Справа № 2а-6679/08/1570     
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-6679/08/1570
У Х В А Л А

11 грудня 2014 року
м.
Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Соколенко О.М.;

при секретарі - Гаврилюк І.С.,

за участю: представника позивачів -
ОСОБА_1 (згідно договорів про надання
правових послуг адвоката);

представника відповідача -
Головного управління юстиції в
Одеській області -Стойкової О.І. (за
довіреністю),-

розглянувши у відкритому судовому
засіданні клопотання представника
відповідача - Головного управління
юстиції в Одеській області про
закриття провадження у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_4 та
недієздатної особи ОСОБА_5, в інтересах
якого діє ОСОБА_4 до Головного
управління юстиції в Одеській області,
відділу державної виконавчої служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області, Одеської філії ДСП
"Укрспец'юст", ОСОБА_6, за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - приватного нотаріуса
Білгород-Дністровського міського
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_7, за участю
Білгород-Дністровської міжрайонної
прокуратури Одеської області, про
визнання прилюдних торгів недійсними,
визнання недійсним акту про проведення
прилюдних торгів, визнання
неправомірними дій відділу ДВС,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності та визнання неправомірними
дій Одеської філії ДСП "Укрспец'юст", -

ВСТАНОВИВ:

08.10.2004 року ОСОБА_5 та ОСОБА_9 звернулись
до Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
в порядку цивільного судочинства із
зустрічною позовною заявою до
Одеського обласного управління
юстиції, відділу державної виконавчої
служби Білгород-Дністровського
міського управління юстиції в Одеській
області, Одеської філії ДСП
"Укрспецюст", Головного управління
Державного казначейства України в
Одеській області, ОСОБА_6, приватного
нотаріуса Білгород-Дністровського
округа Одеської області ОСОБА_7, про
визнання публічних торгів недійсними,
визнання недійсним акту про проведення
публічних торгів, визнання
неправомірними дій, визнання свідоцтва
про право власності недійсним,
витребування майна з чужого
незаконного володіння, зобов'язання
вчинити певні дії, стягнення моральної
шкоди, та стягнення витрат по оцінки
майна.

28.02.2007 року суддею
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
даний позов в порядку цивільного
судочинства виділено в окреме
провадження.

21.04.2008 року Білгород-Дністровським
міськрайонним судом в порядку
адміністративного судочинства
винесено ухвалу про передачу
адміністративної справи за вказаним
позовом ОСОБА_5, ОСОБА_9 до Одеського
обласного управління юстиції, відділу
державної виконавчої служби
Білгород-Дністровського міського
управління юстиції в Одеській області,
Одеської філії ДСП "Укрспецюст",
Одеського обласного управління
Державного казначейства в Одеській
області, ОСОБА_6, приватного нотаріуса
Білгород-Дністровського округа
Одеської області ОСОБА_7 про визнання
публічних торгів недійсними, визнання
свідоцтва про право власності
недійсним, витребування майна з чужого
незаконного володіння та стягнення
моральної шкоди за підсудністю до
Одеського окружного адміністративного
суду.

На вказану ухвалу
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду позивачами була
подана апеляційна скарга, за
результатами розгляду якої ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 17.11.2009 року
відмовлено ОСОБА_4, діючої в інтересах
ОСОБА_5 в поновленні строку на
апеляційне оскарження ухвали
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду від 21.04.2008 року (про
передачу справи до іншого
адміністративного суду).

Ухвалою суду від 05.05.2008 року справа за
позовом ОСОБА_5, ОСОБА_9 прийнята до
провадження Одеським окружним
адміністративним судом.

01.06.2010 року на підставі протоколу
розподілу справ між суддями справа
була передана для подальшого розгляду
судді Колесниченко О.В.

Ухвалою Одеського окружного
адміністративного суду від 13.05.2013 року
позов ОСОБА_5 та ОСОБА_9 залишено без
розгляду на підставі п.4 ч.1 ст. 155 КАС
України.

За розглядом апеляційної скарги ОСОБА_4
на вказану ухвалу суду, Одеським
апеляційним адміністративним судом
27.08.2014 року прийнято ухвалу, якою
скасовано ухвалу Одеського окружного
адміністративного суду від 13.05.2013 року
та направлено справу до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

12.09.2014 року вказана справа надійшла до
Одеського окружного адміністративного
суду за вхідним номером № 22570/14 та
відповідно до автоматичного розподілу
справ, справу передано судді Соколенко
О.М.

Ухвалою суду від 15.09.2014 року прийнято до
провадження справу № 2а-6679/08/1570 за
позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_9 до Одеського
обласного управління юстиції, відділу
державної виконавчої служби
Білгород-Дністровського міського
управління юстиції в Одеській області,
Одеської філії ДСП "Укрспецюст",
Головного управління Державного
казначейства України в Одеській
області, ОСОБА_6, приватного нотаріуса
Білгород-Дністровського округа
Одеської області ОСОБА_7, за участю
Білгород-Дністровської міжрайонної
прокуратури Одеської області, про
визнання публічних торгів недійсними,
визнання недійсним акту про проведення
публічних торгів, визнання
неправомірними дій, визнання свідоцтва
про право власності недійсним,
витребування майна з чужого
незаконного володіння, зобов'язання
вчинити певні дії, стягнення моральної
шкоди та стягнення витрат по оцінки
майна та призначено справу до судового
розгляду.

Під час розгляду справи, у судовому
засіданні 13.10.2014 року судом в порядку
правонаступництва згідно ст.55 КАС
України здійснено заміну відповідача -
Одеського обласного управління
юстиції на Головне управління юстиції
в Одеській області.

Разом з цим, у судовому засіданні 29.10.2014
року судом в порядку правонаступництва
згідно ст.55 КАС України здійснено
заміну відповідача - Головного
управління Державного казначейства
України в Одеській області на Головне
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області.

Окрім цього, за клопотанням
представника позивачів ОСОБА_1,
зважаючи на надані ним докази, судом в
порядку ст.55 КАС України здійснено
заміну позивача - ОСОБА_9 на його
процесуального правонаступника
ОСОБА_4.

В свою чергу, представником позивачів
ОСОБА_1 до суду 12.11.2014 року надано заяву
про зменшення розміру позовних вимог, в
якій уточнено склад учасників процесу
та позовні вимоги. Так, згідно вказаної
заяви, ОСОБА_4 та недієздатна особа
ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_4
звертаються до відповідачів -
Головного управління юстиції в
Одеській області, відділу державної
виконавчої служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області, Одеської філії ДСП
"Укрспец'юст", ОСОБА_6, за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - приватного нотаріуса
Білгород-Дністровського міського
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_7, із позовними вимогами про:

- визнання недійсними прилюдних торгів
від 23.04.2003 року з продажу 1/3 частини
квартири АДРЕСА_1;

- визнання недійсним акту про
проведення прилюдних торгів від 14.05.2003
року;

- визнання неправомірними дій Відділу
ДВС з продажу 1/3 частини неподільної
квартири АДРЕСА_1 та знаходиться в
сумісній власності без виділення
частки боржника - ОСОБА_4;

- визнання недійсним свідоцтва про
право власності від 06.06.2003 року на 1/3
частку квартири АДРЕСА_1;

- визнання неправомірними дії ОФ ДСП
"Укрспец'юст" по підготовці і
проведенню прилюдних торгів від 23.04.2003
року.

Судом приєднано до матеріалів справи
вказану заяву та прийнято її до
розгляду з урахуванням позовних вимог,
викладених у ній.

При цьому, у судовому засіданні 11.12.2014
року представник позивачів на
запитання суду уточнив, що позовна
вимога про визнання недійсними
прилюдних торгів від 23.04.2003 року з
продажу 1/3 частини квартири АДРЕСА_1
звернута до відповідачів Головного
управління юстиції в Одеській області,
відділу державної виконавчої служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області, а позовна вимога про
визнання недійсним свідоцтва про право
власності від 06.06.2003 року на 1/3 частку
квартири АДРЕСА_1 звернута до ОСОБА_6.

В свою чергу, у судовому засіданні
29.10.2014 року під час з'ясування судом
наявності клопотань у учасників
процесу до початку розгляду справи по
суті, з'ясовано, що в матеріалах справи
міститься клопотання Головного
управління юстиції в Одеській області
про закриття провадження по справі
2а-6679/08/1570, яке не було розглянуто
попереднім складом суду.

При цьому, представник відповідача -
Головного управління юстиції в
Одеській області, зазначила, що вказане
клопотання потребує уточнення та
доповнення, у зв'язку із чим, через
канцелярію суду представником
відповідача - Головного управління
юстиції в Одеській області Стойковою
О.І. 07.11.2014 року надано клопотання про
закриття провадження у справі з
доповненнями та уточненнями до нього, а
10.12.2014 року надано клопотання про
закриття провадження у справі в
остаточній редакції від 09.12.2014 року за
№ 11-20/8645, з урахуванням заяви
представника позивачів про зменшення
позовних вимог.

Обґрунтовуючи своє клопотання про
закриття провадження у справі від
09.12.2014 року, представник відповідача,
враховуючи положення ст.17 Кодексу
адміністративного судочинства України
та положення ст.15 Цивільного
процесуального кодексу України
зазначила, що з позову вбачається, що
спірні правовідносини не мають
характер публічно-правових, а є
цивільними правовідносинами, і отже
вимоги, зазначені в позовній заяві
підлягають розгляду в порядку,
передбаченому Цивільним процесуальним
кодексом України, і не можуть
розглядатись в адміністративному
порядку.

У судовому засіданні 11.12.2014 року судом
поставлено на обговорення клопотання
представника відповідача про закриття
провадження у справі.

Представник позивачів в судовому
засіданні зазначив, що первинно у 2004
році позивачами позов був поданий ще до
набрання чинності КАС України, та
відповідно, позивачі, звертаючись до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
в порядку цивільного судочинства
правильно обрали підсудність та
підвідомчість цього спору. При цьому,
представник позивачів зазначив, що за
ініціативою цього суду, вказаний позов
в 2007 році був виділений в порядку
цивільного судочинства в окреме
провадження, а згодом, у 2008 в порядку
адміністративного судочинства цим же
судом винесено ухвалу про передачу
адміністративної справи за вказаним
позовом до Одеського окружного
адміністративного суду. Таким чином, як
зазначив представник позивачів,
закриття провадження по вказаній
справі ускладнить подальший захист
прав позивачів, у зв'язку із чим, він, як
уповноважений представник позивачів
не може погодитись із клопотанням
відповідача про закриття провадження у
справі, оскільки це буде суперечити
інтересам позивачів.

Представник відповідача - Головного
управління юстиції в Одеській області
у судовому засіданні 11.12.2014 року
підтримала подане нею клопотання про
закриття провадження у справі та
просила суд задовольнити його.

Представники відповідачів та третьої
особи у судове засідання не з'явились,
про дату, час і місце судового розгляду
справи були повідомлені належним
чином, що підтверджується матеріалами
справи.

Представник прокуратури у судове
засідання не з'явився, про дату, час і
місце судового розгляду справи
Прокуратура була повідомлена належним
чином, що підтверджується матеріалами
справи. При цьому, 12.11.2014 року
заступником Білгород-Дністровського
міжрайонного прокурора Францевичем
В.В. засобами факсимільного зв'язку до
суду надіслано клопотання, в якому
зазначено, що питання щодо закриття
провадження по справі Прокуратура
залишає на розгляд суду.

Таким чином, зважаючи на положення ст.128
КАС України, суд розглядав справу за
відсутності учасників процесу, які не
з'явились до судового засідання.

Суд, розглянувши клопотання
відповідача про закриття провадження у
справі № 2а-6679/08/1570 вважає, що
воно підлягає частковому задоволенню,
з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
первинно позивачі звернулись до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
в порядку цивільного судочинства 08.10.2004
року із зустрічним позовом до
Одеського обласного управління
юстиції, відділу державної виконавчої
служби Білгород-Дністровського
міського управління юстиції в Одеській
області, Одеської філії ДСП
"Укрспецюст", Головного управління
Державного казначейства України в
Одеській області, ОСОБА_6, приватного
нотаріуса Білгород-Дністровського
округа Одеської області ОСОБА_7, про
визнання публічних торгів недійсними,
визнання недійсним акту про проведення
публічних торгів, визнання
неправомірними дій, визнання свідоцтва
про право власності недійсним,
витребування майна з чужого
незаконного володіння, зобов'язання
вчинити певні дії, стягнення моральної
шкоди, та стягнення витрат по оцінки
майна, який ухвалою
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 28.02.2007 року, прийнятою в порядку
цивільного судочинства, був виділений
в окреме провадження.

Таким чином, позивачі первинно
звернулись до суду в порядку
цивільного судочинства 08.10.2004 року із
вимогами, в тому числі, про визнання
публічних торгів недійсними, визнання
недійсним акту про проведення
публічних торгів, визнання
неправомірними дій Відділу ДВС з
продажу частини квартири та дій ОФ ДСП
"Укрспец'юст" по підготовці і
проведенню прилюдних торгів від 23.04.2003
року, визнання свідоцтва про право
власності недійсним.

Вирішуючи питання щодо наявності
підстав для закриття провадження у
справі в частині позовних вимог про
визнання недійсними прилюдних торгів
від 23.04.2003 року з продажу 1/3 частини
квартири АДРЕСА_1 та визнання недійсним
акту про проведення прилюдних торгів
від 14.05.2003 року, суд зазначає наступне.

Відповідач, посилаючись у своєму
клопотанні на те, що вказані позовні
вимоги підлягають розгляду в порядку,
передбаченому Цивільним процесуальним
кодексом України, зважаючи на
положення пункту 1 частини 1 статті 15
Цивільного процесуального кодексу
України, зазначив, що прилюдні торги за
своєю юридичною природою - це продаж
майна, на яке звернуто стягнення і яке
підлягає реалізації, під час якого
укладається угода про передачу майна у
власність. Отже, як вказує відповідач,
ураховуючи те, що відчуження майна з
прилюдних торгів відноситься до угод
купівлі-продажу, така угода може
визнаватись недійсною в судовому
порядку з підстав недодержання в
момент її вчинення вимог, які
встановлені статтями 203, 215 Цивільного
кодексу України,

За результатом проведення прилюдних
торгів державний виконавець відділу
ДВС складає акт, що фіксує результат
прилюдних торгів та є документом, що
підтверджує певні встановлені факти
або обставини і відображає результат
проведення прилюдних торгів,
оформлених протоколом, який надійшов
до державного виконавця відділу ДВС. Як
зазначає відповідач, акт не є рішенням
державного виконавця відділу ДВС, а
відтак не може бути оскаржений в
порядку, передбаченому Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України справа адміністративної
юрисдикції - переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 1 статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Відповідно до ч.2 статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання нечинними
адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних
з виборчим процесом чи процесом
референдуму;

7) спори фізичних чи юридичних осіб із
розпорядником публічної інформації
щодо оскарження його рішень, дій чи
бездіяльності у частині доступу до
публічної інформації.

З аналізу вказаних норм вбачається, що
публічно-правовим спором за Кодексом
адміністративного судочинства України
є не будь-який публічно-правовий спір,
а лише той, який випливає із здійснення
суб'єктом владних повноважень своїх
владних управлінських функцій.

Відповідно до частини 2 статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

При визначенні судової юрисдикції щодо
вирішення справи суд виходить з
характеру спірних правовідносин, прав
та інтересів, за захистом яких
звернувся позивач, суб'єктного складу
сторін, предмета спірних
правовідносин.

При цьому, слід зазначити, що
відповідно до положень п.4 ч.1 ст.202 КАС
України підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання, а так само розгляд і вирішення
справи неповноважним судом.

Тобто, окремими випадками порушення
норм процесуального права, які є
безумовною підставою для скасування
судового рішення, є розгляд і вирішення
справи неповноважним судом, зокрема,
внаслідок порушення прав визначення
юрисдикції, підсудності.

Як вже зазначалось судом, позивачі
звернулись до суду із позовом в порядку
цивільного судочинства 08.10.2014 року.

З матеріалів справи судом встановлено,
що до відділу державної виконавчої
служби Білгород-Дністровського
міського управління юстиції на
примусове виконання надійшов
виконавчий лист №2-128 від 28.02.2000 року,
виданий Білгород-Дністровським
міським судом про стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_11 боргу в сумі 10002 грн. 30
коп.

26.05.2000 року державним виконавцем
Костенко І.М. було описано та
арештовано майно боржника, а саме: 1/3
частина трикімнатної квартири АДРЕСА_1
та належить ОСОБА_4 згідно свідоцтва
про право власності на житло від 01.10.1993
року, а також, складено постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 26.05.2000
року.

20.01.2003 року проведено експертну оцінку
арештованого майна, яке 24.03.2003 року
передано на реалізацію до Одеської
філії СДП "Укрспец'юст" згідно договору
№ 3160058.

23.04.2003 року в приміщенні регіонального
представництва ОФ СДП "Укрспец'юст"
відбулися прилюдні торги по реалізації
майна боржника ОСОБА_4 (1/3 частина
трикімнатної квартири АДРЕСА_1).

Відповідно до протоколу № 3160058 від
23.04.2003 року про проведення прилюдних
торгів, складеного Одеською філією ДСП
"Укрспец'юст" вищевказане майно
боржника ОСОБА_4, а саме: 1/3 частина
трикімнатної квартири АДРЕСА_1
придбала відповідач - ОСОБА_6.

14 травня 2003 року заступником
начальника ВДВС
Білгород-Дністровського міського
управління юстиції в Одеській області
Карбан П.М. складено акт про проведені
прилюдні торги, в якому зазначено,
зокрема, що прилюдні торги були
організовані та проведені згідно
Тимчасового положення про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 27
жовтня 1999 року № 68/5.

При цьому, обґрунтовуючи позовні
вимоги в частині недійсності публічних
торгів та визнання недійсним акту про
проведені прилюдні торги, позивачі у
своєму позові зазначають, що публічні
торги проведені ДСП "Укрспец'юст" з
порушенням вимог п.3.9 Тимчасового
положення про порядок проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 27 жовтня 1999 року №
68/5, та акт про проведені прилюдні торги
від 14.10.2003 року, затверджений
начальником ВДВС
Білгород-Дністровського міського
управління юстиції в Одеській області,
не відповідає вимогам п.6.1 вказаного
Тимчасового положення. Таким чином,
позивачі вважають, що вищевказана
угода є незаконною та повинна бути
визнана судом недійсною в силу ст.48 ЦК
України від 1963 року, а також, п.5
Постанови Пленуму Верховного суду
України №15 від 25.05.1998 року «Про судову
практику у справах про визнання угод
недійсними».

Слід зазначити, що до 01.01.2004 року діяв
Цивільний кодекс Української РСР від 18
липня 1963 року, а з 01.01.2004 року набрав
чинності та був діючим на момент
звернення позивачів до суду Цивільний
кодекс України від 16.01.2003 року. При
цьому, згідно з пунктом 4 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України від 16.01.2003 року,
щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Водночас, суд зазначає, що станом на
момент звернення позивачів до суду
діяв Цивільний процесуальний кодекс
України від 18 липня 1963 року, із змінами,
внесеними до нього, який втратив
чинність із набранням чинності
Цивільним процесуальним кодексом
України від 18 березня 2004 року. В п.1
Прикінцевих та перехідних положень ЦПК
України від 18 березня 2004 року
зазначено, що цей Кодекс набирає
чинності 1 січня 2005 року, але не раніше
набрання чинності Кодексом
адміністративного судочинства
України.

В свою чергу, Кодекс адміністративного
судочинства України набрав чинності з
01.09.2005 року.

Відповідно до п.6 Прикінцевих та
перехідних положень ЦПК України від 18
березня 2004 року, заяви і скарги, подані
до набрання чинності цим Кодексом
відповідно до Цивільного
процесуального кодексу України 1963
року, розглядаються у порядку,
встановленому цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.48 Цивільного кодексу
Української РСР від 18 липня 1963 року
недійсною є та угода, що не відповідає
вимогам закону, в тому числі ущемлює
особисті або майнові права
неповнолітніх дітей.

Відповідно до статті 650 ЦК України, який
набрав чинності з 01.01.2004 року
особливості укладення договорів на
біржах, аукціонах, конкурсах тощо
встановлюються відповідними актами
цивільного законодавства.

Відповідно до частини 4 статті 656 ЦК
України до договорів купівлі-продажу
на біржах, конкурсах, аукціонах
(публічних торгах) застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено законом про ці
види договорів купівлі-продажу або не
випливає з їхньої суті.

При цьому, умови та порядок виконання
рішень судів і інших органів (посадових
осіб), що підлягають примусовому
виконанню в разі невиконання їх у
добровільному порядку на час вчинення
виконавчих дій, визначено Законом
України «Про виконавче провадження» (в
редакції, яка діяла на момент
проведення оскаржуваних прилюдних
торгів та складання акту про
проведенні прилюдні торги) та
Інструкцією про проведення виконавчих
дій, затвердженою наказом
Міністерства юстиції України від 15
грудня 1999 року № 74/5і зареєстрованою в
Міністерстві юстиції України 15 грудня
1999 року за № 865/4158 (далі - Інструкція №
74/5 від 15 грудня 1999 року).

Аналіз положень вказаного Закону та
Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року
свідчить про те, що вони не
встановлюють порядку та правил
проведення прилюдних торгів, а лише
закріплюють, такий спосіб реалізації
майна, як його продаж на прилюдних
торгах, і відсилають до інших
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України та Міністерства
юстиції України, якими повинен
визначатися порядок проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого майна.

Так, відповідно до частини першої
статті 50 Закону України «Про виконавче
провадження» (в редакції, яка діяла на
момент проведення оскаржуваних
прилюдних торгів та складання акту про
проведенні прилюдні торги) звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті (опису), вилученні та
примусовій реалізації.

Згідно з ч.1, ч.6 ст.61 Закону України «Про
виконавче провадження» (в редакції, яка
діяла на момент проведення
оскаржуваних прилюдних торгів та
складання акту про проведенні прилюдні
торги) реалізація арештованого майна,
за винятком майна, вилученого за
законом з обігу та зазначеного в
частині п'ятій статті 55 цього Закону,
здійснюється спеціалізованими
організаціями, які залучаються на
тендерній (конкурсній) основі, на
підставі договорів між Державною
виконавчою службою та
спеціалізованими організаціями шляхом
його продажу на прилюдних торгах,
аукціонах та комісійних засадах.

Про передачу майна стягувачу в
рахунок погашення боргу державний
виконавець складає акт, який є
підставою для подальшого оформлення
стягувачем права власності на це майно.

Відповідно до ч.5 ст. 62 Закону України
«Про виконавче провадження» (в
редакції, яка діяла на момент
проведення оскаржуваних прилюдних
торгів та складання акту про
проведенні прилюдні торги) реалізація
належних боржникові будинку, квартири
та іншого нерухомого майна
провадиться відповідно до закону
шляхом продажу з прилюдних торгів.

Відповідно до положень п.5.11 Інструкції
№ 74/5 від 15 грудня 1999 року (яка діяла
на момент виникнення спірних
правовідносин) прилюдні торги з
реалізації нерухомого майна
організовують і проводять
спеціалізовані організації, що мають
право здійснювати операції з
нерухомістю і визначені на тендерній
(конкурсній) основі, і з якими укладено
відповідний договір державною
виконавчою службою.

Пунктами 5.12.1 та 5.12.2 Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Мінюсту від
15.12.1999 за № 74/5, визначено, що реалізація
арештованого майна, за винятком майна,
вилученого за законом з обігу та
зазначеного в пункті 5.1.2 цієї
Інструкції, здійснюється
спеціалізованими організаціями, які
залучаються на тендерній (конкурсній)
основі, на підставі договорів між
Державною виконавчою службою та
спеціалізованими організаціями шляхом
його продажу на прилюдних торгах,
аукціонах. Продаж майна боржника, за
винятком нерухомого майна, здійснюють
спеціалізовані організації. Такими
спеціалізованими організаціями є
суб'єкти господарювання, визначені на
тендерній (конкурсній) основі, які
здійснюють реалізацію майна шляхом
проведення аукціонів.

В свою чергу, правила проведення
прилюдних торгів визначені Тимчасовим
положенням про порядок проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 27 жовтня 1999 року
№ 68/5 (далі - Тимчасове положення) та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 2 листопада 1999 р. за N
745/4038.

У п.2.2 Тимчасового положення визначено,
що прилюдні торги є спеціальною
процедурою продажу майна, за
результатами якої власником майна стає
покупець, який у ході торгів
запропонував за нього найвищу ціну.

Відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 6.1, 6.4, 6.5
Тимчасового положення № 68/5 (в редакції,
яка діяла на момент проведення
оскаржуваних прилюдних торгів та
складання акту про проведенні прилюдні
торги) під час прилюдних торгів
ведеться протокол, до якого заносяться
такі дані: номер лота; назва лота;
стартова та продажна ціна майна;
пропозиції покупців; відомості про
покупця, який запропонував у ході
торгів найвищу ціну (переможець
торгів). Керівник спеціалізованої
організації, яка проводила прилюдні
торги, зазначає в протоколі
відповідні суми та номери рахунків, на
які переможцю потрібно внести кошти
за придбане майно, та затверджує
протокол у день проведення прилюдних
торгів. Копії затвердженого протоколу
видаються переможцю прилюдних торгів
та державному виконавцю.

Після повного розрахунку покупців за
придбане майно, на підставі протоколу
про проведення прилюдних торгів та
копії документів, що підтверджують
розрахунок за придбане майно,
державний виконавець складає акт про
проведені прилюдні торги і подає його
на затвердження начальнику
відповідного відділу державної
виконавчої служби. В акті
зазначаються:ким, коли і де проводилися
прилюдні торги; коротка характеристика
реалізованого майна; прізвище, ім'я та
по батькові (назва юридичної особи),
адреса кожного покупця; сума, внесена
переможцем торгів за придбане майно;
прізвище, ім'я та по батькові (назва
юридичної особи) боржника, його
адреса; дані про правовстановлювальні
документи, що підтверджували право
власності боржника на майно: назва
правовстановлювального документа, ким
виданий, посвідчений (для нотаріусів
указувати прізвище, ім'я та по
батькові, назви державної нотаріальної
контори, нотаріального округу), дата
видачі, посвідчення, N за реєстром,
орган реєстрації, дата та номер
реєстрації. На підставі цього акта
нотаріус видає покупцеві свідоцтво про
придбання нерухомого майна з прилюдних
торгів.

Відповідно до п.7.4 Тимчасового
положення (в редакції, яка діяла на
момент проведення оскаржуваних
прилюдних торгів та складання акту про
проведенні прилюдні торги) спори, що
виникають при реалізації нерухомого
майна, вирішуються у судовому порядку.

Таким чином, виходячи з аналізу
правової природи процедури реалізації
майна на прилюдних торгах, яка полягає
в продажу майна, тобто в забезпеченні
переходу права власності на майно
боржника, на яке звернено стягнення, до
покупця - учасника прилюдних торгів, та
враховуючи особливості, передбачені
законодавством щодо проведення
прилюдних торгів, складання за
результатами їх проведення акта про
проведення прилюдних торгів є
оформленням договірних відносин
купівлі-продажу майна на публічних
торгах, а відтак є правочином.

Такий висновок узгоджується й з
нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК
України, які відносять до договорів
купівлі-продажу процедуру прилюдних
торгів, результатом яких є видача
нотаріусом свідоцтва про придбання
майна з прилюдних торгів на підставі
складеного та затвердженого в
установленому порядку акта державного
виконавця про проведені торги (розд. 6
Тимчасового положення, ст. 34 Закону
України "Про нотаріат").

Отже, з огляду на те, що відчуження
майна з прилюдних торгів належить до
угод купівлі-продажу, така угода може
визнаватися недійсною в судовому
порядку з підстав недодержання в
момент її вчинення вимог, які
встановлені частинами 1-3 та 6 ст. 203 ЦК (ч.
1 ст. 215 цього Кодексу).

Разом з тим, слід зазначити, що оскільки
виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України
підставами недійсності укладеного за
результатами прилюдних торгів
правочину є недодержання вимог закону
в момент його укладення, тобто
безпосередньо за результатами
прилюдних торгів, то підставами для
визнання прилюдних торгів недійсними є
порушення встановлених законодавством
правил проведення торгів, визначених
саме Тимчасовим положенням.

Зважаючи на викладене, прилюдні торги
можуть бути визнані недійсними за
правилами, закріпленими ЦК України, з
підстав його невідповідності вимогам
цього Кодексу та актів цивільного
законодавства.

Також, як вбачається з викладеного,
протокол та акт з проведення прилюдних
торгів фактично є юридичними угодами
щодо майна, на підставі які видаються
правоустановчі документи, а тому,
визнаючи недійсними результати
прилюдних торгів з реалізації
нерухомого майна, необхідно визнавати
недійсними акт з проведення прилюдних
торгів.

Тобто, акт про проведення прилюдних
торгів може бути оскаржений в судовому
порядку та визнаний недійсним з
підстав, встановлених ст. 203 ЦК України.

При цьому, слід зазначити, що ст.244-2 КАС
України визначено, що рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Верховний Суд України у своїх рішеннях
неодноразово звертав увагу на те, що
правова природа процедури реалізації
майна на прилюдних торгах полягає у
продажу майна, тобто у забезпеченні
переходу права власності на майно
боржника, на яке звернено стягнення, до
покупця - переможця прилюдних торгів.
Складання за наслідками проведення
прилюдних торгів відповідного акта є
оформленням договірних відносин
купівлі-продажу майна на прилюдних
торгах, а отже є правочином, і
відповідно, ураховуючи, що відчуження
майна з прилюдних торгів належить до
договорів купівлі-продажу, такий
договір може визнаватися недійсним на
підставі норм цивільного
законодавства про недійсність
правочину (статті 203, 215 ЦК України).

Зокрема, зазначена правова позиція
міститься, в постанові Верховного Суду
України від 24 жовтня 2012 року по справі
№ 6-116цс12, від 13 лютого 2013 року № 6-174цс12,
предметом яких був, в тому числі, спір
про визнання прилюдних торгів
недійсними, акту про проведення
прилюдних торгів.

Частиною першою статті 15 Цивільного
кодексу України встановлено, що кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16
Цивільного кодексу України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: визнання права;
визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб (ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно статті 1 Цивільного
процесуального кодексу України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Частиною першою статті 15 Цивільного
процесуального кодексу України
встановлено компетенцію судів щодо
розгляду цивільних справ. Так, згаданою
статтею передбачено, що суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, сімейних,
трудових відносин.

Таким чином, процедура прилюдних
торгів, яка полягає у продажу майна та
оформлення результатів проведених
прилюдних торгів, відноситься до
договорів купівлі-продажу, а отже
правовідносини щодо визнання
недійсними прилюдних торгів є
цивільними правовідносинами.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що позивачі звернулися до
суду з позовними вимогами, порядок
вирішення яких встановлений Цивільним
процесуальним кодексом України, а отже
вимоги щодо визнання недійсними
прилюдних торгів та визнання недійсним
акту про проведені прилюдні торги не є
публічно-правовим спором, оскільки
такий стосується цивільних
правовідносин, а саме, права власності
на об'єкти нерухомості, а тому цей спір
повинен вирішуватись місцевим судом
загальної юрисдикції у порядку
цивільного судочинства, оскільки
останній не має встановлених нормами
Кодексу адміністративного судочинства
України ознак справи адміністративної
юрисдикції.

Водночас, щодо закриття провадження у
справі в частині позовних вимог про
визнання неправомірними дій Одеської
філії ДСП "Укрспец'юст" по підготовці і
проведенню прилюдних торгів від 23.04.2003
року, суд зазначає наступне.

Відповідач, посилаючись у своєму
клопотанні на те, що вказані позовні
вимоги підлягають розгляду в порядку,
передбаченому Цивільним процесуальним
кодексом України, зазначив, що Одеська
філія ДСП "Укрспец'юст", яка
організовувала та проводила прилюдні
торги з реалізації арештованого майна,
не є суб'єктом владних повноважень та
не здійснює владні управлінські
функції.

Пунктом 1.2. Тимчасового положення (в
редакції, яка діяла на момент
підготовки та проведення прилюдних
торгів) визначено, що прилюдні торги з
реалізації арештованого нерухомого
майна за заявкою державного виконавця
організовує і проводить
спеціалізована організація, з якою
відділом державної виконавчої служби
укладено відповідний договір.

Такою спеціалізованою організацією по
проведенню прилюдних торгів з
реалізації майна боржника ОСОБА_4 (1/3
частина трикімнатної квартири
АДРЕСА_1), як встановлено судом з
матеріалів справи, виступала Одеська
філія ДСП "Укрспец'юст".

Таким чином, здійснюючи дії по
підготовці та проведенню прилюдних
торгів з реалізації майна боржника
ОСОБА_4, Одеська філія ДСП "Укрспец'юст"
діяла на підставі укладеного із
відділом державної виконавчої служби
договору.

Визначення поняття «суб'єкт владних
повноважень» наведено у пункті 7
частини першої статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
як органу державної влади, органу
місцевого самоврядування, їхньої
посадової чи службової особи, інших
суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Аналіз наведених норм у їх сукупності
дає підстави для висновку, що
проведення прилюдних торгів
здійснюється юридичною особою -
спеціалізованою організацією, яка не є
суб'єктом владних повноважень,

Таким чином, суд зазначає, що Одеська
філія ДСП "Укрспец'юст" при вчиненні дій
(проведення прилюдних торгів) не
здійснює владних управлінських
функцій, отже, в розумінні Кодексу
адміністративного судочинства України
остання не відноситься до суб'єктів
владних повноважень рішення, дії чи
бездіяльність яких можуть бути
оскаржені до адміністративних судів.

Тобто, дії Одеської філії ДСП
"Укрспец'юст" щодо підготовки та
проведення прилюдних торгів, а також
рішення, прийняті нею у зв'язку з
проведенням прилюдних торгів, як
встановлено судом, не можуть бути
предметом розгляду в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки у цьому випадку відсутні
будь-які акти та рішення суб'єкта
владних повноважень, які оскаржуються.

Суд вважає, що зазначені вимоги
випливають із правовідносин, які за
своїм змістом є приватно - правовими та
впливають на майновий стан позивача.

Отже, враховуючи те, що Одеська філія
ДСП "Укрспец'юст" не є суб'єктом владних
повноважень у розумінні положень 3
Кодексу адміністративного судочинства
України, а процедура прилюдних торгів,
яка полягає у продажу майна та
оформлення результатів проведених
прилюдних торгів, відноситься до
договорів купівлі-продажу, і
відповідно, правовідносини щодо
визнання недійсними прилюдних торгів є
цивільними правовідносинами, суд
дійшов висновку, що спір щодо визнання
неправомірними дій Одеської філії ДСП
"Укрспец'юст" по підготовці і
проведенню прилюдних торгів від 23.04.2003
року не має встановлених нормами
Кодексу адміністративного судочинства
України ознак справи адміністративної
юрисдикції і має вирішуватись місцевим
судом загальної юрисдикції у порядку
цивільного судочинства.

Вказана позиція суду узгоджується із
сталою судовою практикою Вищого
адміністративного суду України та
Верховного Суду України, яка викладена,
зокрема, у постанові Верховного Суду
України від 22 травня 2007 року, за
розглядом в порядку письмового
провадження справи за позовом
Єнакіївського акціонерного товариства
відкритого типу "Металургремонт" до
відділу державної виконавчої служби
Єнакіївського міського управління
юстиції, спеціалізованого державного
підприємства "Укрспец'юст", треті особи:
Єнакіївська об'єднана державна
податкова інспекція, відкрите
акціонерне товариство "Єнакіївський
металургійний завод", про визнання дій
відділу державної виконавчої служби
Єнакіївського міського управління
юстиції та Донецької філії
спеціалізованого державного
підприємства "Укрспец'юст" незаконними
та визнання публічних торгів
недійсними.

Вирішуючи питання щодо наявності
підстав для закриття провадження у
справі в частині позовних вимог про
визнання недійсним свідоцтва про право
власності від 06.06.2003 року на 1/3 частку
квартири АДРЕСА_1, суд виходить з
наступного.

Як вказують позивачі, обґрунтовуючи
свої позовні вимоги в частині
недійсності свідоцтва про право
власності, приватним нотаріусом
Білгород-Дністровського нотаріального
округу Одеської області ОСОБА_7 на
підставі акту про проведені публічні
торги від 14.05.2003 року, затвердженого
начальником ВДВС, незаконно видано
свідоцтво на право власності на 1/3
частини на ОСОБА_6, за реєстраційним
номером №3267 від 06.06.2003 року.

При цьому, у судовому засіданні 11.12.2014
року представник позивачів на
запитання суду уточнив, що позовна
вимога про визнання недійсним
свідоцтва про право власності від
06.06.2003 року на 1/3 частку квартири
АДРЕСА_1 звернута до ОСОБА_6.

Відповідач, посилаючись у своєму
клопотанні на те, що вказані позовні
вимоги не підлягають розгляду в
порядку адміністративного судочинства
зазначив, що результатом нотаріальної
діяльності є нотаріальний акт як
різновид правозастосовного
юрисдикційного акта, що офіційно
підтверджує вже об'єктивно існуючі
факти, права та обов'язки, які суб'єкти
права покладають на себе за своїм
бажанням.

Суд зазначає, що справа
адміністративної юрисдикції - це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно ч.1 ст. 6 КАС України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема на спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Правові акти індивідуальної дії -
рішення, що є актом одноразового
застосування норм права і дію яких
поширено на конкретних осіб (тобто є
персоніфікованими) або які стосуються
конкретної ситуації.

Тобто, рішення суб'єкта владних
повноважень - це офіційний письмовий
документ, який породжує певні правові
наслідки, спрямований на регулювання
тих чи інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин. Підставами для визнання
рішення недійсним є невідповідність
його вимогам чинного законодавства
та/або визначеній законом компетенції
органу, який видав цей акт.

В свою чергу, як вбачається з
матеріалів справи позивачем
оскаржується свідоцтво про придбання
майна з прилюдних торгів. Тобто,
позовні вимоги фактично спрямовані на
відновлення права власності позивача
на нерухоме майно, яке відповідно до
згаданого свідоцтва перейшло до іншої
особи.

З цього приводу слід зазначити, що
процесуальний порядок видачі
свідоцтва про придбання нерухомого
майна з прилюдних торгів регулюється,
зокрема, Законом України «Про
нотаріат», Законом України «Про
виконавче провадження», Тимчасовим
положенням про порядок проведення
прилюдних торгів по реалізації
арештованого майна, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 27.10.1999 року №68/5.

Згідно ч.6 ст.61 Закону України «Про
виконавче провадження» (в редакції, яка
діяла на момент проведення
оскаржуваних прилюдних торгів та
складання акту про проведенні прилюдні
торги) про передачу майна стягувачу в
рахунок погашення боргу державний
виконавець складає акт, який є
підставою для подальшого оформлення
стягувачем права власності на це майно.

Відповідно до п.6.1, п.6.4 Тимчасового
положення (в редакції, яка діяла на
момент підготовки та проведення
прилюдних торгів) після повного
розрахунку покупців за придбане майно,
на підставі протоколу про проведення
прилюдних торгів та копії документів,
що підтверджують розрахунок за
придбане майно, державний виконавець
складає акт про проведені прилюдні
торги і подає його на затвердження
начальнику відповідного відділу
державної виконавчої служби.

На підставі цього акта нотаріус видає
покупцеві свідоцтво про придбання
нерухомого майна з прилюдних торгів.

Враховуючи положення ст.34, 36 Закону
України «Про нотаріат» (в редакції, яка
діяла на момент видачі спірного
свідоцтва) вбачається, що приватним
нотаріусом, зокрема, видаються
свідоцтва про придбання житла з
прилюдних торгів.

Як встановлено судом, 06 червня 2003 року
приватним нотаріусом
Білгород-Дністровського нотаріального
округу Одеської області ОСОБА_7, на
підставі Тимчасового положення про
порядок проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 27
жовтня 1999 року № 68/5, та зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 2
листопада 1999 р. за N 745/4038, на підставі
акта про проведені прилюдні торги,
затвердженого відділом державної
виконавчої служби
Білгород-Дністровського міського
управління юстиції 14.05.2003 року,
посвідчено, що громадянці ОСОБА_6
належить право власності на 1/3 частину
квартири АДРЕСА_1, яка придбана за 7580
грн. 00 коп., що раніше належала
громадянці ОСОБА_4 на підставі
свідоцтва про право власності на житло.

Вказане свідоцтво від 06 червня 2003 року
приватним нотаріусом
Білгород-Дністровського нотаріального
округу Одеської області ОСОБА_7
зареєстровано в реєстрі за № 3267.

Слід зазначити, що видача свідоцтва про
придбання нерухомого майна з прилюдних
торгів має на меті: засвідчити
безспірний факт виникнення права
власності у набувача на нерухоме майно;
підтвердити, що це право власності
виникло саме внаслідок придбання
нерухомого майна з прилюдних торгів чи
заявленою згодою стягувача залишити
нерухоме майно за собою в разі, якщо
торги не відбулися; оформити документ,
який встановлює право власності на
нерухоме майно у набувача.

Тобто, свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів, що засвідчує право
власності, видається на підставі акта
про проведення прилюдних торгів. При
цьому, видача такого свідоцтва є
нотаріальною дією.

З урахуванням юридичної природи
свідоцтва про придбання майна з
прилюдних торгів, суд приходить до
висновку, що таке свідоцтво не є
рішенням суб'єкта владних повноважень
у розумінні КАС України, а представляє
собою документ, який лише фіксує факт
виникнення, зміни або припинення
цивільних прав та обов'язків.

У спірних правовідносинах відповідач
ОСОБА_6 відповідно не виконує жодних
владних управлінських функцій щодо
іншого суб'єкта, який є учасником спору,
а тому не є суб'єктом владних
повноважень.

Тобто, між сторонами існує спір про
право власності, який випливає з
цивільних відносин, що в свою чергу
виключає можливість його розгляду в
порядку адміністративного
судочинства, оскільки відповідно до
пункту 1 частини першої статті 15
Цивільного процесуального кодексу
України суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи щодо
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин.

Отже, даний спір не має встановлених
КАС України ознак справи
адміністративної юрисдикції, є
приватноправовим і, відповідно, не
повинен вирішуватись адміністративним
судом, а має вирішуватись місцевим
судом загальної юрисдикції у порядку
цивільного судочинства.

Вказана позиція суду щодо розгляду
спорів з приводу визнання недійсним
свідоцтва про придбання майна з
прилюдних торгів (свідоцтва про право
власності, виданого на підставі акта
про проведення прилюдних торгів) в
порядку цивільного судочинства
узгоджується з правовою позицією
Верховного Суду України, викладеною,
зокрема, у постанові Верховного Суду
України від 24 жовтня 2012 року по справі
№ 6-116цс12, предметом якої був, в тому
числі, спір про визнання недійсним
свідоцтва про право власності,
виданого на підставі акта про
проведення прилюдних торгів.

Відповідно до вимог п. 1 ч.1 ст. 157 КАС
України, суд закриває провадження у
справі, якщо справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Враховуючи усе вищевикладене, суд
доходить висновку, що заявлені
позивачами вимоги про визнання
недійсними прилюдних торгів, акту про
проведення прилюдних торгів та
свідоцтва про право власності, а також,
визнання неправомірними дій по
підготовці і проведенню прилюдних
торгів, порядок вирішення яких
встановлений Цивільним процесуальним
кодексом України, не підлягають
розгляду в порядку адміністративного
судочинства, а тому провадження у
справі за вказаними позовними вимогами
підлягає закриттю.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 2
статті 157 КАС України суд повинен
роз'яснити позивачу, до юрисдикції
якого суду віднесено розгляд справи
(або відповідних вимог).

Враховуючи викладене, суд роз'яснює
позивачам, що з вимогами про визнання
недійсними прилюдних торгів, акту про
проведення прилюдних торгів та
свідоцтва про право власності, а також,
визнання неправомірними дій по
підготовці і проведенню прилюдних
торгів позивачі мають право звернутись
до суду загальної юрисдикції в порядку
цивільного судочинства з урахуванням
вимог щодо підсудності, встановлених
процесуальним законом.

