Справа № 802/3485/14-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/3485/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Томчук А.В.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

16 грудня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака
В. Ю.

секретар судового засідання:
Сокольвак Ю.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представника позивача:ОСОБА_3

представника відповідача: Прокопюк О.В.

представника відповідача: Цвігуна В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Немирівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Вінницькій області на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 03 листопада
2014 року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи- підприємця
ОСОБА_2 (далі - позивач) до Немирівської
об"єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Вінницькій
області (далі - відповідач) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення рішення ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача в якому просив: визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення № від
14.08.2014.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 03.11.2014
адміністративний позов задоволено
повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
скасувати вказане рішення та прийняти
нове, яким в задоволенні
адміністративного позову відмовити
повністю.

Представники відповідача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримали та просили колегію суддів
її задовольнити.

Позивач та його представник в судовому
засіданні заперечили проти
апеляційної скарги відповідача.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення сторін по справі, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення, а
рішення суду першої інстанції без змін
з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до наказів №252 від 01.06.2014 та
№297 від 02.07.2014 направлень №200 та №201 від
23.06.2014 та №222 та №223 від 02.07.2014 в період з
02.07.2014 по 15.07.2014 головними державними
ревізорами Немирівської ОДПІ
проведено документальну планову
виїзну перевірку позивача щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.04.2011 по 31.12.2013
дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2011 по
31.12.2013 за результатами якої складено
акт №844-17/НОМЕР_2 від 29.07.2014.

За результатами перевірки встановлено
порушення позивачем, зокрема:

- на порушення п.п.163.1.1 п.163.1 ст.163, п.п.164.1.1
п.164.1 ст.164, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4
ст.177 ПК України встановлено заниження
суми податку, що підлягає сплаті до
бюджету на 29070,84 грн. в т.ч. 2011 - 12512,00 грн.,
2012 - 16-13,29 грн., 2013 - 545,55 грн.;

- на порушення п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування",
занижено єдиний внесок на загальну
суму 77911,69 грн., в т.ч. за 2011 рік на суму
28944,49 грн., за 2012 рік на 47704,92 грн., за 2013
рік на суму 1262,28 грн.;

- в порушення ч.1 п.121.1 ст.121 ПК України та
ст.164 прим.1 Кодексу України про
адміністративні правопорушення,
самозайнятою особою ОСОБА_2
незареєстрована книга обліку доходів
та витрат.

Таким чином на підставі виявлених
порушень, податковим органом 14.08.2014
прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на загальну суму 35296,88
грн., в т.ч. за основним платежем в сумі
29070,84 грн., за штрафними санкціями - 6226,04
грн.

Приймаючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції виходив з того, що
наявність у позивача належним чином
оформлених первинних документів
свідчить про дотримання ним
спеціальних вимог щодо
документального підтвердження
реальності господарської операції,
відтак формування витрат, які пов'язані
з використанням транспортних засобів,
придбання основних засобів та суми
амортизації основних засобів в
перевіряємий період, здійснено
позивачем правомірно.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
таких підстав.

Підпунктом 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 ПК України
передбачено, що платник податків
зобов'язаний вести в установленому
порядку облік доходів і витрат,
складати звітність, що стосується
обчислення і сплати податків та зборів.

Відповідно до п. 177.1-177.4 ст. 177 ПК України
доходи фізичних осіб - підприємців,
отримані протягом календарного року
від провадження господарської
діяльності, оподатковуються за
ставками, визначеними в п. 167.1 ст. 167
цього Кодексу.

При цьому об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та не
грошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

В силу п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з п. 138.4, 138.6 - 138.9, пп.
138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з п. 138.5,
пп. 138.10.5, 138.10.6 п. 138.10, п. 138.11, 138.12 цієї
статті, п. 140.1 ст. 140 і ст. 141 цього
Кодексу;

крім витрат, визначених у п. 138.3 цієї
статті та у ст. 139 цього Кодексу.

Відповідно до пп.138.1.1 п.138.1 статті 138 ПК
України, витрати операційної
діяльності включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням п.138.2, п.138.11
статті 138, п.140.2 -п. 140.5 статті 140, статті 142
і статті 143 та інших статей ПК України,
які прямо визначають особливості
формування витрат платника податку.

Витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, визнаються витратами
того звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг (п. 138.4
ст. 138 ПК України).

Визначення поняття "собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг" для цілей розділу III ПК
України наведено в пп.14.1.228 п.14.1 статті 14
ПК України, згідно якого собівартість
реалізованих товарів, робіт, послуг - це
витрати, що прямо пов'язані з
виробництвом та/або придбанням
реалізованих протягом звітного
податкового періоду товарів, виконаних
робіт, наданих послуг, які визначаються
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку, що
застосовуються в частині, яка не
суперечить положенням розділу III ПК
України.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, в перевіряємий
період позивачем придбавався товар у
вигляді авто-шин та іншого
автомобільного устаткування, як
запчастини та комп'ютерна техніка. Факт
придбання та передачі даного товару
підтверджується наявними в матеріалах
справи накладними та податковими
накладними виписаними контрагентами
(постачальниками) позивачу (покупець).

Стосовно посилань представників
відповідача в апеляційній скарзі, що
під час проведення перевірки позивачем
не надано товарно-транспортних
накладних із відповідною відміткою,
які б підтверджували передачу товару
від постачальників до позивача, то
колегія суддів зазначає наступне.

В спростування зазначеного, в судовому
засіданні як в суді першої інстанції
так і при перегляді справи в суді
апеляційної інстанції позивач пояснив,
що такий товар отримувався ним
особисто та самостійно, власним
автотранспорт перевозився. У зв'язку з
чим, товаро-транспортні накладні на
перевезення цього товару не
оформлювались. Окрім цього, позивач
пояснив, що у його власному
користуванні для здійснення власної
господарської діяльності знаходяться
транспортні засоби, а саме КРАЗ 256Б (3
шт.), ТАТРА815 держ.номер НОМЕР_3 та
ТАТРА815 держ.номер НОМЕР_4. Позивач
зазначив, що чинним законодавством
таке право не заборонено.

Вказане твердження позивача
відповідає положенням п.2 Постанови
Кабінету Міністрів України "Про
затвердження Переліку документів,
необхідних для здійснення перевезення
вантажу автомобільним транспортом у
внутрішньому сполученні" №207 від 25.02.2009,
яким передбачено, що для водія
юридичної особи або фізичної
особи-підприємця, що здійснює вантажні
перевезення для власних потреб,
потрібно мати лише накладну або інший
документ, який підтверджує право
власності на вантаж.

Окрім цього представники відповідача
на іншу обставину порушення позивачем
податкового законодавства
наголошували, що в актах списання
запасних частин не вказане місце
складання та міститься підпис
невідомої особи. Також у дні підписання
актів на списання запасних частин
автомобілями надавались послуги
перевезення. Одночасно, наголошували,
що позивачем надмірно були придбані
шини, що свідчить про безпідставне їх
списання.

Водночас такі твердження
представників відповідача не знайшли
свого підтвердження, оскільки колегією
суддів в судовому засіданні
дослідженні наявні в матеріалах справи
акти на списання, що надавались
перевіряючим в ході проведення
перевірки. Так, встановлено, що дані
акти складались гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за
їх підписом та підписом позивача
Вказані гр. є найманими водіями, які
працювали на позивача, що
підтверджується долученими до
матеріалів справи цивільно-правовими
договорами на перевезення вантажів на
самоскидах ТАТРА815, які належать
позивачу.

При цьому, в суді першої інстанції у
судовому засіданні в якості свідка
допитано гр. ОСОБА_7, який підтвердив
факт того, що він дійсно був найманим
працівником позивача на договірних
умовах і , що при здійсненні
транспортних перевезень для позивача
здійснювався пробіг на довготривалі
кілометри. В результаті чого, заміна
шин здійснювалась в нормах
експлуатаційного пробігу, проте деколи
виникали обставини, у зв'язку із
великими обсягами навантаження та
пробігу, а також погодні умови, які
зумовлювали негайну понаднормову
заміну шин, ремонт та заміну
комплектуючих на автомобілях. Така
заміна, здійснювалась особисто ним або
іншим водієм під час здійснення
перевезень, оскільки інколи автомобіль
потребував ремонту в нічний час та за
межами відповідних автосервісів, про
що він складав акти на списання.

Разом з тим, на підтвердження факту
надання позивачем послуг по
перевезенню в перевіряємий період
надано акти здачі-прийняття робіт, які
наявні в матеріалах справи і були
оглянуті колегією судів.

Щодо нарахування амортизаційних
відрахувань на основні засоби, які
використовуються в виробничих цілях
позивач зазначив, що під час проведення
перевірки він особисто пропонував
ревізорам здійснити виїзд на
орендовані ним приміщення де
знаходяться закуплена комп'ютерна
техніка та шафи. Однак, перевіряючі
відмовились від даної пропозиції. На
підтвердження факту оренди приміщень
для власної господарської діяльності
позивач надав суду договори оренди
укладені між ним та ПП "Сервісбуд"
(а.с.222-225). В спростування зазначеного,
представники відповідача не змогли
надати суду обґрунтувань, інших
доводів або доказів протилежного.

Положеннями п. 138.2 статті 138 ПК
встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 ПК не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

За змістом ч. 2 ст. 3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні документи для надання їм
юридичної сили і доказовості повинні
мати такі обов'язкові реквізити: назву
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назву документа
(форми), код форми, дату і місце
складання; зміст господарської
операції, вимірювачі господарської
операції (у натуральному і вартісному
виразі), посади, прізвища і підписи
осіб, відповідальних за дозвіл та
здійснення господарської операції і
складання первинного документа.

Закон України "Про бухгалтерський
облік та звітність в Україні" також
визначає принципи бухгалтерського
обліку, які застосовуються у
Податковому кодексі України, а саме:
принцип нарахування та відповідність
доходів і витрат, яким передбачено, що
для визначення фінансового результату
звітного періоду необхідно порівняти
доходи звітного періоду з витратами, що
були здійснені для отримання цих
доходів. При цьому, доходи і витрати
відображаються в бухгалтерському
обліку та фінансовій звітності в
момент їх виникнення, незалежно від
дати надходження або сплати грошових
коштів.

Водночас факт придбання товарів у
власність, згідно договору
купівлі-продажу, та виникнення в
результаті даної події податкового
зобов'язання у позивача щодо
формування витрат пов'язаних з його
господарською діяльністю в
перевіряємий період, підтверджується
вище переліченими первинними
документами.

Таким чином, наявність у позивача
належним чином оформлених первинних
документів свідчить про дотримання ним
спеціальних вимог щодо
документального підтвердження
реальності господарської операції,
відтак формування витрат, які пов'язані
з використанням транспортних засобів,
придбання основних засобів та суми
амортизації основних засобів в
перевіряємий період, здійснено
позивачем правомірно.

Крім того, в судовому засідання під час
апеляційного розгляду справи
представники відповідача, як суб'єкта
владних повноважень, на якого
покладено обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятого ним рішення,
не надали документального та
нормативного підтвердження власних
доводів щодо неправомірного включення
до складу витрат витрати, які пов'язані
з використанням транспортних засобів,
придбання основних засобів, суму
амортизації основних засобів на суму
195132,75 грн.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо
задоволення заявлених вимог у спосіб
та межах, визначених законом.

Оскільки доводи апеляційної скарги
відповідача не ґрунтуються на вимогах
законодавства та не спростовують
висновків суду першої інстанції,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи, та ухвалив судове
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для його скасування або
зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Немирівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів у
Вінницькій області залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 03
листопада 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
23 грудня 2014 року .

Головуючий
Ватаманюк Р.В.

Судді
Мельник-Томенко Ж. М.

Сторчак В. Ю.