоволено. Зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок та
виплатити позивачу підвищення до
пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії
за віком як дитині війни за період з
13.11.2010р. по 28.02.2011р. відповідно до ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" з врахуванням ч. 1 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та виплачених сум.

03.09.2013р. Відділ державної
виконавчої служби Золочівського
районного управління юстиції відкрив
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа, виданого на
підставі постанови Золочівського
районного суду Львівської області від
10.06.2011р.

У жовтні 2013 року Відділ державної
виконавчої служби Золочівського
районного управління юстиції в
порядку, встановленому ст. 263 Кодексу
адміністративного судочинства
України, звернувся до суду із заявою
про зміну способу і порядку виконання
постанови Золочівського районного
суду Львівської області від 10.06.2011р.

Ухвалою Золочівського районного
суду Львівської області від 12.11.2013р.,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 09.04.2014р., заяву Відділу державної
виконавчої служби Золочівського
районного управління юстиції
задоволено. Змінено спосіб і порядок
виконання постанови Золочівського
районного суду Львівської області від
10.06.2011р. шляхом стягнення з Управління
Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області на користь позивача підвищення
до пенсії в розмірі 621, 06 грн.

У касаційній скарзі представник
Управління Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області , посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
допущених судами, просить судові
рішення скасувати і ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
заяви.

З'ясувавши обставини справи в
межах, передбачених ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів приходить до висновку
про наявність підстав для задоволення
касаційної скарги з урахуванням
наступного.

Задовольняючи заяву, суди
попередніх інстанцій дійшли висновку
про наявність передбачених ст. 263
Кодексу адміністративного судочинства
України підстав для зміни способу і
порядку виконання постанови від
10.06.2011р. та про можливість зміни способу
і порядку виконання судового рішення
шляхом зміни зобов'язання здійснити
виплати на стягнення цих виплат.

Колегія суддів не погоджується з
таким висновком судів попередніх
інстанцій з огляду на наступне.

Як і в цивільному судочинстві, поняття
способів захисту прав, свобод та
інтересів особи в адміністративному
судочинстві охоплюється визначеним
законом механізмом
матеріально-правових засобів
здійснення охорони цих прав, свобод та
інтересів, що приводиться в дію за
рішенням суду у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.
Стаття 263 Кодексу адміністративного
судочинства України містить не тільки
механізм процесуальної процедури
розгляду питань зміни чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення, а й підстави для розгляду цих
питань. Оскільки ці підстави є
матеріально-правовими, то їх слід
розглядати у сукупності з положеннями
ст.ст.105, 162 Кодексу адміністративного
судочинства України, які визначають
зміст способів захисту порушеного
права в адміністративному судочинстві.

Згідно з частиною четвертою
статті 105 Кодексу адміністративного
судочинства України адміністративний
позов може містити як вимоги про
зобов'язання відповідача - суб'єкта
владних повноважень прийняти рішення
або вчинити певні дії, так і стягнення з
відповідача - суб'єкта владних
повноважень коштів на відшкодування
шкоди, завданої його незаконним
рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами частин першої,
другої статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про:
1) визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення; 2) зобов'язання відповідача
вчинити певні дії; 3) зобов'язання
відповідача утриматися від вчинення
певних дій; 4) стягнення з відповідача
коштів; 5) тимчасову заборону
(зупинення) окремих видів або всієї
діяльності об'єднання громадян; 6)
примусовий розпуск (ліквідацію)
об'єднання громадян; 7) примусове
видворення іноземця чи особи без
громадянства за межі України; 8)
визнання наявності чи відсутності
компетенції (повноважень) суб'єкта
владних повноважень. Суд може прийняти
іншу постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Стаття 124 Конституції України та
стаття 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлюють, що
судові рішення, зокрема постанови та
ухвали суду в адміністративних
справах, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання на всій
території України. Невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, встановлену законом.

Статтею 263 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що за наявності обставин,
що ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Під зміною способу і порядку
виконання рішення слід розуміти
прийняття судом нових заходів для
реалізації рішення у разі неможливості
його виконання у встановленими раніше
порядку і способом. Змінюючи спосіб і
порядок виконання судового рішення,
суд не може змінювати останнє по суті.

Як встановлено судами, на
виконання постанови Золочівського
районного суду Львівської області від
10.06.2011р. відповідачем здійснено
нарахування та виплату позивачу
підвищення до пенсії як дитині війни в
розмірі 2921,89 грн., в решті в сумі 621,06 грн.
проведено лише нарахування, оскільки
відповідач вказав про неможливість
виконання судового рішення з причин
відсутності бюджетних коштів.

Встановлені судами обставини не
дають підстав для висновку про
неможливість виконання судового
рішення, що відповідно до ст. 263 Кодексу
адміністративного судочинства України
було б підставою для зміни способу і
порядку його виконання, адже виплата
нарахованих сум соціальної допомоги
буде здійснена управлінням ПФУ після
надходження відповідних сум із
державного бюджету.

Посилання відділу ДВС на
неможливість виконання рішення суду
зобов'язального характеру щодо
проведення соціальних виплат у зв'язку
з відсутністю такого виду рішень у
визначеному ст. 2 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» переліку рішень,
виконання яких гарантовано державою,
не заслуговують на увагу, оскільки з
огляду на положення ст. 124 Конституції
України та ст. 14 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанови в адміністративних справах,
що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання на всій
території України незалежно від
обраного судом способу захисту
порушеного права позивача
(зобов'язання відповідача вчинити
певні дії чи стягнення з нього коштів).

У даній справі суд для відновлення
права ОСОБА_2 на щомісячну соціальну
допомогу, передбачену Законом України
"Про соціальний захист дітей війни",
прийняв постанову про зобов'язання
органу ПФУ нарахувати та виплатити
соціальну допомогу в установленому
законом розмірі, що відповідало
заявленим у позові вимогам. Розрахунок
суми належної ОСОБА_2. соціальної
допомоги за спірний період судами не
здійснювався, тому, змінивши спосіб
виконання такої постанови із
зобов'язання виплатити зазначену
допомогу на стягнення конкретної суми
цієї допомоги, суд змінив постанову по
суті, вийшовши при цьому за межі
позовних вимог та вирішивши питання, що
не були предметом дослідження судами
всіх інстанцій при розгляді справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що зміна на
підставі ст. 263 Кодексу
адміністративного судочинства України
способу і порядку виконання судового
рішення не передбачає зміни обраного
судом відповідно до ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
при ухваленні рішення способу
відновлення порушеного права. Отже,
зміна способу і порядку виконання
рішення суду про зобов'язання органу
ПФУ здійснити виплату із зобов'язання
на стягнення такої виплати є
незаконною.

Верховний Суд України, рішення якого
відповідно до положень статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України є обов'язковим для всіх судів
України, у постанові від 11.11.2014р. (справа
№ 21-394а14) висловив аналогічну правову
позицію.

Статтею 229 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Відповідно до п. 6 ст. 230 Кодексу
адміністративного судочинства України
розглянувши касаційну скаргу, суд
касаційної інстанції постановляє
ухвалу в разі скасування судових
рішень і постановлення нової ухвали.

З урахуванням того, що фактичні
обставини справи судами першої та
апеляційної інстанцій встановлено
повно та правильно, але неправильно
застосовано норми матеріального права,
що призвело до ухвалення незаконних
судових рішень, відповідно до
повноважень, наданих ст. 229 КАС України,
суд касаційної інстанції вважає за
необхідне судові рішення, ухвалені
цими судами, скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
заяви про зміну способу і порядку
виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 229, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області задовольнити.

Ухвалу Золочівського районного суду
Львівської області 12.11.2013р. та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09.04.2014р.
скасувати.

Постановити нову ухвалу.

У задоволенні заяви Відділу державної
виконавчої служби Золочівського
районного управління юстиції про зміну
способу і порядку виконання судового
рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановлених статтями 237-244
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя - доповідач
Кочан В.М.

судді

Винокуров К.С.

Пасічник С.С.