Справа № 820/11587/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/16392/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Індустріальної об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

на ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.02.2014

та постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 17.12.2013

у справі № 820/11587/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Восторг»

до Індустріальної об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Восторг» звернулось
до суду з позовом про скасування
податкових повідомлень-рішень
Індустріальної об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області від 18.11.2013 №
та № .

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 17.12.2013, яка
залишена без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 26.02.2014, позов задоволено; визнано
протиправними та скасовано спірні
податкові повідомлення-рішення, з
підстав обґрунтованості позовних
вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню, з огляду
на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, за результатами проведених
документальних позапланових виїзних
перевірок ТОВ «Восторг» щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податку на
додану вартість по взаємовідносинам з
ТОВ «Паритет-Агро» за січень 2013 року та
квітень 2013 року, складено акти від
06.11.2013 № 1453/20-36-22-0106 та від 11.11.2013 №
1526/20-36-22-0106, відповідно, в яких
зафіксовано порушення: п. п. 198.2, 198.3, 198.6
ст. 198 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено сплату в
бюджет суми податку на додану вартість
за січень 2013 року на суму 389 029 грн. та за
квітень 2013 року на суму 103 314 грн.

На підставі результатів проведених
перевірок, 18.11.2013 відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- № про визначення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 154 971 грн., в
т.ч.: 103 314 грн. основного платежу та 51 657
грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № про визначення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 583 543,50 грн., в
т.ч.: 389 029 грн. основного платежу та 194
514,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Матеріалами справи встановлено, що
10.12.2012 між ТОВ «Паритет-Агро»
(продавець) та ТОВ «Восторг» (покупець)
укладено договір № 1012ПМВ, за умовами
якого продавець зобов'язується
поставити покупцю, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
масло соняшникове нерафіноване
невимороджене 1 сорту у кількості 120
тонн (+/- 5%).

14.12.2012 між ТОВ «Паритет-Агро»
(продавець) та ТОВ «Восторг» (покупець)
укладено договір № 1412ПМВ на поставку
масла соняшникового нерафінованого не
вимороженого 1 сорту у кількості 160 тонн
(+/- 10%).

26.02.2013 між ТОВ «Паритет-Агро»
(продавець) та ТОВ «Восторг» (покупець)
укладено договір № 2602ПМВ на поставку
масла соняшникового нерафінованого не
вимороженого 1 сорту у кількості 300 тонн
(+/- 10%).

За результатами господарських
операцій позивачем сформовано
податковий кредит спірного періоду.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що господарські операції позивача із
зазначеними контрагентами
підтверджені належним чином
оформленими документами первинного
бухгалтерського обліку.

Однак, висновки судів попередніх
інстанцій є передчасними та такими, що
зроблені без повного та всебічного
з'ясування обставин у справі.

Статтею 69 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Суд може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним
вимогам не відповідають.

Слід зазначити, що надання податковому
органу належним чином оформлених
документів, передбачених
законодавством про податки та збори, з
метою одержання податкової вигоди є
підставою для її одержання, якщо
податковий орган не встановив та не
довів, що відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів або
коли відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність даних в яких
установлена судом.

Про необґрунтованість податкової
вигоди можуть також свідчити
підтверджені доказами доводи
податкового органу, зокрема про
наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення
платником податків зазначених
операцій з урахуванням часу, місця
знаходження майна або обсягу
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для виробництва товарів,
виконання робіт або послуг,
нездійснення особою, яка значиться
виробником товару, підприємницької
діяльності;

- відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності у зв'язку з відсутністю
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для такого виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не
вироблявся або не міг бути вироблений в
обсязі, зазначеному платником податків
у документах обліку;

- відсутність первинних документів
обліку.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій посилались на
докази, які є обов'язковими, але не
вичерпними, оскільки предмет
доказування у справі, що розглядається,
становлять обставини, що підтверджують
або спростовують реальність
здійснення самих господарських
операцій, а відтак і обґрунтованість
визначення податкового кредиту
позивача.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 11 КАС України
суд вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Із матеріалів справи вбачається, що на
підтвердження своїх доводів щодо
неправомірності формування
податкового кредиту позивача,
податковий орган вказував, що операції
між позивачем та вищезазначеним
контрагентом були нікчемними.

В даному випадку, судами попередніх
інстанцій не досліджено обставин, що
підтверджують або спростовують
реальність здійснення самих
господарських операцій між позивачем
та контрагентом - ТОВ «Паритет-Агро», а
саме: можливостей контрагента позивача
щодо виконання укладених з позивачем
договорів, зокрема, наявності
технічних та технологічних
можливостей; питання щодо фактичної
оплати позивачем податку на додану
вартість в ціні придбаних товарів,
питання перевезення товару, з
документальним підтвердженням.

Також, судами не встановлено зв'язку
між фактом придбання товарів (послуг) і
господарською діяльністю платника
податку. Включенню до складу
податкового кредиту підлягають лише
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг), що підлягають використанню у
господарській діяльності платника
податку.

Для вирішення спору важливе значення
також має встановлення факту
реєстрації та перебування
контрагентів платника податку в стані
платників податку на додану вартість,
що надає право таким платникам
видавати податкові накладні, які є
підставою для формування податкового
кредиту.

Згідно ч. 2 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За вказаних обставин, Вищий
адміністративний суд України
приходить до висновку про необхідність
скасування рішень судів попередніх
інстанцій та направлення справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

При новому розгляді слід взяти до уваги
вищезазначене та прийняти законне і
обґрунтоване рішення відповідно до
норм матеріального та процесуального
права, надати належну правову оцінку
обставинам у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Індустріальної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області задовольнити.

Ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.02.2014 та
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 17.12.2013
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ч. 6 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний