Справа № 1625/4377/12 (2а/545/35/13 )
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/5054/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.А.,

розглянула в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.11.2013 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Тахтаулівської сільської ради
Полтавського району Полтавської
області, треті особи: ОСОБА_4, ПВКП
"Кроква", про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до
Тахтаулівської сільської ради
Полтавського району Полтавської
області про скасування рішення.

Постановою Полтавського районного
суду Полтавської області від 13.09.2013
року позов задоволено. Визнано
незаконним та скасовано рішення
Тахтаулівської сільської ради
Полтавського району Полтавської
області від 23.05.2008 року «Про внесення
змін до рішення 13 сесії п'ятого
скликання Тахтаулівської сільської
ради Полтавського району Полтавської
області від 27.07.2007 року».

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.11.2013 року
скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове рішення,
яким у позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, ОСОБА_3 подала
до Вищого адміністративного суду
України касаційну скаргу у якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, ОСОБА_3 належить на праві
власності жилий будинок з надвірними
побудовами, розташований АДРЕСА_1.

Земельна ділянка під забудову в
розмірі 0,08 га була виділена її
чоловікові ОСОБА_5 із земель дослідного
господарства Полтавського НДІС
наказом № 243 від 07.09.1971 року. На підставі
рішення виконкому Полтавської
районної ради від 24.09.1971 року № 290 на
ім'я ОСОБА_5 було видане свідоцтво на
забудову садиби в сільських населених
пунктах Української РСР. Розміри
земельної ділянки згідно плану
земельної ділянки становили: ширина - 20
м, довжина - 40 м. Пізніше вказана сім'я
отримала в користування земельну
ділянку площею 0,04 га, і протягом
багатьох років користувалася
земельною ділянкою загальною площею 0,12
га. При цьому, ширина земельної ділянки
не змінилась, збільшилась лише довжина.
Під час приватизації ОСОБА_3 погодила
приватизацію із власником суміжної
земельної ділянки ОСОБА_4

Рішенням 13-ї сесії 5-го скликання
Тахтаулівської сільської ради від 27
липня 2007 року ОСОБА_4 передана
безоплатно у власність земельна
ділянка загальною площею 0,15 га для
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель і споруд,
розташованих по АДРЕСА_2.

Рішенням Тахтаулівської сільської
ради від 23 травня 2008 року внесено зміни
до вищевказаного рішення та безоплатно
у власність ОСОБА_4 передана земельна
ділянка площею 0,19 га для
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель і споруд за
вищевказаною адресою, а в 2011 році
ОСОБА_4 був виданий державний акт серії
ЯЗ № 163329 на право власності на земельну
ділянку.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
рішення Тахтаулівської сільської ради
від 23.05.2008 року про передачу ОСОБА_4
безоплатно у власність земельної
ділянки 0,19 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_2 не відповідає вимогам закону і
порушує права ОСОБА_3

Згідно з п. б ч. 1 ст. 81 ЗК України
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі безоплатної передачі із
земель державної і комунальної
власності

Частиною 1 статті 116 ЗК України
передбачено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішеннями
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування та державних
органів приватизації щодо земельних
ділянок, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації, в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно частини 2 зазначеної статті
набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Відповідно до п. г) ч. 1 ст. 121 ЗК України
громадяни України мають право на
безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності в таких
розмірах: для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) у селах - не більше
0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15
гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Частиною 6 ст. 118 ЗК України передбачено,
що громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
індивідуального дачного
будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри.

Згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний
орган виконавчої влади або орган
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Суд апеляційної інстанції, приймаючи
рішення про відмову у позові, виходив
із такого.

Як встановлено, земельна ділянка під
забудову в розмірі 0,08 га була виділена
ОСОБА_5 із земель дослідного
господарства Полтавського НДІС
наказом № 243 від 07.09.1971 року. На підставі
рішення виконкому Полтавської
районної ради від 24.09.1971 року № 290 на
ім'я ОСОБА_5 було видано свідоцтво на
забудову садиби в сільських населених
пунктах Української РСР.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, не оформивши
права власності на земельну ділянку,
Державний акт на право власності на
земельну ділянку він не отримав.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 не оформив
право власності на спірну земельну
ділянку, тобто, правоустановчий
документ на право власності на
земельну ділянку відсутній, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що після смерті ОСОБА_5 позивач не
набула права на спадкування вказаної
земельної ділянки і при прийнятті
оскаржуваного рішення її права не
порушені.

Проте, колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду апеляційної
інстанції, оскільки той факт, що ОСОБА_5
не оформив право власності на спірну
земельну ділянку не свідчить про
відсутність прав користування
земельною ділянкою.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що при прийнятті
Рішення Тахтаулівської сільської ради
Полтавського району від 25.05.2088 року "Про
внесення змін до рішення 13 сесії
п'ятого скликання Тахтаулівської
сільської ради Полтавського району від
27.07.2007 року" відповідачем не врахована
площа земельної ділянки, яка
знаходиться в користуванні ОСОБА_3, а
тому порушено її право користувача
земельною ділянкою.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про задоволення
позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню, оскільки рішення суду
апеляційної інстанції ухвалене з
порушенням норм матеріального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана не вірно.

Відповідно до ст. 226 КАС України, суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

Керуючись ст. 220, 222, 226, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 26.11.2013 року у цій справі скасувати.

Постанову Полтавського районного
суду Полтавської області від 13.09.2013
року залишити в силі.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Судді: