Справа № 2а-14574/11/1370
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 р.

Справа № 876/6522/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання:
Дутка І.С.

з участю представника відповідача
Іванського В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Галицькому районі м. Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 12 квітня 2012
року у адміністративній справі
№2а-14574/11/1370 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Лізинговий дім» до Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м. Львова про скасування
податкового повідомлення - рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Лізинговий дім»» звернулося до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Галицькому районі м. Львова
про визнання нечинним податкового
повідомлення - рішення від 15.12.2011 року
№, яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення за платежем
податок на додану вартість на суму 3599,40
грн.

Постановкою Львівського окружного
адміністративного суду від 12.04.2012 р.
позов задоволено. Визнано протиправним
і скасовано податкове повідомлення -
рішення ДПІ у Галицькому районі міста
Львова від 15.12.2011 року № .
Зобов'язано Головне управління
Державного казначейства у Львівській
області стягнути з Державного бюджету
України шляхом безспірного списання з
рахунку Державної податкової
інспекції у Галицькому районі м. Львова
Львівської області Державної
податкової служби в користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Компанія «Лізинговий дім» 28,23 грн.
судових витрат.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, відповідачем подана
апеляційна скарга, в якій вказує на те
що, постанова суду першої інстанції є
незаконною та необґрунтованою,
прийнятою з порушенням норм
матеріального права та невірним
встановленням обставин у справі,
зокрема посилається на встановлені
перевіркою обставини, які свідчать про
відсутність фактичного відвантаження
ТМЦ для ТзОВ «Компанія «Лізинговий
дім» та укладання угод без мети
настання реальних наслідків та
відповідно неправомірність віднесення
позивачем сум ПДВ за угодами з ТОВ
«Технобудальянс» до складу
податкового кредиту. Просить постанову
суду першої інстанції скасувати та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні апеляційного
розгляду справи представник
відповідача апеляційну скаргу
підтримав з підстав вказаних у скарзі,
просив скаргу задовольнити, постанову
суду першої інстанції скасувати та
прийняти нову постанову про відмову у
задоволенні позову.

Позивач в судове засідання не з'явився,
хоча належним чином був повідомлений
про дату судового засідання.
Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи, тому з урахуванням
наведеного, колегія суддів
апеляційного суду вважає можливим
розгляд справи у відсутності позивача.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне. ДПІ у
Галицькому районі м. Львова проведено
планову виїзну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Лізинговий дім» з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.01.2010 року по 30.06.2011 року
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 року по 30.06.2011 року, за
результатами якої складено акт від
01.12.2011 року № 255/23-7/31730064.

Перевіркою встановлено порушення
підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпункту 7.4.1
підпункту 7.4.4, підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», а саме, встановлено
зменшення залишку від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду (рядок 26 Декларації по податку
на додану вартість) на суму 3 599 грн. 40
коп., в тому числі червень 2011 року в сумі
3 599 грн. 40 коп.

На підставі вказаного акту ДПІ у
Галицькому районі м. Львова прийнято
податкове повідомлення - рішення від 15
грудня 2011 року №, яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 3 599 грн. 40 коп.

Суд першої інстанції позов задовольнив
з тих підстав, що оскаржене податкове
повідомлення - рішення прийнято
відповідачем без урахування вимог
Закону України «Про податок на додану
вартість» та з порушенням передбачених
статтею 2 Кодексу адміністративного
судочинства України принципів.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає їх вірними з огляду
на наступне.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансові
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно пункту 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95 року № 88 (зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.95 року
за № 168/704), первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі)
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до пунктів 2.15, п. 2.16
вищевказаного Положення,
забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать законодавчим та
нормативним актам.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Висновок податкового органу про
порушення позивачем вимог Закону
України «Про податок на додану
вартість» та неправомірність
формування податкового кредиту
зроблено на підставі даних, отриманих
за результатами перевірки ТзОВ
«Технобудальянс» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства та оформлених актом ДПІ
у Ленінському районі м. Харкова від
28.03.2011 року №437/23-304/37190526, згідно якого
контролюючим органом встановлено, що
поставка автозапчастин здійснювалась
ТзОВ «Технобудальянс», яке відсутнє за
місцезнаходженням та не має необхідних
умов для здійснення господарської
діяльності в частині, купівлі, продажу,
реалізації, зберігання та
відвантаження товарно-матеріальних
цінностей. На підставі цього
податковий орган зробив висновок, що
ТОВ «Технобудальянс» відобразило
господарські операції щодо придбання
товарів (робіт, послуг) та подальшого їх
продажу покупцям, які фактично не
відбувались, тому такі господарські
операції є нікчемними.

Проте такі висновки відповідача є
помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 7.2.3 пункту 7.2
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю. Копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом. Податкова
накладна виписується на кожну повну
або часткову поставку товарів (робіт,
послуг ).

Датою виникнення податкових
зобов'язань з поставки товарів (робіт,
послуг) відповідно до підпункту 7. 3.1
пункту 7.3 статті 7 цього Закону
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку
як оплата товарів (робіт, послуг), що
підлягають поставці, а разі поставки
товарів (робіт, послуг) за готівкові
кошти - дата їх оприбуткування в касі
платника податку, а при відсутності
такої - дата інкасації готівкових
коштів у банківській установі, що
обслуговує платника податку; або дата
відвантаження товарів, а для робіт
(послуг) - дата оформлення документа, що
засвідчує факт виконання робіт (послуг)
платником податку.

Згідно підпункту 7.2.6 пункту 7.2 цієї ж
статті 7 податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 7.4.1. пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», податковий кредит
звітного періоду складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1. статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті.7 Закону України «Про податок на
додану вартість», датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку і оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7
зазначеного Закону встановлено
заборону на включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями.

За приписами підпункту 7.2.4 пункту 7.2
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Системний аналіз наведених підпунктів
7.2.3, 7.2.4 пункту 7.2, підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 свідчить про те, що податкова
накладна як звітний податковий
документ, що є підставою для включення
покупцем в податковому обліку до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість, сплачених
(нарахованих) у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), що підлягають
використанню в його господарській
діяльності, має таке юридичне значення
при обов'язковій умові нарахування
податку та виписування податкової
накладної особою, яка зареєстрована як
платник податку на додану вартість в
порядку, встановленому статтею 9 Закону
України «Про податок на додану
вартість».

Судом встановлено, що 27.12.2010 року ТзОВ
«Технобудальянс (Продавець) та ТзОВ
«Компанія «Лізинговий дім» (Покупець)
здійснено операцію з поставки
автомобільних запчастин.

На підтвердження здійснення
господарської операції з ТзОВ
«Технобудальянс» позивач представив
суду копії наступних документів:
накладної, податкової накладної,
довідки про рух ТМЦ по прихідній
накладній ПН-0000794 від 31.01.2011 року, акти
списання, акт вилучення у боржника
предметів, зазначених у рішенні суду та
передачі їх стягувачу серія АА №021343,
посвідчення про відрядження №149 на ім'я
працівника ТзОВ «Компанія «Лізинговий
дім» ОСОБА_2 та звіт останнього про
використання коштів, наданих на
відрядження №А0-0000270 від 31.12.2010 року,
акти виконаних робіт №005440 від 17.11.2010
року; №100004 від 06.01.2011 року та №006132 від
30.12.2010 року ТОВ «Донбас-Скан-Сервіс»,
товарно-транспортна накладна на
автомобіль Skania АА2338ІВ.

Позивачем надано роздруківку руху
платежів, з якого вбачається переказ
коштів на загальну суму 21 596 грн. 40 коп.
для ТзОВ «Технобудальянс». Призначення
платежу: За запчастини згідно рахунку
№ б/н від 27.12.2010 року в т.ч. ПДВ 3 599 грн. 40
коп.

27 грудня 2010 року ТзОВ «Технобудальянс»
виписано накладну № 2712133 на отримання
ТзОВ «Компанія «Лізинговий дім»
автомобільних запчастин на загальну
суму 21 596 грн. 40 коп. в тому числі ПДВ 3 599
грн. 40 коп.

Подальша заміна придбаних у ТзОВ
«Технобудальянс» автомобільних
запчастин та встановлення їх на
вилучені транспортні засоби
проводилась ТОВ «Донбас-Скан-Сервіс»,
підтвердженням чого є долучені до
матеріалів справи акти виконаних
робіт, товарно- транспортна накладна, а
також покази свідка ОСОБА_2 щодо
обставин проведення діагностики та
ремонту двох належних компанії
автомобілів марки MERCEDES-BENZ ACTROS.

Судом встановлено, що контрагент
позивача - ТзОВ «Технобудальянс» на
момент видачі податкових накладних був
зареєстрованим платником ПДВ.

Таким чином, усі представлені первинні
документи відповідають вимогам,
встановленим Законом України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» до первинних
документів, не викликають у суду
сумнівів щодо їх достовірності та в
сукупності з іншими доказами
підтверджують фактичне здійснення
господарських операцій між ТзОВ
«Компанія «Лізинговий дім» і ТзОВ
«Технобудальянс» по придбанню товару
та спростовують висновки податкового
органу про неправомірність віднесення
позивачем до складу податкового
кредиту сум ПДВ по взаєморозрахунках з
цим контрагентом.

Несплата податку продавцем (у тому
числі внаслідок ухилення від сплати) в
разі фактичного здійснення
господарської операції не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем.

Не виконання контрагентом свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначені обставини не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Вказана правова позиція, узгоджується
з практикою Європейського суду з прав
людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти
Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те що
висновки відповідача про
безтоварність та нікчемність
правочинів, укладених ТзОВ «Компанія
«Лізинговий дім» і ТзОВ
«Технобудальянс», є помилковими, не
відповідають фактичним обставинам і
спростовується зібраними по справі
доказами.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються і підстав для його
скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи,
висновку суду не спростовують, а
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м. Львова - залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 12
квітня 2012 року у адміністративній
справі №2а-14574/11/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції, а у разі
складення в повному обсязі відповідно
до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 23.12.2014р.