Вирішуючи питання щодо наявності
підстав для закриття провадження у
справі в частині позовних вимог про
визнання неправомірними дій Відділу
ДВС Білгород-Дністровського міського
управління юстиції Одеської області з
продажу 1/3 частини неподільної
квартири АДРЕСА_1, суд зазначає
наступне.

Відповідачем у своєму клопотанні про
закриття провадження по справі
зазначено, що позивач не оскаржує
рішення, дії чи бездіяльність відділу
ДВС з примусового виконання
виконавчого документу.

В свою чергу, як вже зазначено судом,
станом на момент звернення позивачів
до суду у 2004 році діяв Цивільний
процесуальний кодекс України від 18
липня 1963 року, із змінами, внесеними до
нього, який втратив чинність із
набранням чинності Цивільним
процесуальним кодексом України від 18
березня 2004 року. В п.1 Прикінцевих та
перехідних положень ЦПК України від 18
березня 2004 року зазначено, що цей
Кодекс набирає чинності 1 січня 2005
року, але не раніше набрання чинності
Кодексом адміністративного
судочинства України.

В свою чергу, Кодекс адміністративного
судочинства України набрав чинності з
01.09.2005 року.

Відповідно до п.9 Прикінцевих та
перехідних положень ЦПК України від 18
березня 2004 року, визначено, що заяви і
скарги у справах, що виникають з
адміністративно-правових відносин, а
також у справах щодо відмови органу
державної реєстрації актів цивільного
стану внести виправлення в актовий
запис цивільного стану, подані до
набрання чинності цим Кодексом за
правилами, встановленими главами 29-32, 36
Цивільного процесуального кодексу
України 1963 року, розглядаються в
порядку, встановленому Кодексом
адміністративного судочинства
України.

При цьому, відповідно до статті 248-20
глави 31-Г «Скарги на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби» Цивільного
процесуального кодексу України від 18
липня 1963 року, учасники виконавчого
провадження та особи, які залучаються
до проведення виконавчих дій, мають
право звернутися до суду зі скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби порушено їх права чи
свободи.

Відповідно до статті 383 Цивільного
процесуального кодексу України 2004
року, який набрав чинності з 1 вересня
2005 року, учасники виконавчого
провадження та особи, які залучаються
до проведення виконавчих дій, мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією чи
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Аналіз зазначеної норми свідчить
про те, що до цивільної юрисдикції
відносяться лише спори щодо рішень, дій
чи бездіяльності органів виконавчої
служби, вчинених під час виконання
рішень, які ухвалені цивільними судами
за правилами нового Цивільного
процесуального кодексу України, тобто,
які ухвалені після 1 вересня 2005 року.

Тобто, в порядку цивільного
судочинства розглядаються скарги на
рішення, дії чи бездіяльність органів
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення, яке
прийнято після 1 вересня 2005 року за
правилами Цивільного процесуального
кодексу України від 18.03.2004 року.

Що ж стосується скарг на рішення, дії та
бездіяльність органів державної
виконавчої служби під час виконання
судових рішень, прийнятих відповідно
до Цивільного процесуального кодексу
України 1963 року, то такі скарги повинні
розглядатися в порядку
адміністративного судочинства. Також,
справами адміністративної юрисдикції
є справи за позовами осіб, які не є
учасниками виконавчого провадження та
не є особами, які залучаються до
проведення виконавчих дій, про
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності органу державної
виконавчої служби, якими порушено їх
права чи свободи.

Отже, оскарження рішень, дій чи
бездіяльності органів державної
виконавчої служби, вчинених під час
виконання рішень загальних судів, які
ухвалені до 1 вересня 2005 року, не можуть
переглядатися за правилами нового
Цивільного процесуального кодексу
України, оскільки такі спори
відповідно до статті 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
відносяться до адміністративної
юрисдикції.

Зазначена позиція неодноразово
висловлювалась Вищим адміністративним
судом України у рішеннях цього суду, а
також, викладена у листі Вищого
адміністративного суду України від
28.09.2009 року N 1276/10/13-09, оглядовому листі
Вищого адміністративного суду України
№ 7/9/1/13-08 від 09.01.2008 року «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державної виконавчої служби (за
матеріалами справ, розглянутих у
касаційному порядку Вищим
адміністративним судом України)».

Таким чином, виходячи з викладеного,
вбачається, що вимога позивачів про
визнання неправомірними дій Відділу
ДВС Білгород-Дністровського міського
управління юстиції Одеської області з
продажу 1/3 частини неподільної
квартири АДРЕСА_1 підлягає розгляду в
порядку адміністративного
судочинства.

За таких обставин, суд вважає, що
клопотання представника відповідача
про закриття провадження у справі №
2а-6679/08/1570 підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст.3,17,157,160,165,167,181 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача
про закриття провадження у справі
№ 2а-6679/08/1570 - задовольнити
частково.

Закрити провадження у справі №
2а-6679/08/1570 в частині позовних вимог про:

- визнання недійсними прилюдних торгів
від 23.04.2003 року з продажу 1/3 частини
квартири АДРЕСА_1;

- визнання недійсним акту про
проведення прилюдних торгів від 14.05.2003
року;

- визнання недійсним свідоцтва про
право власності від 06.06.2003 року на 1/3
частку квартири АДРЕСА_1;

- визнання неправомірними дій Одеської
філії ДСП "Укрспец'юст" по підготовці і
проведенню прилюдних торгів від 23.04.2003
року.

В задоволенні іншої частини клопотання
представника відповідача про закриття
провадження у справі - відмовити.

Продовжити розгляд даної
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 та недієздатної особи ОСОБА_5, в
інтересах якого діє ОСОБА_4 до відділу
державної виконавчої служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області, за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - приватного нотаріуса
Білгород-Дністровського міського
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_7, за участю
Білгород-Дністровської міжрайонної
прокуратури Одеської області, в
частині позовних вимог про визнання
неправомірними дій відділу державної
виконавчої служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області.

Роз'яснити позивачам, що повторне
звернення з позовними вимогами, по яким
закрито провадження по справі, - не
допускається.

Ухвала в частині закриття провадження
у справі може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги до Одеського
окружного адміністративного суду
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Ухвала суду в частині закриття
провадження у справі набирає законної
сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Повний текст ухвали суду складений та
підписаний суддею 16.12.2014 року.

Суддя
О.М.
Соколенко

закриття провадження у справі в
частині позовних вимог

Дії