Справа № 820/18927/14
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Харків

25 грудня 2014 р.
справа № 820/18927/14

Харківський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Сагайдак В.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
про визнання висновку незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Головного управління Державної
міграційної служби України у
Харківській області, в якому з
урахуванням зменшення позовних вимог
просить суд:

- визнати незаконним, протиправним та
недійсним висновок про скасування
посвідок на постійне проживання
громадянам СРВ ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4
від 19.10.2009 р. в частині, що стосується
ОСОБА_1;

- зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України у
Харківській області здійснити обмін
посвідки на постійне проживання у
зв'язку з досягненням громадянином СРВ
ОСОБА_1 45-річного віку.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що 19.11.2014 р.
представник позивача за довіреністю
ОСОБА_2 звернувся до ГУ ДМС України у
Харківській області із заявою щодо
дійсності посвідки на постійне
проживання серії НОМЕР_2 громадянина
В'єтнаму ОСОБА_1, та щодо заміни
вказаної посвідки у зв'язку з
досягненням позивачем 45-річного віку.
Проте ГУ ДМС України у Харківській
області на вказане звернення було
надано відповідь листом від 20.11.2014 р., в
якому повідомлялось, що 19.10.2009 р. ВГІРФО
ГУМВС України в Харківській області
було складено висновок про скасування
зазначеної посвідки позивача. Позивач
вважає вказаний висновок від 19.10.2009 р.
протиправним та незаконним, таким, що
унеможливлює здійснення заміни
посвідки згідно діючого законодавства,
у зв'язку із чим підлягає скасуванню.

В обґрунтування заперечень проти
позову представник відповідача
зазначив, що ВГІРФО ГУМВС України в
Харківській області, приймаючи вказане
рішення від 19.10.2009 р. про скасування
посвідки позивача, діяло на підставі, в
межах повноважень та у спосіб,
передбачений Конституцією та законами
України, а тому відсутні підстави для
скасування зазначеного висновку.

Позивач в судове засідання не прибув,
надав заяву про розгляд справи за його
відсутності.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, просив розглянути
справу без його участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, суд встановив наступне.

Як було встановлено судом, позивач -
громадянин В'єтнаму ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, прибув в Україну на
навчання та залишився проживати в
Україні.

Керівництвом ВГІРФО ГУМВС України в
Харківській області 31.05.2005 р. на
підставі заяви позивача було прийнято
рішення про документування позивача
посвідкою на постійне проживання
відповідно до абз. 4 п. 4 Прикінцевих
положень Закону України "Про
імміграцію", та видано посвідку на
постійне проживання серії НОМЕР_2
терміном дії - безстроково (а.с. 5).

Представник позивача за довіреністю
ОСОБА_2 19.11.2014 р. звернувся до ГУ ДМС
України у Харківській області із
заявою щодо дійсності посвідки на
постійне проживання серії НОМЕР_2
громадянина В'єтнаму ОСОБА_1, та щодо
заміни вказаної посвідки у зв'язку з
досягненням позивачем 45-річного віку.

ГУ ДМС України у Харківській області на
вказане звернення було надано
відповідь листом від 20.11.2014 р., в якому
повідомлялось, що 19.10.2009 р. рішенням
ВГІРФО ГУМВС України в Харківській
області було, зокрема, скасовано
зазначену посвідку позивача (а.с. 12).

Так, УГІРФО ГУ МВС України в
Харківській області 19.10.2009 р. було
складено висновок про скасування
посвідок на постійне проживання
громадянам СРВ ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4,
яким вважалось би, зокрема: 1) посвідку
на постійне проживання в Україні на
ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, скасувати; 2)
посвідку на постійне проживання в
Україні серії НОМЕР_2, видану 31.05.2005 р.,
визнати недійсною та вилучити для
знищення в установленому порядку; 3)
скасувати реєстрацію місця проживання
громадянина СРВ ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
привести облікові документи у
відповідність до чинного
законодавства, які зберігаються у
житлових установах, а також у
адресно-довідковому відділі УГІРФО ГУ
МВС України в Харківській області; 4) у
національному паспорті громадянина
В'єтнаму ОСОБА_1 НОМЕР_3 від 24.09.2009 р.
анулювати штамп «Дозволено постійне
проживання в Україні» (а.с. 13-15).

Суд зазначає, що станом на час розгляду
даної справи рішення про
документування позивача посвідкою на
постійне проживання не скасовано, є
дійсним. У паспорті громадянина
В'єтнаму ОСОБА_1 НОМЕР_3 від 24.09.2009 р.
проставлена відмітка "Дозволено
постійне проживання в Україні" від
31.05.2005 р., яка не анульована до
теперішнього часу. Посвідка на
постійне проживання серії НОМЕР_2,
видана 31.05.2005 р., не вилучалась.
Реєстрація місця проживання позивача,
зазначена у посвідці на постійне
проживання (АДРЕСА_1) не скасована (а.с. 5,
6, 7).

