Справа № 555/2626/13-а (2а/555/216/13)
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року м.
Київ К/800/14433/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача),
Бутенка В.І., Лиска Т.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Березнівському районі Рівненської
області про визнання бездіяльності
протиправною і зобов'язання вчинити
дії, провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Березнівському районі Рівненської
області на ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 18 лютого 2014 року та постанову
Березнівського районного суду
Рівненської області від 10 грудня 2013
року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду першої інстанції з позовом в якому
просив визнати протиправною відмову
УПФ України в Березнівському районі
Рівненської області в призначенні йому
пенсії за вислугу років на підставі п.
«е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № Г-17/060 від 9 вересня 2013
року; УПФ України в Березнівському
районі Рівненської області призначити
йому пенсію за вислугу років як
працівнику охорони здоров'я на
підставі п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Постановою Березнівського районного
суду Рівненської області від 10 грудня
2013 року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 18 лютого 2014
року, адміністративний позов
задоволено.

Суди попередніх інстанцій, мотивували
свої рішення тим, що ОСОБА_4 після
обрання його заступником голови
правління ВАТ «Березнефармація», а в
подальшому будучи головою правління,
виконував провізорські обов'язки в
аптеці № 15 в м. Березне Рівненської
області, а тому ці періоди роботи з 1
листопада 1996 року по 27 листопада 2006
року та з 28 листопада 2006 року по 2 жовтня
2007 року підлягають зарахуванню до
стажу роботи, який дає право на пенсію
на пільгових умовах

У поданій касаційній скарзі відповідач
заявив вимоги про скасування рішень
судів попередніх інстанцій, як таких,
що постановлені із порушенням норм
матеріального та процесуального права,
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

У доводах касаційної скарги,
відповідач зазначає, що посада
заступника голови правління, як і
голови правління, не передбачена
Переліком закладів і установ освіти,
охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років.
Позивач, на його думку, не довів
належними доказами, що він виконував
функції провізора аптеки.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступні обставини.

Як вбачається з копії трудової книжки
ОСОБА_4 працював на посаді
провізора-технолога з 19.10.1983 року; з
02.01.1985 року переведений на посаду
завідуючим аптекою; з 31.03.1986 року
переведений на посаду старшого
ревізора-технолога; з 01.11.1996 року
переведений на посаду заступника
голови правління ВАТ
«Березнефармація», а з 28.11.2006 року до
02.10.2007 року працював на посаді голови
правління ВАТ «Березнефармація.»

ОСОБА_4 не був звільненим від виконання
провізорських обов'язків, працюючи
заступником голови правління ВАТ
«Березнефармація».

Згідно наказу №114 від 14 листопада 1996
року по ВАТ «Березнефармація» з 01.11.1996
року позивача, який тоді працював
старшим провізором відкритого
акціонерного товариства, було
переведено на посаду заступника голови
правління та призначено бригадиром
матеріально-відповідальної бригади
аптеки № 15.

26.11.1996 року наказом голови правління
№117 йому було передано
товарно-матеріальні цінності,
малоцінний інвентар, основні засоби,
тару і допоміжні матеріали, що
підтверджує пояснення позивача в
судовому засіданні про те, що саме він
поряд з членами бригади відповідач за
облік, зберігання та відпуск
матеріальних цінностей, в тому числі
лікарських засобів. Крім цього,
завідуючий аптекою, або голова
правління, посада яку займав ОСОБА_4 з
28.11.2006 року по 02.10.2007 року, теж є
провізорською, а тому особа, яка не є
провізором за спеціальністю, не може їх
займати.

Наведене підтверджується посадовою
інструкцією заступника голови
правління ВАТ «Березнефармація» та
Типовим договором про колективну (
бригадну) відповідальність від 14.11.1996
року.

Зазначені обставини доводять також
накази № 48 від 18.06.1997 року та № 59 від
11.08.1997 року, згідно з якими облік і
інвентаризація матеріальних цінностей
по аптеці №15 в м. Березне покладалися
саме на позивача ОСОБА_4 як бригадира
матеріально-відповідальної бригади.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
приходить до висновку, що зазначена
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
мотивів.

Відповідно до пункту «е» частини 1
статті 55 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» працівники охорони
здоров'я при наявності спеціального
стажу роботи від 25 до 30 років за
переліком, що затверджується в порядку,
який визначається Кабінетом Міністрів
України, незалежно від віку, мають
право на пенсію за вислугу років.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 04.11.1993 року № 909 затверджений
Перелік закладів і установ освіти,
охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років, яким
передбачено, що до установ охорони
здоров'я відносяться аптеки, аптечні
кіоски, аптечні магазини. До посад
відносяться провізори, фармацевти
(незалежно від найменування посад),
лаборанти. Крім того, приміткою 2
передбачено, що робота за
спеціальністю в закладах, установах і
на посадах, передбачених цим переліком,
дає право на пенсію незалежно від форми
власності або відомчої належності
закладів і установ.

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України
«Основи законодавства України про
охорону здоров'я», заклад охорони
здоров'я - юридична особа будь-якої
форми власності та
організаційно-правової форми або її
відокремлений підрозділ, основним
завданням яких є забезпечення
медичного обслуговування населення на
основі відповідної ліцензії та
професійної діяльності медичних
(фармацевтичних) працівників.

Пунктом 3 Наказу Міністерства охорони
здоров'я № 385 від 28 жовтня 2002 року «Про
затвердження переліків закладів
охорони здоров'я, лікарських,
провізорських посад та посад молодих
спеціалістів з фармацевтичною освітою
у закладах охорони здоров'я» до
фармацевтичних (аптечних) закладів
відносяться: аптека, аптечна база
(склад), база (склад) медичної техніки,
база спеціального медичного
постачання (центральна,
республіканська, обласна),
контрольно-аналітична лабораторія,
лабораторія з аналізу якості
лікарських засобів, магазин (медичної
техніки, медичної оптики).

Відповідно до Закону України «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності» наявність
ліцензування у ліцензіата є
опосередкованим підтвердженням
віднесення його аптечного закладу до
закладів охорони здоров'я та одночасно
ліцензія є єдиним документом
дозвільного характеру, який дає право
на заняття суб'єктам господарювання
певним видом господарської діяльності
(оптова, роздрібна торгівля
лікувальними засобами), а також
засвідчує спроможність закладу
здійснювати зазначену вище
господарську діяльність.

Судам попередніх інстанцій
встановлено, що підприємства, в яких
працював позивач мали необхідні
ліцензії для здійснення діяльності з
охорони здоров'я.

Враховуючи вищевикладене, суд
касаційної інстанції вважає
правильним висновок судів попередніх
інстанцій, що ОСОБА_4 після обрання його
заступником голови правління ВАТ
«»Березнефармація», а в подальшому
будучи головою правління, виконував
провізорські обов'язки в аптеці № 15 в м.
Березне Рівненської області, а тому ці
періоди роботи з 01.11.1996 року по 27.11.2006
року та з 28.11.2006 року по 02.10.2007 року
підлягають зарахуванню до стажу
роботи, який дає право на пенсію на
пільгових умовах.

Доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування оскаржуваних судових
рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України
суд касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що з
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що при їх ухвалені, суди
попередніх інстанцій не допустили
порушень норм матеріального та
процесуального права, які могли б бути
підставою для скасування чи зміни
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254
КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Березнівському районі Рівненської
області залишити без задоволення, а
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 18 лютого 2014
року та постанову Березнівського
районного суду Рівненської області від
10 грудня 2013 року у справі № 555/2626/13-а -
без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді
І.Я. Олендер

В.І. Бутенко

Т.О. Лиска