Справа № 810/7057/14
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2014-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
У Х В А Л А

19 грудня 2014 року 810/7057/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Панченко Н.Д.,
розглянувши матеріали
адміністративної справи за позовом
члена управління садівницького
товариства «Вишневий» ОСОБА_1 до
Вишгородської районної державної
адміністрації Київської області про
визнання недійними державних актів на
право власності на земельні ділянки та
скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

Член управління садівницького
товариства «Вишневий» ОСОБА_1
звернулась до Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Вишгородської районної державної
адміністрації Київської області про
визнання недійними державних актів з
номерами, починаючи з №264 по №304 на
право власності на земельні ділянки та
скасування рішень, на підставі яких
були видані зазначені державні акти.

Згідно з частиною другою статті 107
Кодексу адміністративного судочинства
України суддя відкриває провадження в
адміністративній справі на підставі
позовної заяви, якщо відсутні підстави
для повернення позовної заяви,
залишення її без розгляду чи відмови у
відкритті провадження у справі.

Вирішуючи питання про відкриття
провадження в адміністративній справі,
суд виходить з такого.

Щодо позовних вимог про визнання
недійними державних актів з номерами,
починаючи з №264 по №304 на право
власності на земельні ділянки суд
зазначає таке.

Відповідно до частини першої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Частиною другою статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Так, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження (частина друга статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Зі змісту позовної заяви
вбачається, що позивач просить суд
визнати недійними державні акти з
номерами, починаючи з №264 по №304 на
право власності на земельні ділянки.

Враховуючи, що звернення позивача
до суду з даними позовними вимогами
обумовлено відновленням порушеного
права володіння земельною ділянкою,
суд дійшов висновку, що між сторонами
існує спір про право, оскільки вимоги
позивача мають приватноправовий
характер, тому даний позов не підлягає
розгляду в порядку, передбаченому
Кодексом адміністративного
судочинства України.

Суд наголошує, що захист права
власності або користування
здійснюється власником (користувачем)
способами, визначеними Цивільним
кодексом України та іншими законами,
зокрема, шляхом визнання права, якщо це
право не визнається або оспорюється
іншою особою, витребування майна від
особи, яка незаконно, без відповідної
підстави заволоділа ним, вимагання
усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження майном
тощо.

Так, згідно з частиною першою
статті 15 Цивільного процесуального
кодексу України, суди розглядають у
порядку цивільного судочинства справи
про захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства.

Зі змісту вказаної норми
вбачається, що вимога про визнання за
особою права, якщо це право не
визнається або оспорюється іншою
особою, розглядається за правилами
цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 2 постанови
пленуму Верховного суду України від
16.042004 № 7, за загальним правилом
розмежування компетенції судів з
розгляду земельних та пов'язаних із
земельними відносинами майнових
спорів відбувається залежно від
суб'єктного складу їх учасників. Ті
земельні та пов'язані із земельними
відносинами майнові спори, сторонами в
яких є юридичні особи, а також
громадяни, що здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статус
суб'єкта підприємницької діяльності,
розглядаються господарськими судами, а
всі інші - в порядку цивільного
судочинства, крім спорів, зокрема, щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень при реалізації ними
управлінських функцій у сфері
земельних правовідносин, вирішення
яких згідно з пунктами 1, 3 частини
першої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства
віднесено до компетенції
адміністративних судів.

З огляду на зазначене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги про
визнання недійсними державних актів на
право власності на земельні ділянки
належить розглядати у порядку
цивільного судочинства.

Відповідно до положень пункту 1
частини першої статті 109 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі
якщо заяву не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

А відтак, суд дійшов висновку про
відмову у відкритті провадження у
частині позовних вимог про визнання
недійсними державних актів на право
власності на земельні ділянки.

Щодо позовних вимог про
скасування рішень, на підставі яких
були видані державні акти з номерами,
починаючи з №264 по №304 на право
власності на земельні ділянки, суд
зазначає таке.

Пунктом 5 частини першої статті 107
Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено, що суддя після
одержання позовної заяви з'ясовує, чи
подано адміністративний позов у строк,
установлений законом (якщо
адміністративний позов подано з
пропущенням встановленого законом
строку звернення до суду, то чи
достатньо підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до суду
поважними).

Інститут строків в
адміністративному процесі сприяє
досягненню юридичної визначеності у
публічно-правових відносинах, а також
стимулює суд і учасників
адміністративного процесу
добросовісно ставитися до виконання
своїх обов'язків.

Так, строки звернення до
адміністративного суду з
адміністративним позовом обмежують
час, протягом якого такі
правовідносини вважаються спірними;
після їх завершення, якщо ніхто не
звернувся до суду за вирішенням спору,
відносини стають стабільними.

В силу положень частини першої
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України, адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Загальний строк подання
адміністративного позову для захисту
прав, свобод та інтересів особи
відповідно до положень частини другої
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України становить шість
місяців з дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення
своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк в шість місяців визнано
законодавцем достатнім для того, щоб
особа, яка вважає, що її права, свободи
чи інтереси порушено, визначилася, чи
буде вона звертатися до суду із
позовом щодо оскарження рішення дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень.

Крім цього, початок строку
визначено альтернативно - це день, коли
особа або дізналася, або повинна була
дізнатися про порушення свого права.

Тому, при визначенні початку цього
строку суд з'ясовує момент, коли особа
фактично дізналася або мала реальну
можливість дізнатися про наявність
відповідного порушення (рішення, дії,
бездіяльність), а не коли вона з'ясувала
для себе, що певні рішення, дії чи
бездіяльність стосовно неї є
порушенням.

Так, позивач просить суд скасувати
рішення, на підставі яких були видані
державні акти з номерами, починаючи з
№264 по №304 на право власності на
земельні ділянки.

Водночас, а ні позовна заява, а ні
матеріали справи не містять інформації
щодо дати їх видання, найменування
суб'єкта владних повноважень, яким
прийняті оскаржувані рішення, їх
змісту тощо.

Позовна заява містить лише інформацію
про те, що на підставі оскаржуваних
рішень у період з 2008 по 2009 роки
видавались державні акти з номерами,
починаючи з №264 по №304 на право
власності на земельні ділянки.

З огляду на зазначене та
враховуючи, що позовна заява та додані
до неї матеріали не містять жодної
інформації щодо дати обізнаності
позивача про наявність оскаржуваних
рішень, дати прийняття таких рішень,
суд дійшов висновку, що позивач мав
можливість дізнатись про їх наявність,
починаючи з 2010 року.

Таким чином, початком перебігу
процесуального строку на звернення до
суду у цій частині є 2010 рік.

Однак, з даними позовними
вимогами позивач звернувся до
Київського окружного
адміністративного суду лише 18.12.2014 (про
що свідчить дата на штампі вхідної
кореспонденції Київського окружного
адміністративного суду на першому
аркуші позовної заяви), а відтак, із
порушенням шестимісячного строку на
звернення до суду, визначеного статтею
99 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Жодних заяв чи клопотань про визнання
причин пропуску строку звернення до
суду поважними, як і будь-яких істотних
та вагомих причин пропуску строку на
звернення до суду, які непереборно
перешкоджали позивачеві його
зверненню або надавали б суду підстави
обчислювати даний строк від іншої дати
ніж з 2010 року, як позовна заява так і
додані до неї матеріали не містять.

Зважаючи на те, що будь-яких
належних та допустимих доказів
неможливості звернутись до суду за
захистом порушеного права у строк,
визначений чинним законодавством
України, позивачем не надано, суд
вважає, що підстави для визнання
поважними причин пропуску строку
звернення до суду з даним позовом
відсутні.

Статтею 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено правові наслідки пропущення
строків звернення до
адміністративного суду. Так,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала (частина перша статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

В силу положень частини другої
статті 100 Кодексу адміністративного
судочинства України, позовна заява
може бути залишена без розгляду на
стадії вирішення питання про відкриття
провадження в адміністративній справі
без проведення судового засідання.

Суд вважає за необхідне повідомити
позивача, що залишення
адміністративного позову без розгляду
на даній стадії не позбавляє його права
на повторне звернення до
адміністративного суду після усунення
підстав, з яких позовна заява була
залишена без розгляду, зокрема, шляхом
подання заяви про поновлення
пропущеного строку на звернення до
суду та надання відповідних доказів на
підтвердження поважності причин
такого пропуску.

З огляду на зазначене та беручи до
уваги те, що позивач не скористався
правом на подання разом із позовною
заявою заяви про поновлення
пропущеного строку на звернення до
суду; жодних належних та допустимих
доказів, які б надавали суду підстави
обчислювати цей строк від іншої дати
ніж з 2010 року матеріали справи також не
містять; враховуючи, що
адміністративний позов подано
позивачем з порушенням шестимісячного
строку на звернення до суду, суд дійшов
висновку про залишення без розгляду
позовної заяви у частині скасування
рішень.

Керуючись статтею 7 Закону
України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий
збір», статтями 99, 100, 109, 160, 165 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

1. У відкритті провадження у
справі за позовом члена управління
садівницького товариства «Вишневий»
ОСОБА_1 до Вишгородської районної
державної адміністрації Київської
області у частині визнання недійними
державних актів на право власності на
земельні ділянки - відмовити.

2. Позовну заяву члена управління
садівницького товариства «Вишневий»
ОСОБА_1 до Вишгородської районної
державної адміністрації Київської
області у частині скасування рішень,-
залишити без розгляду.

3. Повернути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 судовий збір
у сумі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.,
згідно квитанції від 18.12.2014 №.

4. Копію ухвали разом із позовною
заявою та доданими до неї матеріалами, -
надіслати позивачу.

Суддя
Панченко Н.Д.