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, покладених
суб'єктом владних повноважень в основу
спірного рішення суд зазначає, що
статтею 19 Конституції України на
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадових
осіб покладено обов'язок діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачений Конституцією та
законами України.

Стаття 26 Конституції України гарантує,
що іноземці та особи без громадянства,
які знаходяться в Україні на законних
підставах користуються тими ж правами
та свободами, а також несуть такі ж самі
обов'язки, що і громадяни України.

Умови і порядок імміграції в Україну
іноземців та осіб без громадянства
визначені Законом України "Про
імміграцію" від 07.06.2001 р. № 2491-III.

Так, відповідно до ст. 1 вказаного
Закону, імміграція - це прибуття в
Україну чи залишення в Україні у
встановленому законом порядку
іноземців та осіб без громадянства на
постійне проживання; іммігрант -
іноземець чи особа без громадянства,
який отримав дозвіл на імміграцію і
прибув в Україну на постійне
проживання, або, перебуваючи в Україні
на законних підставах, отримав дозвіл
на імміграцію і залишився в Україні на
постійне проживання.

Відповідно абз. 4 п. 4 Прикінцевих
Положень Закону України "Про
імміграцію", вважаються такими, що
мають дозвіл на імміграцію в Україну
іноземці та особи без громадянства, які
прибули в Україну до 6 березня 1998 року
за Угодою між Урядом Соціалістичної
Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про
направлення і прийняття в'єтнамських
громадян на професійне навчання та
роботу на підприємства і в організації
СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися
проживати в Україні і звернулися
протягом шести місяців з дня набрання
чинності цим Законом із заявою про
видачу їм посвідки на постійне
проживання в Україні.

Згідно абз. 6 ст. 1 Закону України "Про
імміграцію" (в редакції, що діяла станом
на час видачі позивачу посвідки),
посвідка на постійне проживання -
документ, що підтверджує право
іноземця чи особи без громадянства на
постійне проживання в Україні.

Стаття 12 Закону України "Про
імміграцію" передбачає, що дозвіл на
імміграцію може бути скасовано, якщо: 1)
з'ясується, що його надано на підставі
свідомо неправдивих відомостей,
підроблених документів чи документів,
що втратили чинність; 2) іммігранта
засуджено в Україні до позбавлення
волі на строк більше одного року і
вирок суду набрав законної сили; 3) дії
іммігранта становлять загрозу
національній безпеці України,
громадському порядку в Україні; 4) це є
необхідним для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України; 5) іммігрант порушив
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства; 6) в
інших випадках, передбачених законами
України.

Відповідно до п.п. 21-24 "Порядку
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень", затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів від 26.12.2002 р. № 1983,
дозвіл на імміграцію скасовується
органом, який його видав. Для
започаткування процедури розгляду
питання про скасування дозволу на
імміграцію відповідне подання
надсилається до органу, який приймав
рішення про надання такого дозволу.
Департамент, територіальні органи і
підрозділи всебічно вивчають у
місячний термін подання щодо
скасування дозволу на імміграцію,
запитують у разі потреби додаткову
інформацію в ініціатора подання, інших
органів виконавчої влади, юридичних і
фізичних осіб, а також запрошують для
надання пояснень іммігрантів, стосовно
яких розглядається це питання. На
підставі результату аналізу
інформації приймається відповідне
рішення. Про прийняте рішення письмово
повідомляються протягом тижня
ініціатори процедури скасування
дозволу на імміграцію та іммігранти.
Рішення про скасування дозволу на
імміграцію надсилається протягом
тижня органом, що його прийняв, до
територіального підрозділу за місцем
проживання для вилучення посвідки на
постійне проживання в іммігранта та
вжиття заходів відповідно до статті 13
Закону України "Про імміграцію".

Суд звертає увагу на те, що при наданні
позивачу посвідки на постійне
проживання в Україні ВГІРФО ГУМВС
України в Харківській області проводив
перевірку підстав залишення на
постійне проживання в Україні
позивача, підстав для відмови у наданні
дозволу на імміграцію в Україну не
виявив та надав позивачу посвідку на
постійне проживання в Україні.

Судом не встановлено, що за визначений
проміжок часу з'явилися обставини, які
б тягли за собою обґрунтування
скасування позивачу дозволу на
імміграцію.

З'ясувавши обставини спірних
правовідносин і перевіривши їх
добутими доказами, суд приходить до
висновку, що суб'єктом владних
повноважень не наведено жодних
правових підстав, з якими законодавцем
визначено перелік законних підстав для
прийняття рішення про скасування
посвідки на постійне місце проживання
в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_1.
Юридична обставина, з якою закон
пов'язує виникнення певних прав особи
зворотної дії не має. Фактична
підстава, на яку посилається
відповідач, мала існувати на момент
первісного рішення про надання дозволу
на імміграцію позивача та видачу
посвідки.

Відповідно до Порядку оформлення,
виготовлення і видачі посвідки на
постійне проживання та посвідки на
тимчасове проживання, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 28.03.2012 р. № 251 (далі - Порядок № 251),
встановлено, що цей Порядок визначає
механізм оформлення, виготовлення і
видачі посвідки на постійне проживання
та посвідки на тимчасове проживання
іноземцям та особам без громадянства,
які іммігрували в Україну на постійне
проживання або прибули в Україну на
тимчасове проживання.

Строк дії посвідки на постійне
проживання не обмежується. Посвідка на
постійне проживання підлягає обміну в
разі досягнення особою 25 - і 45 - річного
віку ( п. 9 Порядку № 251).

Для обміну посвідки на постійне
проживання в разі досягнення іноземцем
та особою без громадянства 25- і
45-річного віку подаються документи,
зазначені у підпунктах 1 - 4 і 6 пункту 15
цього Порядку (п. 16 Порядку № 251).

Згідно п. 11 Порядку № 251, видача
посвідки має бути здійснена протягом
семи днів.

Пунктом 12 Порядку №251 визначено, що
посвідка видається іноземцеві та особі
без громадянства під розписку після
пред'явлення паспортного документа
іноземця або документа, що посвідчує
особу без громадянства, в якому на
останній вільній сторінці
проставляється відмітка про отримання
посвідки за встановленим МВС зразком,
що скріплюється печаткою (за бажанням
іноземця та особи без громадянства
така відмітка може проставлятися у
вкладному талоні).

Пунктом 17 Порядку № 251 передбачено, що
рішення про відмову у видачі посвідки
іноземцеві та особі без громадянства
приймається в разі: 1) необхідності
забезпечення національної безпеки або
охорони громадського порядку; 2)
необхідності охорони здоров'я, захисту
прав і законних інтересів громадян
України та інших осіб, що проживають в
Україні; 3) коли паспортний документ
іноземця або документ, що посвідчує
особу без громадянства, підроблений,
зіпсований або не відповідає
встановленому зразку чи належить іншій
особі; 4) подання завідомо неправдивих
відомостей або підроблених документів;
5) коли виявлено факти невиконання ними
рішення суду або органів державної
влади, уповноважених накладати
адміністративні стягнення, або вони
мають інші майнові зобов'язання перед
державою, фізичними або юридичними
особами, включаючи ті, що пов'язані з
попереднім видворенням за межі
України, у тому числі після закінчення
строку заборони подальшого в'їзду в
Україну (для осіб, що отримують
посвідку на тимчасове проживання); 6)
інших випадках, передбачених законами.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку щодо зобов'язання ГУ ДМС
України в Харківській області
здійснити обмін посвідки на постійне
проживання у зв'язку з досягненням
громадянином В’єтнаму ОСОБА_1
45-річного віку.

Згідно ст. 2 КАС України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Оскільки судовим розглядом
встановлений факт порушення прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача у сфері публічно-правових
відносин, суд дійшов висновку про
задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 94 КАС України,
враховуючи, що рішення приймається на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд дійшов
висновку про необхідність стягнення
документально підтверджених судових
витрат з держбюджету на користь
позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 163, ст. 185, ст. 186, ст.
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області про визнання
висновку незаконними та зобов'язання
вчинити певні дії - задовольнити у
повному обсязі.

Визнати незаконним, протиправним та
недійсним висновок про скасування
посвідок на постійне проживання
громадянам СРВ ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4
від 19.10.2009 р. в частині, що стосується
ОСОБА_1.

Зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України у
Харківській області здійснити обмін
посвідки на постійне проживання у
зв'язку з досягненням громадянином СРВ
ОСОБА_1 45-річного віку.

Стягнути з Державного бюджету України
(УДКСУ у Червонозаводському районі м.
Харкова Харківської області, код 37999628,
банк ГУДКСУ у Харківській області, МФО
851011, р/р 4011) на користь ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 73,08
грн. (сімдесят три гривні вісім
копійок).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня її проголошення та з дня
отримання копії постанови, у разі
проголошення постанови суду, яка
містить вступну та резолютивну
частини, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строків для подачі
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Суддя
Сагайдак В.В.