Справа № К/9991/52017/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/52017/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України у
Волноваському районі Донецької
області про визнання дій незаконними
та зобов'язання вчинити певні дії, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22 липня 2011
року,-

у с т а н о в и л а :

У січні 2011 року ОСОБА_4 звернулася із
зазначеним позовом до Управління
Пенсійного фонду України у
Волноваському районі Донецької
області (далі - УПФ) про визнання дій
незаконними та зобов'язання призначити
достроково пенсію за віком, як матері
дитини-інваліда. Посилаючись на пункт
3 Прикінцевих положень Закону
України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин; далі -
Закон № 1058-ІV) та на відмову УПФ
призначити достроково спірну пенсію,
позивач просила про задоволення
позову.

Постановою Волноваського районного
суду Донецької області від 28 квітня 2011
року позовні вимоги задоволено.

Оскаржуваною постановою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 22 липня 2011 року, постанову суду
першої інстанції скасовано, ухвалено
нову постанову, якою в задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній позивач, посилаючись на
неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить ухвалене
ним судове рішення скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарги з таких підстав.

Згідно з частиною 3 статті 211 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами касаційного оскарження є
порушення судом норм матеріального чи
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
оскаржуване судове рішення ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Суди встановили, що ОСОБА_4 1959 року
народження має доньку ОСОБА_5 1983 року
народження, яка вперше визнана
інвалідом 20 серпня 1993 року. Після
досягнення 50-ти річного віку позивач
звернулась до відповідача з метою
призначення дострокової пенсії за
віком згідно вимог абзацу 5 пункту 3
Розділу ХУ Прикінцевих положень
Закону № 1058-ІV. Однак у призначенні
такої їй було відмовлено у зв'язку із
тим, що дитину було визнано
дитиною-інвалідом після досягнення нею
шестирічного віку.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, апеляційний суд на
підставі наявних у справі даних
встановив і правильно виходив з того,
що законних підстав для призначення
дострокової пенсії за віком позивачу,
як матері дитини-інваліда, у
відповідача не було.

Так, принципи, засади і механізм
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій визначає
Закон № 1058-ІV, який набрав чинності
1 січня 2004 року.

Статтею 1 Закону № 1058-IV передбачено, що
пенсія - це щомісячна пенсійна виплата
в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 26 цього
ж Закону особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення чоловіками 60 років, жінками
- 55 років та наявності страхового стажу
не менше п'яти років.

Відповідно до абзацу четвертого пункту
3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV
жінки, які народили п'ятеро або більше
дітей і виховали їх до шестирічного
віку, і матері інвалідів з дитинства,
які виховали їх до цього віку, мають
право на призначення дострокової
пенсії за віком, але не раніше ніж за 5
років до досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону,
за наявності не менше 15 років
страхового стажу. При цьому до числа
інвалідів з дитинства належать також
діти-інваліди віком до 16 років.

Згідно з пунктом 25 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою правління ПФУ від 25
листопада 2005 року № 22-1 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 27 грудня
2005 року за № 1566/11846; у редакції, чинній
на час виникнення спірних відносин;
далі - Порядок), у разі якщо дитина
визнана дитиною-інвалідом після
досягнення шестирічного віку, або
інвалідом з дитинства після досягнення
вісімнадцятирічного віку, надається
висновок лікарсько-консультативної
комісії про те, що вона мала медичні
показання для визнання її
дитиною-інвалідом до досягнення
шестирічного віку.

Аналізуючи зазначені положення Закону
слід дійти висновку, що мати
дитини-інваліда має право на
призначення дострокової пенсії за
віком, але не раніше ніж за 5 років до
досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 Закону №
1058-ІV, у тому разі, якщо дитина, яку вона
виховує, визнана дитиною-інвалідом до
досягнення шестирічного віку. Якщо
дитина визнана дитиною-інвалідом після
досягнення нею шестирічного віку, або
інвалідом з дитинства після досягнення
вісімнадцятирічного віку, мати цієї
дитини має право на отримання
зазначеної пенсії лише у разі
наявності висновку
лікарсько-консультативної комісії про
те, що дитина мала медичні показання
для визнання її дитиною-інвалідом до
досягнення шестирічного віку.

Таким чином, оскільки донька позивачки
ОСОБА_5 визнана дитиною-інвалідом у
дев'ять років і судами не встановлені
обставин, які б свідчили про те, що ця
дитина мала медичні показання для
визнання її дитиною-інвалідом до
досягнення шестирічного віку, підстав
для призначення спірно пенсію ОСОБА_4
не було.

За таких обставин відповідач
відмовляючи у призначенні такої пенсії
діяв на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, як
того вимагає частина 2 статті 19
Конституції України.

Отже рішення апеляційного суду
відповідає дійсним обставинам справи
та нормам матеріального і
процесуального права, доводи
касаційної скарги висновків судів не
спростовують, а тому підстав для
скасування судового рішення колегія
суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22 липня 2011
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало