Справа № 2а-4460/11/2670
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

22 грудня 2014 року м. Київ
В/800/5310/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді-доповідача Стрелець Т.Г.,

суддів Зайця В.С.,

Голяшкіна О.В.,

Гончар Л.Я.,

Черпіцької Л.Т.,

розглянувши заяву Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Києві

про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 02 вересня 2014 року у справі
№2а-4460/11/2670 (касаційне провадження
К/9991/21312/12)

за позовом Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від

нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань

України у м.Києві

до Територіального
управління держгірпромнагляду по
Київській області

та м.Києву,

треті особи: ОСОБА_5, ДТГО
Південно-Західна залізниця

Міністерства транспорту України,

про скасування актів, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2011 року Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Києві
звернулося до суду з позовом до
Територіального управління
держгірпромнагляду по Київській
області та м.Києву про скасування актів
Н-1 та Н-5 комісії спеціального
розслідування нещасного випадку, що
стався з ОСОБА_5 02.10.2010 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
01.07.2011 року у справі №2а-4460/11/2670 позов
задоволено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.02.2012року
скасовано рішення суду першої
інстанції, прийнято нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 02 вересня 2014 року у справі
№2а-4460/11/2670 (касаційне провадження
К/9991/21312/12) постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22.02.2012 року залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою
касаційного суду, Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Києві подало
заяву про її перегляд Верховним Судом
України.

В обґрунтування заяви зазначає, що в
спірних правовідносинах судами
неоднаково застосовані положення
статей 35, 55 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
професійної працездатності», що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах. В якості прикладів
приводить правову позицію колегії
суддів, викладену в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 04
лютого 2010 року (касаційне провадження
К-11643/09), ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 14
жовтня 2010 року (касаційне провадження
К-892/10), ухвалі Верховного Суду України
від 08 вересня 2010 року, ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 21
травня 2014 року, ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 17
квітня 2012 року (касаційне провадження
К/9991/9375/12).

Згідно статті 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень
подається до Верховного Суду України
через Вищий адміністративний суд
України, який за правилами статей 239-2 та
240 Кодексу адміністративного
судочинства України перевіряє
відповідність заяви вимогам цього
Кодексу та вирішує питання про допуск
справи до провадження.

Відповідно до статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом;

3) порушення норм матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення Вищим адміністративним
судом України незаконного судового
рішення з питань, передбачених статтею
171 1 цього Кодексу.

В основу висновків ухвали Вищого
адміністративного суду України від 02
вересня 2014 року у справі №2а-4460/11/2670
(касаційне провадження К/9991/21312/12), про
перегляд якої заявник порушує питання,
покладена наступна правова позиція.

Згідно пункту 59 Порядку розслідування
та ведення обліку нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій на
виробництві, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 25.08.2004р.
№ 1112, Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань не наділений
правом оскарження Актів Форми Н-1 та Н-5.

Нормами вказаного вище порядку не
передбачено право виконавчих органів
Фонду звертатися до суду щодо
оскарження факту нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, який пов'язаний з
виробництвом.

Натомість в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 04
лютого 2010 року (касаційне провадження
К-11643/09) суд касаційної інстанції вказав
наступне.

Предметом спору у справі є Акт за
формою Н-5 щодо визнання нещасного
випадку, пов'язаного з виробництвом,
який трапився з ОСОБА_7 Отже, позов не є
адміністративним, оскільки вимоги
позивача не стосуються захисту його
прав, свобод та інтересів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, а пов'язані із вирішенням
трудових відносин.

Отже, наведені заявником приклади
застосування різних правових норм для
регулювання одних і тих самих відносин
не відповідають вимогам
вищезазначених норм, оскільки відсутня
обов'язкова одночасна наявність таких
складових як тотожність суб'єктного
складу учасників відносин, об'єкта та
предмета правового регулювання, умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин).

Крім того, судова колегія касаційної
інстанції вважає за необхідне
зазначити наступне.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 14 жовтня 2010 року (касаційне
провадження К-892/10), ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 21
травня 2014 року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 17
квітня 2012 року (касаційне провадження
К/9991/9375/12) рішення судів попередніх
інстанцій скасовані та справи
направлено на новий розгляд, а отже
застосування судами касаційних
інстанцій норм матеріального права у
вказаних справах не відбулось.

Стосовно ухвали Верховного Суду
України від 08 вересня 2010 року, поданої в
якості підстав застосування пункту 1
частини 1 статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судова колегія вважає за
необхідне наголосити наступне.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України «Про
судову практику застосування статей 235
- 240 Кодексу адміністративного
судочинства України» від 13.12.2010 року N2
(із наступними змінами та доповненнями)
визначено, що судовими рішеннями, на
які робиться посилання для
підтвердження підстав, установлених
пунктом 1 частини першої статті 237 КАС
України, можуть бути рішення таких
касаційних судів (інстанцій): Вищого
адміністративного суду України, Вищого
господарського суду України, Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, колегії суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України як касаційної (третьої)
інстанції, Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України як
касаційної (третьої) інстанції, а також
рішення апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом України від 22 лютого 2007 року N
697-V "Про внесення змін до Закону України
"Про судоустрій України" щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ". Зазначений перелік
таких судових рішень є вичерпним.

Слід ураховувати, що до таких рішень
також належать судові рішення,
ухвалені судом касаційної інстанції в
кримінальних справах, за умови
неоднакового застосування судами
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

До зазначених судових рішень не
належать рішення Верховного Суду
України, ухвалені після 30 липня 2010 року,
та судові рішення, ухвалені до 30 липня
2010 року судовими палатами в
адміністративних та господарських
справах Верховного Суду України і
Судовою палатою у цивільних справах
Верховного Суду України, яка за
винятковими обставинами переглядала
рішення колегій Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України, ухвалених у касаційному
порядку, а також за винятковими
обставинами рішення апеляційних судів
як касаційних.

Таким чином, ухвала Верховного Суду
України від 08 вересня 2010 року не може
бути судовим рішенням, на яке робиться
посилання для підтвердження підстав
різного застосування норм
матеріального права, встановлених
пунктом 1 частини першої статті 237 КАС
України.

Отже, наведені заявником приклади
застосування різних правових норм для
регулювання одних і тих самих відносин
не відповідають вимогам
вищезазначених норм.

За вказаних обставин підстави для
допуску справи до провадження для
перегляду судового рішення Верховним
Судом України у даній адміністративній
справі відсутні.

Керуючись статтями 236-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Відмовити Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Києві в
задоволенні заяви про допуск справи
№2а-4460/11/2670 до провадження для
перегляду Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 02 вересня 2014 року
(касаційне провадження К/9991/21312/12).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: