Справа № 811/4049/13-а
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2014 рокусправа № 811/4049/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Ясенової Т.І.

суддів: Головко
О.В. Суховарова А.В.

секретар судового засідання:
Горшков В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області на постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 20 лютого 2014
року у справі №811/4049/13-а за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області про визнання
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 04
грудня 2013 року,-

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП
ОСОБА_1.) звернулася до суду з позовом, в
якому просила визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області (
далі - Кіровоградська ОДПІ) від 04 грудня
2013 року №.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 20 лютого 2014
року позов задоволено. Визнано
протипраним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Кіровоградської
ОДПІ № від 04 грудня 2013 року.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин справи, що
призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників позивача та відповідача,
перевіривши рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла
наступних висновків.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_2
зареєстрована як фізична
особа-підприємець виконавчим
комітетом Кіровоградської міської
ради 07 червня 2005 року та є платником
податку на додану вартість.

На підставі наказу в.о. начальника
Кіровоградської ОДПІ про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки від 11 листопада 2013 року №1107
фахівцем податкового органу проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку фінансово-господарської
діяльності позивача по
взаємовідносинах з ТОВ
„Універсалавтотранс" за серпень 2013
року.

За результатами перевіркискладено акт
№257/11-23-17-01/НОМЕР_2 від 20 листопада 2013
року, відповідно до висновків якого
виявлено порушення п.п. 198,1, 198.2, 198.3, 198.6
ст.198, п.201.6 ст. 201 Податкового кодексу
України з урахуванням ч.1 ст.203, ч.1 ст.215,
ч.1 ст.216, ст.228 Цивільного Кодексу
України, в результаті чого позивачу
донараховано податок на додану
вартість в сумі 312353,75 гривень.

04 грудня 2013 року відповідачем, на
підставі акту перевірки
Кіровоградською ОДПІ винесено
податкове повідомлення-рішення №
, яким ФОП ОСОБА_2 збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість у розмірі
312353,75 гривень, у тому числі за основним
платежем 208235,83 гривень та 104117,92 гривні -
штрафні (фінансові) санкції.

Відповідно до статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України „Про
прибутковий податок з громадян" №13 від
26 грудня 1992 року оподаткуванню
підлягають доходи громадян, одержані
протягом календарного року від
здійснення підприємницької діяльності
без створення юридичної особи, а також
інші доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та
III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

Судом встановлено, що позивачем
укладено з ТОВ „Універсалавтотранс"
договір поставки №1-01-13 від 01 березня 2013
року, відповідно до якого ТОВ
„Універсалавтотранс" зобов'язується
передати у власність ФОП ОСОБА_2 цемент
відповідно до заявок та Специфікації
до договору, а позивач, в свою чергу,
зобов'язується прийняти даний товар та
здійснити оплату.

Факт здійснення зазначеної
господарської операції
підтверджується заявками ФОП ОСОБА_2
про відвантаження на адресу позивача
цементу відповідно до умов укладеного
договору та наданим ПАТ
„Хайдельбергцемент Україна" договором
№341 від 05 березня 2013 року про
купівлю-продаж цементу укладеного з
ТОВ „Універсалавтотранс".

Відповідно до заявки ТОВ
„Універсалавтотранс" від 12 листопада
2013 року, 19 листопада 2013 року та 22
листопада 2013 року, ПАТ
„Хайдельбергцемент Україна"
відвантажило придбаний ТОВ
„Універсалавтотранс" цемент марки ПЦ
ІІ/А-Ш 400 в кількості 288 тисяч тон на
адресу ООО „ЖБИ М-400", власником якого є
ФОП ОСОБА_2

На підтвердження направлення
зазначеного товару надані залізничні
накладні від 18 листопада 2013 року та 21
грудня 2013 року. Також додано документи
про якість товару та паспорт
радіаційної якості сировини і
будівельного матеріалу.

09 квітня 2013 року між позивачем та ООО
„ЖБИ М-400" укладено договір №103 про
надання послуг, відповідно до якого
виконавець зобов'язується прийняти на
свою залізничну колію вагони з
цементом для позивача від
постачальника ТОВ
„Універсалавтотранс", який відправляє
цемент через вантажовідправника ПАТ
„Хайдельбергцемент Україна".

Виконання вищезазначеного договору
підтверджується заявками позивача,
актом виконаних робіт від 30 серпня 2013
року, рахунком на оплату №245 від 30
серпня 2013 року, платіжними дорученнями.

Відповідно до актів приймання-передачі
товару до договору поставки №1-01-13 від 01
березня 2013 року ТОВ
„Універсалавтотранс" за період з 01
серпня 2013 року по 23 серпня 2013 року
поставило цементу у кількості 1440 тон.

Згідно видаткових накладних, рахунків
на оплату та виписаних на адресу
позивача податкових накладних, ТОВ
„Універсалавтотранс" поставило товару
на загальну суму 1249414,98 гривень.

ФОМ ОСОБА_2 розрахувалось за
поставлений товар шляхом
перерахування на рахунок контрагента
грошових коштів, що підтверджується
платіжними дорученнями.

Вищезазначені податкові накладні
позивачем включено до складу
податкового кредиту за 2013 рік, що
встановлено податковим органом під час
перевірки позивача.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку, зокрема, з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі якщо платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктами 201.1, 201.4, 201.6 статті 201
Податкового кодексу України
встановлено, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Згідно статті 1 Закону України „Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16 липня 1999року
№996-XIV первинний документ - це документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Податкові накладні. що отримані та
видані позивачем, відповідають вимогам
статтей 1, 9 Закону України „Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", а тому є належними
доказами виконання господарських
операцій за вищенаведеними договорами.

Отже, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій
позивача з його контрагентом ТОВ
„Універсалавтотранс" є належні
первинні документи, які містять всі
необхідні реквізити та відповідають
вимогам, встановленим чинним
законодавством для первинних
документів, які фіксують факт
здійснення господарської операції.

Позивачем дотримано всіх вимог закону,
пов'язаних з формуванням податкового
кредиту та виникненням податкового
зобов'язання, оскільки єдиною
підставою для цього являється
наявність у платника податку-покупця
належно оформленої податкової
накладної.

У відповідності до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, право
платника податку на податковий кредит
ставиться в залежність від отримання
податкової накладної, а не від сплати
його контрагентами податку до бюджету
та їх знаходження за юридичними
адресами після здійснення
господарських операцій.

Судом встановлено, що між позивачем та
фізичною особою ОСОБА_3 укладено
договір позички №22/1 від 01 березня 2013
року.

Відповідно до умов договору
позичкодавець передає в тимчасове
користування майно:
бетонозмішувальний цех, галерею
сипучих матеріалів, формувальний цех
№1, з обладнанням та металоформами,
цементні баки, компресорна, відкрита
складська площадка №2 площею 570 м2 з
обладнанням, стаціонарні крани
ЗРМЗ-20-32, рег.№1157, ЗРМЗ 20-32, рег.№262 МСК 10
рег., №55 - в подальшому виробнича база,
яка розташована в АДРЕСА_1

Виконання договору позички №22/1 від 01
березня 2013 року підтверджується актом
приймання-передачі від 01 січня 2013 року.

Отже, факт придбання позивачем у ТОВ
„Універсалавтотранс" товару, згідно
вищезазначених договорів,
підтверджено належними первинними
бухгалтерськими документами та є
підставою для віднесення суми
сплаченого контрагенту податку на
додану вартість у розмірі 208235,83 гривні
до податкового кредиту у 2013 році.

Відповідно до пункту 1 Порядку
заповнення податкової накладної,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України 01 листопада 2011 року №
1379 та зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22 листопада 2011 року за
№ 1333/20071, податкову накладну заповнює
особа, яка зареєстрована як платник
податку в податковому органі та якій
присвоєно індивідуальний податковий
номер платника податку на додану
вартість.

Сума ПДВ у розмірі 208235,83 гривень була
віднесена позивачем до складу
податкового кредиту на підставі
податкових накладних, виписаних ТОВ
„Універсалавтотранс".

З огляду на встановлені обставини, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог та
скасування податкового
повідомлення-рішення Кіровоградської
ОДПІ № від 04 грудня 2013 року.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції вірно встановлено обставини
справи та правильно застосовано до
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують. Підстави для скасування
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Керуючись ч.1 ст. 198, ст..ст. 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області -
залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 20 лютого 2014
року у справі № 811/4049/13-а - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий:
Т.І. Ясенова

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров