Справа № 2а-213/11
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/73080/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської
Т.Ф.,

Бутенка В.І.,

Олексієнка
М.М.,

провівши у порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до
Шевченківської у місті Києві державної
адміністрації про визнання звільнення
незаконним, скасування розпорядження,
зобов'язання вчинити певні дії,
стягнення заробітку за час вимушеного
прогулу,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Березанського міського суду Київської
області від 1 грудня 2011 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 жовтня 2012
року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2011 року ОСОБА_4 пред'явила у суді
зазначений позов, в якому просила
визнати незаконним її звільнення з
посади головного спеціаліста відділу
земельних відносин Шевченківської у
місті Києві державної адміністрації,
скасувати розпорядження № 21-к від 15
грудня 2010 року про її звільнення,
зобов'язати відповідача поновити її на
посаді та стягнути заробіток за час
вимушеного прогулу, посилаючись на те,
що її звільнення проведено без
дотримання вимог трудового
законодавства, а саме: пункту 1 частини
першої статті 40 Кодексу законів про
працю України (далі - КЗпП України).

Постановою Березанського міського
суду Київської області від 1
грудня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 жовтня 2012
року, ОСОБА_4 у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги
ОСОБА_4 посилається на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, у зв'язку з чим
ставить питання про скасування
прийнятих ними рішень та ухвалення
нової постанови про задоволення
позову.

В запереченні на касаційну скаргу
Шевченківська районна у місті Києві
державна адміністрація просить
залишити без змін рішення судів
попередніх інстанцій, посилаючись на
їх законність і обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на таке.

Суди встановили, що ОСОБА_4 з 12 лютого 2003
року працювала у Шевченківській
районній у місті Києві раді, а з 1 січня
2006 року - у Шевченківській районній у
місті Києві державній адміністрації
(далі - Шевченківська РДА) на різних
посадах, остання з яких - головний
спеціаліст відділу земельних відносин,
однак, трудові обов'язки фактично не
виконувала, оскільки перебувала у
відпустці по догляду за дитиною, яка за
медичними показниками потребувала
догляду, спочатку до 30 березня
2009 року, а потім - до 30 вересня 2009 року.

У зв'язку з ліквідацією відділу
земельних відносин Шевченківської РДА,
26 травня 2009 року ОСОБА_4 була
попереджена про наступне вивільнення
відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу
законів про працю України (далі - КЗпП
України). Однак, через перебування у
відпустці по догляду за дитиною, яка за
медичними показниками потребувала
догляду, вирішення питання про її
звільнення щоразу відкладалося - до 30
вересня 2009 року, 30 березня 2010 року, 30
вересня 2010 року, 31 березня 2011 року.

9 вересня 2010 року Київською міською
радою було прийнято рішення №
7/4819 "Про питання організації
управління районами в місті Києві",
яким було вирішено припинити з 31 жовтня
2010 року діяльність районних у місті
Києві рад та їх виконавчих органів,
серед яких і Шевченківська РДА, шляхом
ліквідації, та зобов'язано виконавчий
орган Київської міської ради (Київську
міську державну адміністрацію)
забезпечити функціонування на їхній
базі районних у місті Києві державних
адміністрацій.

30 вересня 2010 року, на виконання цього
рішення, Виконавчим органом Київської
міської ради (Київською міською
державною адміністрацією) було
прийнято розпорядження № 787 "Про
організаційно-правові заходи,
пов'язані з виконанням рішення
Київської міської ради від 09.09.2010 № 7/4819
"Про питання організації управління
районами в місті Києві" яким
ліквідовано, зокрема, Шевченківську
районну у місті Києві державну
адміністрацію, як виконавчий орган
відповідної ради, та утворено з 31
жовтня 2010 року Шевченківську районну у
місті Києві державну адміністрацію,
яка підпорядкована Київській міській
державній адміністрації; зобов'язано
Голів районних у місті Києві державних
адміністрацій попередити, в
установленому законом порядку,
працівників районних у місті Києві рад
та їх виконавчих органів (районних у
місті Києві державних адміністрацій)
про наступне вивільнення, у зв'язку з
ліквідацією цих органів.

У зв'язку з цим, відповідно до вимог
статті 49-2 КЗпП України, 7
жовтня 2010 року ОСОБА_4 була попереджена
про наступне вивільнення 15
грудня 2010 року на підставі пункту 1
статті 40 КЗпП України.

15 грудня 2010 року розпорядженням
Шевченківської районної у місті Києві
державної адміністрації за № 21-к
ОСОБА_4 була звільнена з посади.

Вважаючи своє звільнення незаконним,
оскільки воно відбулося під час її
перебування у відпустці по догляду за
дитиною, ОСОБА_4 звернулася за захистом
своїх прав до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що звільнення позивача відбулось
у зв'язку з ліквідацією установи та
процедуру її звільнення проведено з
дотриманням норм КЗпП України.
Положення ж частини третьої статті 40
КЗпП України щодо неможливості
звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
в період його перебування у відпустці
до спірних правовідносин не
застосовуються, оскільки має місце
повна ліквідація підприємства,
установи, організації.

Втім, колегія суддів не погоджується з
таким висновком судів.

За змістом пункту 1 частини першої
статті 40 КЗпП України трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом, лише у
випадку змін в організації виробництва
і праці, в тому числі ліквідації,
реорганізації, банкрутства або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Ліквідація юридичної особи публічного
права здійснюється розпорядчим актом
органу державної влади, органу
місцевого самоврядування або
уповноваженою на це особою. У цьому
акті має бути наведено обґрунтування
доцільності відмови держави від
виконання завдань та функцій такої
особи або їх передачі іншим органам
виконавчої влади. Якщо таке
обґрунтування наведене, то у такому
випадку має місце ліквідація юридичної
особи публічного права, а якщо ні, то
саме посилання на те, що особа
ліквідується, є недостатнім. У зв'язку з
цим, при вирішенні спорів щодо
поновлення на роботі працівників
юридичної особи публічного права про
ліквідацію яких було прийнято рішення,
необхідно, крім перевірки дотримання
трудового законодавства щодо таких
працівників, з'ясувати фактичність
такої ліквідації (чи мала місце у цьому
випадку реорганізація). При вирішенні
зазначеної категорії спорів підлягає
оцінці і правовий акт, що став
підставою ліквідації, зокрема:
припинено виконання функцій
ліквідованого органу чи покладено
виконання цих функцій на інший орган.

Оскільки правовий акт, що став
підставою для ліквідації, та наступне
звільнення працівника з цієї підстави
взаємопов'язані, то судовій перевірці
підлягають законність як такого
правового акта, так і процедури
звільнення.

Окрім цього, звільнення позивача на
підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України
можливе лише за умови дотримання
відповідачем порядку вивільнення та
забезпечення всіх прав працівника.

Як зазначалося вище, Шевченківську
районну у місті Києві державну
адміністрацію, як виконавчий орган
відповідної ради ліквідовано, однак, з
31 жовтня 2010 року замість неї
утворено Шевченківську районну у місті
Києві державну адміністрацію, котра
підпорядковується Київській міській
державній адміністрації. Суди ж під час
розгляду справи не перевірили
наявність юридичного факту, зокрема,
змін в організації виробництва і праці,
який є підставою для звільнення
працівника відповідно до пункту 1
частини першої статті 40 КЗпП України.

Також судами не з'ясовувалися та не
встановлювалися обставини справи щодо
вжиття відповідачем заходів до
працевлаштування ОСОБА_4, зокрема,
інформування державної служби
зайнятості про наступне вивільнення
працівника.

Враховуючи наведене, оскаржені судові
рішення не можна визнати законними та
обґрунтованими, а тому вони підлягають
скасуванню.

З огляду на те, що дана справа
розглянута судом першої інстанції з
порушенням правил предметної
підсудності адміністративних справ,
оскільки, відповідно до пункту 1
частини другої статті 18 КАС України,
вона підлягала розгляду Київським
окружним адміністративним судом,
колегія суддів вважає за необхідне
вийти за межі доводів касаційної
скарги та скасувати ухвалу
Березанського міського суду Київської
області від 25 лютого 2011 року про
відмову Шевченківській РДА у
задоволенні клопотання про
направлення справи до належного суду,
як таку, що постановлена з порушенням
норм процесуального права.

Отже, справа підлягає направленню на
новий розгляд до Київського окружного
адміністративного суду.

Керуючись статтями 222, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Березанського міського суду
Київської області від 1 грудня 2011 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 жовтня 2012
року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
Київського окружного
адміністративного суду, як суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам та оскарженню не підлягає.

Судді
Т.Ф. Весельська

В.І. Бутенко

М.М. Олексієнко