Справа № 826/16270/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17 листопада 2014 року 16 год. 16
хв. № 826/16270/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Данилишина В.М., при секретарі судових
засідань Приходько О.В., за участю
представників позивача та відповідача,
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕОЛ-2007" до державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві про визнання
недійсним та скасування рішення
відповідача.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у судовому
засіданні 17 листопада 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 23 жовтня 2014 року надійшов
позов товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕОЛ-2007" (далі -
позивач) до державної податкової
інспекції у Дніпровському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві (далі - відповідач) про
визнання недійсним та скасування
податкового повідомлення-рішення
відповідача від 13 жовтня 2014 року №
(далі - оскаржуване рішення).

В обґрунтування позову законний
представник позивача зазначив, що
оскаржуване рішення є протиправним та
підлягає скасуванню, оскільки прийняте
відповідачем на підставі висновків,
зроблених за результатами перевірки
позивача, які не відповідають
фактичним обставинам.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до розгляду у судовому
засіданні.

У ході судового розгляду справи
представники позивача підтримали
позов та просили задовольнити його
повністю.

Представники відповідача не визнали
позов та просили відмовити у його
задоволенні повністю з підстав,
зазначених у письмових запереченнях
проти позову та доказах на їх
обґрунтування, наданих суду у судовому
засіданні 03 листопада 2014 року та
протягом судового розгляду справи.
Пояснили, що оскаржуване рішення є
правомірним та не підлягає скасуванню,
оскільки прийняте у зв'язку з
виявленням у ході перевірки позивача
порушень ним податкового
законодавства.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем у період із 27 серпня по 09
вересня 2014 року проведено перевірку
позивача, за результатами якої 16
вересня 2014 року складено акт №
5903/-26-53-15-01/35551613 про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки позивача правомірності
нарахування бюджетного відшкодування
податку на додану вартість (далі - ПДВ)
задекларованого у зменшення
податкових зобов'язань з ПДВ наступних
звітних періодів за травень, червень 2014
року (далі - акт перевірки), згідно з
висновками якого, позивачем завищено
заявлену суму бюджетного
відшкодування у зменшення податкових
зобов'язань з ПДВ за червень 2014 року у
розмірі 1070210,00 грн., чим порушено пп. 200.1,
200.2, 200.3, 200.4, абз. "б" п. 200.14 ст. 200
Податкового кодексу України (далі - ПК
України).

На підставі акту перевірки, 13 жовтня 2014
року відповідачем прийнято
оскаржуване рішення № , яким
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з ПДВ у
розмірі 1070210,00 грн.

Суд погоджується з доводами
представників позивача щодо наявності
підстав для задоволення позову,
виходячи з оцінки наявних у матеріалах
справи доказів, а також аналізу
наступних норм та обставин.

Так, відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20,
абз. 5 пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.8 п. 78.1
ст. 78 ПК України, органи державної
податкової служби мають право
проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому цим
Кодексом.

Документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка
не передбачається у плані роботи
органу державної податкової служби і
проводиться за наявності хоча б однієї
з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.

Документальна позапланова перевірка
здійснюється за наявності хоча б
однієї з обставин, зокрема, платником
подано декларацію, в якій заявлено до
відшкодування з бюджету ПДВ, за
наявності підстав для перевірки,
визначених у розділі V цього Кодексу,
та/або з від'ємним значенням з ПДВ, яке
становить більше 100 тис. гривень.

Документальна позапланова перевірка з
підстав, визначених у цьому підпункті,
проводиться виключно щодо законності
декларування заявленого до
відшкодування з бюджету ПДВ та/або з
від'ємного значення з ПДВ, яке
становить більше 100 тис. гривень.

Перевірку проведено на підставі наказу
від 26 серпня 2014 року № 1612, копію якого
разом із направленням на перевірку від
27 серпня 2014 року № 1240 вручено особисто
під розписку законному представнику
позивача 27 серпня 2014 року.

Стосовно прийняття відповідачем
оскаржуваного рішення суд зазначає
наступне.

У ході розгляду справи судом з'ясовано,
що позивачем 27 червня 2014 року подано
відповідачу податкову декларацією з
ПДВ за травень 2014 року, згідно з якою, у
рядку 9 задекларовано податкове
зобов'язання у розмірі 1268376,00 грн. та у
рядку 17 - податковий кредит у розмірі
2338586,00 грн., у результаті чого від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту, відображене у рядку 19
декларації, за травень 2014 року склало
1070210,00 грн., яке зараховано до складу
податкового кредиту наступного
звітного періоду у рядку 20.2 декларації.

Також позивачем 21 липня 2014 року подано
відповідачу податкову декларацію з ПДВ
за червень 2014 року, відповідно до якої,
значення рядка 20.2 попереднього
періоду, тобто за травень 2014 року, у
розмірі 1070210,00 грн. відображено у рядку
21.2 декларації за червень 2014 року та
заявлено до бюджетного відшкодування у
рядку 23.2.

