Справа № 815/2840/14
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/2840/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Білостоцький О. В. Судова колегія
Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

суддів - Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Ренійському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 11
липня 2014 року по справі за
адміністративним позовом
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу "Ренійський" до Державної
податкової інспекції у Ренійському
районі Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року Сільськогосподарський
виробничий кооператив "Ренійський"
(далі СВК) звернувся до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Ренійському
районі Головного управління
Міндоходів в Одеській області (далі
ДПІ) про скасування податкових
повідомлень-рішень від 10 грудня 2013 року
№338/15 та №339/15.

В обґрунтування позовних вимог
зазначалося, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення відповідачем
були прийняті на підставі
необґрунтованих висновків акту
№305/15-855428 від 28 листопада 2013 року
камеральної перевірки податкової
звітності СВК про порушення позивачем
термінів сплати податкових зобов'язань
з ПДВ згідно п.209.2 ст.209 Податкового
кодексу України (далі ПК України), а
тому є протиправними та такими, що
підлягають скасуванню, оскільки всі
суми ПДВ позивачем були задекларовані
та в повному обсязі перераховані на
спеціальний рахунок і в подальшому
використані на виробничі потреби.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 11 липня 2014
року позовні вимоги задоволено. Суд
визнав протиправними та скасував
податкові повідомлення-рішення ДПІ від
10 грудня 2013 року №338/15 та №339/15.

Не погоджуючись з постановою суду, ДПІ
подала апеляційну скаргу, в якій
зазначається, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволені позовних вимог.

Враховуючи заяву представника ДПІ про
розгляд даної справи в порядку
письмового провадження, а також неявку
у судове засідання представника СВК,
справа розглянута в порядку
письмового провадження.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
28 листопада 2013 року головним державним
інспектором відділу оподаткування та
контролю об'єктів і операцій ДПІ
проведено камеральну перевірку
податкової звітності СВК - спеціальних
декларацій з ПДВ за листопад 2012 року,
січень, травень та серпень 2013 року.

За результатами проведеної перевірки
було складено акт №305/15-855428 від 28
листопада 2013 року, у висновках якого
відображено порушення позивачем п.209.2
ст.209 ПК України у вигляді
несвоєчасного перерахування
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість (далі ПДВ) в сумі 83234,70
грн. на спеціальний рахунок
підприємства, а саме по деклараціям: за
листопад 2012 року № від 18 грудня 2012
року на суму 6403,00 грн. - 64 дня затримки;
за січень 2013 року № від 08 лютого
2013 року на суму 5025,00 грн. - 172 дня
затримки; за травень 2013 року № від
11 червня 2013 року на суму 4404,00 грн. - 53 дня
затримки; за серпень 2013 року № від
16 вересня 2013 року на суму 67402,70 грн. - 28
дні затримки, за що, на думку
перевіряючого, п.126.1 ст.126 ПК України
передбачено відповідальність у
вигляді застосування штрафних санкцій.

На підставі вказаних висновків
зазначеного акту перевірки ДПІ було
винесено податкові
повідомлення-рішення: №338/15 від 10
грудня 2013 року про застосування до СВК
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
3166,40 грн. (20% від несвоєчасно сплаченого
грошового зобов'язання з ПДВ в
загальній сумі 15832,00 грн. за листопад 2012
року, січень та травень 2013 року); та
№339/15 від 10 грудня 2013 року про
застосування до СВК штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 6740,27 грн.
(10% від несвоєчасно сплаченого
грошового зобов'язання з ПДВ за серпень
2013 року у сумі 67 402,70 грн.).

Не погодившись із вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями
СВК скористався правом їх оскарження в
адміністративному порядку до
Головного управління Міндоходів в
Одеській області, за результатами
якого податкові повідомлення-рішення
від 10 грудня 2013 року №338/15 та №339/15 були
залишені без змін.

Винесення зазначених податкових
рішень і стало підставою для звернення
СВК з позовом до суду.

Вирішуючи справу та задовольняючи
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що ДПІ, застосовуючи до СВК
штрафні санкції за вищезазначені
порушення, діяла не у відповідності та
не у спосіб, що передбачений ПК України.
Крім того судом зазначено, що суми ПДВ,
що залишаються в розпорядженні
сільськогосподарського підприємства
згідно п.209.2 ст.209 ПК України не повинні
перераховуватись до державного
бюджету України, а тому не є грошовими
зобов'язаннями сільськогосподарського
виробничого кооперативу, який обрав
спеціальний режим оподаткування, а
тому, відповідно, застосування до СВК
штрафних санкцій є необґрунтованим.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає їх помилковими з огляду на
наступне.

Відповідно до п.п.14.1.39 та п.п.14.1.156 п.14.1
ст.14 ПК України, грошове зобов'язання
платника податків - це сума коштів, яку
платник податків повинен сплатити до
відповідного бюджету як податкове
зобов'язання та/або штрафну (фінансову)
санкцію, що справляється з платника
податків у зв'язку з порушенням ним
вимог податкового законодавства та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також санкції за
порушення законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.
Податкове зобов'язання - це сума коштів,
яку платник податків, у тому числі
податковий агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством, у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк.

Платник податку зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї
статті для подання податкової
декларації (п.203.2 ст.203 ПК України).

Згідно п.126.1 ст.126 ПК України в разі коли
платник податків не сплачує узгоджену
суму грошового зобов'язання протягом
визначених строків, такий платник
податків притягується до
відповідальності у вигляді штрафу в
наступних розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів
включно, наступних за останнім днем
строку сплати суми грошового
зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків
погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних
днів, наступних за останнім днем строку
сплати суми грошового зобов'язання, - у
розмірі 20 відсотків погашеної суми
податкового боргу.

Крім того, відповідно до п.209.2 ст.209 ПК
України сума податку на додану
вартість, нарахована
сільськогосподарським підприємством,
із спеціальним режимом оподаткування,
на вартість поставлених ним
сільськогосподарських товарів/послуг,
не підлягає сплаті до бюджету та
повністю залишається в розпорядженні
такого сільськогосподарського
підприємства для відшкодування суми
податку, сплаченої/нарахованої
постачальнику на вартість виробничих
факторів, за рахунок яких сформовано
податковий кредит, а за наявності
залишку такої суми податку - для інших
виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану
вартість акумулюються
сільськогосподарськими
підприємствами на спеціальних
рахунках, відкритих в установах банків
у порядку, який затверджений Кабінетом
Міністрів України.

На виконання вказаних положень КМУ 12
січня 2011 року було прийнято постанову
за №11, якою було затверджено Порядок
акумулювання сільськогосподарськими
підприємствами сум податку на додану
вартість на спеціальних рахунках,
відкритих у банках та/або органах, які
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів (далі
Порядок), п.1 якого встановлено, що цей
Порядок визначає механізм
акумулювання сум податку на додану
вартість на спеціальних рахунках,
відкритих у банках та/або органах, які
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів, що не
підлягають сплаті до бюджету і
нараховуються сільськогосподарськими
підприємствами - суб'єктами
спеціального режиму оподаткування
діяльності у сфері сільського та
лісового господарства і рибальства
(далі - сільськогосподарські
підприємства) на вартість поставлених
ними сільськогосподарських товарів
(послуг).

Сільськогосподарське підприємство у
разі обрання спеціального режиму
оподаткування відкриває протягом
одного звітного (податкового) періоду
спеціальний рахунок (поточний рахунок
із спеціальним режимом використання)
відповідно до законодавства за умови
подання засвідченої органом державної
податкової служби копії свідоцтва про
реєстрацію сільськогосподарського
підприємства як суб'єкта спеціального
режиму оподаткування (п.2 Порядку).

Положеннями п.3 Порядку передбачено, що
на підставі даних бухгалтерського та
податкового обліку
сільськогосподарське підприємство
веде реєстри виданих та отриманих
податкових накладних в електронному
вигляді, складає податкову декларацію
і в строки, встановлені статтею 203
Кодексу, подає її разом з копіями
записів у зазначених реєстрах за
відповідний період в електронному
вигляді до органу державної податкової
служби.

Сума податку на додану вартість, що
підлягає сплаті (перерахуванню)
сільськогосподарським підприємством
відповідно до податкової декларації за
операціями з постачання вироблених
(наданих) ним сільськогосподарських
товарів (послуг) на власних або
орендованих основних фондах, а також на
давальницьких умовах (крім підакцизних
товарів, за винятком виноматеріалів за
кодами згідно з УКТЗЕД 2204 29 і 2204 30, які
поставляються підприємствами
первинного виноробства), тобто різниця
між сумою податкового зобов'язання за
звітний (податковий) період та сумою
податкового кредиту за такий період
перераховується
сільськогосподарським підприємством з
поточного рахунка на спеціальний
рахунок у строки, встановлені статтею
203 Кодексу для перерахування суми
податку на додану вартість до
державного бюджету.

З аналізу наведених норм податкового
законодавства, зокрема, п.209.2 ст.209 ПК
України та п.3 Порядку можна дійти
висновку, що вказаними положеннями
передбачено виключно пільгу для
сільськогосподарських підприємств, із
спеціальним режимом оподаткування,
сутність якої є залишення сум ПДВ у
розпорядженні підприємства для
відповідних, визначених
законодавством цілей, однак, вказаними
положеннями не звільнено такі
підприємства від обов'язку
дотримуватись під час перерахування
коштів на спеціальний рахунок
граничних строків сплати податкових
зобов'язань, передбачених п.203.2 ст.203 ПК
України, а також від відповідальності у
вигляді штрафу за їх порушення.

При цьому з матеріалів справи
вбачається, що позивачем фактично не
заперечується сам факт несвоєчасності
перерахування ПДВ в сумі 83234,70 грн. на
спеціальний рахунок підприємства.

Наведена думка колегії суддів також
узгоджується з висновками Вищого
адміністративного суду України,
викладеними в ухвалах вказаного суду
від 18 лютого 2014 року справа №821/3385/13-а та
від 04 серпня 2014 року справа №
2а/2370/2557/2012.

Крім того, обґрунтовуючи власну
правову позицію, з якою погодився і суд
першої інстанції, СВК посилався на ту
обставину, що суми ПДВ, які
задекларовані сільськогосподарськими
підприємствами, що зареєстровані
платниками спеціального режиму
оподаткування не є податковими
зобов'язаннями, оскільки, не підлягають
сплаті до бюджету.

В той же час, положеннями п.13 ст.1
підрозділу 2 розділу ХХ ПК України
передбачено, що суми податку на додану
вартість, не перераховані на
спеціальний рахунок або перераховані з
порушенням терміну, встановленого цим
пунктом, а також суми компенсації, не
виплачені сільськогосподарським
товаровиробникам або виплачені з
порушенням терміну, встановленого цим
пунктом, вважаються такими, що
використані не за призначенням і
підлягають стягненню до державного
бюджету.

Аналізуючи вказані положення ПК
України та Порядку колегія суддів
приходить до висновку, що вищевказані
суми ПДВ в розмірі 83234,70 грн. мають всі
необхідні ознаки податкового
зобов'язання, щодо якого діючим
законодавством лише встановлено
спеціальний порядок його
перерахування та використання, а тому і
застосування штрафних санкцій у
відповідності до п.126.1 ст.126 ПК України
за не сплату узгодженої суми грошового
зобов'язання протягом визначеного
строку є обґрунтованим та таким, що
відповідає чинному податковому
законодавству.

Враховуючи наведені положення діючого
законодавства, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції при ухвалені постанови
припустився порушень норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим судове рішення підлягає
скасуванню з постановленням по справі
нової постанови про відмову в
задоволені позовних вимог СВК.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ренійському
районі Головного управління
Міндоходів в Одеській - задовольнити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 11 липня 2014
року - скасувати та прийняти нову
постанову, якою позовні вимоги
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу "Ренійський" до Державної
податкової інспекції у Ренійському
районі Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень - залишити без
задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає
чинності через п'ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик Суддя:
Суддя: О.А. Шевчук Л.Є. Зуєва