Справа № 808/6486/14
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

808/6486/14

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ПОСТАНОВА

03 грудня 2014 року

(11 год. 40 хв.)

Справа № 808/6486/14

м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Киселя Р.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій №1» до Заводського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про визнання дій протиправними та зобов’язання вчинити певні дії.

03.10.2014 до Запорізького окружного адміністративного суду засобами поштового зв’язку надійшов адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій №1» (далі - позивач) до Заводського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (далі – відповідач), в якому позивач просить: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу в закритті виконавчого провадження №37838524 від 13.05.2014; зобов’язати відповідача припинити стягнення за виконавчим провадженням №37838524 від 13.05.2013, шляхом винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що грошові вимоги відповідача щодо стягнення з боржника виконавчого збору виникли на підставі постанови від 27.07.2012, тобто до моменту порушення Господарським судом Запорізької області провадження у справі про банкрутство позивача, згідно норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», то такі вимоги підпадають під дію мораторію на задоволення вимог кредиторів позивача і порядок їх стягнення (погашення) з боржника повинен проводитись лише в рамках дії вимог вказаного Закону та в межах справи № 5009/2987/12. Позивач вважає, що грошові вимоги відповідача щодо стягнення виконавчого збору виникли з моменту винесення державним виконавцем відповідної постанови і не залежать від дати виділення цих вимог в окреме виконавче провадження. Посилаючись на положення ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» позивач вважає, що вимоги відповідача слід вважати погашеними, оскільки останній не заявив їх в межах справи про банкрутство протягом місяця з дня публікації оголошення в газеті «Голос України» про банкрутство позивача. У зв’язку із цим, позивач звернувся до відповідача із листом, в якому просив припинити виконавче провадження № 37838524, у задоволенні якого було відмовлено. Вважає дії відповідача щодо відмови позивачу в закритті виконавчого провадження №37838524 від 13.05.2014 протиправними.

Через невідповідність вимогам ст. 106 КАС України, ухвалою від 06.10.2014 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову до 20.10.2014.

Ухвалою від 21.10.2014 року було відкрито провадження в адміністративній справі, судове засідання призначене на 28.10.2014.

У судове засідання 28.10.2014 представники сторін не прибули.

28.10.2014 від відповідача до суду надійшли заперечення проти позову.

Станом на 28.10.2014 виклик позивача засобами його зв’язку, про які у суду наявна інформація, здійснити не вдалося, через що судовий розгляд був відкладений на 13.11.2014.

У судове засідання, призначене на 13.11.2014, представники осіб, які беруть участь у справі, не прибули.

Ухвалою від 13.11.2014 за клопотанням позивача провадження у справі було зупинене до 03.12.2014.

Ухвалою від 03.12.2014 провадження у справі було поновлено, судове засідання призначене на 03.12.2014.

03.12.2014 від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

03.12.2014 від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Оскільки всі особи, які беруть участь у справі, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження.

Враховуючи неприбуття у судове засідання представників сторін, суд на підставі вимог ч. 1 ст. 41 КАС України не здійснював фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, розглянувши матеріали і з’ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 23.05.2012 у справі № 5009/1393/12 позовні вимоги Першого заступника прокурора м. Запоріжжя в інтересах держави в особі органу, уповноваженою державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах – Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до позивача про стягнення 288127,62 грн. задоволено; присуджено до стягнення 243691,28 грн. боргу за спожиту активну електроенергію, 8766,35 грн. пені, 976,48 грн. інфляційних втрат, 1720,27 грн. 3 % річних та 5103,08 грн. судового збору.

На виконання судового рішення 05.06.2012 видано наказ № 5009/1393/12 за яким 19.07.2012 головним державним виконавцем відповідача відкрито виконавче провадження № 33433570 про стягнення на користь ВАТ «Запоріжжяобленерго» пені – 8766,35 грн., інфляційні витати – 976,48 грн., 3% річних – 1720,27 грн. Строк для добровільного виконання наказу суду – до 26.07.2012.

27.07.2012 постановою головного державного виконавця відповідача приєднано виконавче провадження № 33433570 з примусового виконання наказу № 5009/1393/12 від 05.06.2012 до зведеного виконавчого провадження № 28277834.

Також, 27.07.2012 головним державним виконавцем відповідача винесено постанову про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 1146,31 грн.

08.08.2012 відносно позивача господарським судом Запорізької області порушено провадження у справі про банкрутство № 5009/2987/12 та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

30.04.2013 державним виконавцем відповідача винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області № 5009/1393/12 від 05.06.2012.

13.05.2013 відкрито виконавче провадження з виконання постанови відповідача № 33433570 від 27.07.2012 про стягнення з позивача на користь держави 1146,31 грн. виконавчого збору.

25.06.2014 позивачем направлено до відповідача лист № 566, в якому позивач, з посиланням на положення ст. ст. 1, 5, 12 та 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» просив державного виконавця припинити виконавче провадження № 37838524 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 1146,31 грн.

Не погоджуючись із такою відмовою та з вимогою зобов’язати вчинити певні дії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (із змінами та доповненнями, далі - Закон № 606-XIV).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону № 606-XIV відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Частиною 1 ст. 28 Закону № 606-XIV передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

У разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору (ч. 7 ст. 28 Закону № 606-XIV).

Як зазначалося вище, 27.07.2012 головним державним виконавцем відповідача винесено постанову про стягнення з боржника – позивача виконавчого збору у розмірі 1146,31 грн.

У зв’язку із закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області № 5009/1393/12 від 05.06.2012, 13.05.2013 відкрито виконавче провадження з виконання постанови Заводського ВДВС № 37838524 від 27.07.2012 про стягнення з позивача на користь держави 1146,31 грн. виконавчого збору.

Позивач вважає, що відкрите виконавче провадження з виконання постанови відповідача № 37838524 від 27.07.2012 підлягає закінченню у зв’язку із тим, що позивач знаходиться у процедурі банкрутства, а відповідач своєчасно не звернувся із кредиторськими вимогами у справі про банкрутство, а тому такі вимоги слід вважати погашеними.

Суд зазначає, що вичерпний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження передбачений ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV, відповідно до якої, виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;

7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону;

14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Слід зазначити, що звертаючись до відповідача із листом від 25.06.2014 № 566 та до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою позивач не зазначив, на підставі якого саме конкретного пункту ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV державний виконавець мав закінчити виконавче провадження.

Із змісту вказаної норми вбачається, що лише п. 7 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV може стосуватись суб’єкта господарювання, відносно якого порушено справу про банкрутство, а саме, визнання боржника банкрутом.

Судом з’ясовано, що на момент розгляду справи, ухвалою Господарського суду Запорізької області від 11.09.2014 у справі № 5009/2987/12 введено процедуру санації позивача.

Таким чином, як на час звернення позивача до відповідача, так і на час розгляду справи по суті позивача не було визнано банкрутом.

Не надав таких відомостей і сам позивач.

Посилання позивача на те, що вимоги відповідача слід вважати погашеними, оскільки останній не заявив їх в межах справи про банкрутство протягом місяця з дня публікації оголошення в газеті «Голос України» про банкрутство позивача суд вважає такими, що не стосуються безпосередньо предмету даного спору.

Так, предметом дослідження у даній справі є законність та обґрунтованість відмови у закінченні виконавчого провадження № 37838524.

Тому, оскільки сама постанова про стягнення з боржника – позивача виконавчого збору у розмірі 1146,31 грн., як виконавчий документ, є чинною, ніким не скасованою та не визнана такою, що не підлягає виконанню, то підстави для закінчення виконавчого провадження з її виконання, зокрема і з посиланням на погашення грошових вимог, відсутні.

Суд зазначає, що відповідачем, в порядку передбаченому ч. 2 ст. 71 КАС України, доведено законність та обґрунтованість дій щодо відмови позивачу у закритті виконавчого провадження № 37838524 від 13.05.2013 з підстав, викладених у листі товариства від 25.06.2014 № 566.

Тому, у задоволені позовних вимог в цій частині суд відмовляє.

Оскільки вимога про зобов’язати відповідача припинити стягнення за виконавчим провадженням № 37838524 від 13.05.2013, шляхом винесення постанови про закінчення виконавчого провадження є похідною від вимоги про визнання протиправними дій, у задоволенні якої суд відмовив, то підстави для задоволення позову в цій частині суд також не знаходить.

З урахуванням вищевикладеного, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст. 2, 4, 7 – 12, 14, 86, 158 – 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій № 1» до Заводського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про визнання протиправними дій та зобов’язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Кисіль