Поряд з цим, як пояснили у ході судового
розгляду справи представники позивача,
позивачу стало відомо про те, що
контрагентами, а саме товариством з
обмеженою відповідальністю "Дельта-2010"
та товариством з обмеженою
відповідальністю "Бєлтранс" не
зареєстровано податкові накладні від 26
травня 2014 року № 401 на загальну суму
6534000,00 грн., у тому числі ПДВ - 1089000,00 грн.
та від 12 травня 2014 року № 861 на загальну
суму 1521538,00 грн., у тому числі ПДВ - 253589,67
грн.

Згідно з п. 198.2 ст. 198, п.п. 201.1, 201.4 ст. 201 ПК
України, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів: а)
у паперовому вигляді; б) в електронній
формі з дотриманням умови щодо
реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних.
У такому разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді не є
обов'язковим.

Податкова накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця.

У листі Державної податкової служби
України від 13 січня 2012 року № 1120/7/15-3417-22
зазначено, що до податкового кредиту
платник податку може включити суми ПДВ
по тих податкових накладних, щодо яких
одночасно виконані такі умови (у разі
дотримання інших правил формування
податкового кредиту, визначених
Кодексом): оформлені відповідно до
вимог Порядку заповнення податкової
накладної, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від 01
листопада 2011 року № 1379; зареєстровані у
Єдиному реєстрі податкових накладних;
отримані в порядку, визначеному
Кодексом; взяті на облік згідно з
правилами податкового та
бухгалтерського обліку.

Тобто, враховуючи викладене, у позивача
відсутнє право на формування
податкового кредиту по податкових
накладних, які не відповідають вимогам
п. 201.10 ст. 201 ПК України.

З матеріалів справи судом з'ясовано, що
на виконання вимог п. 201.10 ст. 201 ПК
України 28 травня 2014 року позивачем
подано відповідачу уточнюючий
розрахунок податкових зобов'язань у
зв'язку з виправленням самостійно
виявлених помилок за травень 2014 року
(далі - уточнюючий розрахунок за
травень 2014 року), у якому зменшено суму
податкового кредиту на 1342590,00 грн. (сума
податкового кредиту незареєстрованих
податкових накладних), у результаті
чого різниця між сумою податкового
кредиту та сумою податкових
зобов'язань у рядку 18 стала позитивною,
а саме 272380,00 грн.

Того ж дня позивачем подано
відповідачу уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за червень 2014 року (далі -
уточнюючий розрахунок за червень 2014
року), згідно з яким, суму бюджетного
відшкодування, заявленого у рядку 23.2
декларації, зменшено до 0,00 грн.

Відповідно до п.п. 200.1-200.4 ст. ст. 200 ПК
України, сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з п. 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з п. 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з п. 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

З урахуванням вище викладеного, за
переконанням суду, факт подання
позивачем уточнюючих розрахунків
свідчить про відсутність наміру
завищити бюджетне відшкодування у
розмірі 1070210,00 грн., що підтверджується
відкоригованими показниками у рядку 20.2
уточнюючого розрахунку за травень 2014
року (знято від'ємне значення між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту за травень 2014 року)
та у рядку 21.1 уточнюючого розрахунку за
червень 2014 року (знято залишок
від'ємного значення минулого
податкового періоду - за травень 2014
року).

Таким чином, із системного аналізу вище
викладених норм та обставин вбачається
помилковість викладених в акті
перевірки висновків відповідача та, як
наслідок, протиправність
оскаржуваного рішення та необхідність
його скасування.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71
КАС України, розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі вище викладених норм та
обставин суд прийшов до висновку, що
позов товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕОЛ-2007" до державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві про визнання
недійсним та скасування рішення
відповідача є обґрунтованим та таким,
що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 122, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
від 13 жовтня 2014 року № , яким
товариству з обмеженою
відповідальністю "ЕОЛ-2007" зменшено суму
бюджетного відшкодування (у тому числі
заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) з податку на додану вартість
у розмірі 1070210,00 грн. (Один мільйон
сімдесят тисяч двісті десять гривень 00
копійок) та нараховано штрафні
(фінансові) санкції (штраф) у розмірі
535105,00 грн. (П'ятсот тридцять п'ять тисяч
сто п'ять гривень 00 копійок).

3. Присудити на корить товариства з
обмеженою відповідальністю "ЕОЛ-2007"
(ідентифікаційний код 35551613) здійснений
ним судовий збір у розмірі 487,20 грн.
(Чотириста вісімдесят сім гривень
двадцять копійок) із Державного
бюджету України.

Копії постанови у повному обсязі
направити (вручити) сторонам (їх
уповноваженим представникам) у порядку
та строки, встановлені ст. 167 КАС
України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів із дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин

Постанова у повному обсязі складена 25
листопада 2014 року