Справа № 804/17951/14
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 р. Справа № 804/17951/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Павловського Д. П.
розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Метком
Інвест" до Державної податкової
інспекції у Кіровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2014р. до суду надійшов даний
адміністративний позов, у якому
позивач просить:

скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 21.10.2014
року Державна податкова інспекція у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

визнати протиправними дії Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, щодо
коригування показників податкової
звітності ТОВ «Метком Інвест» з
податку на додану вартість за липень 2014
р., яке відбулося на підставі Акту
№2667/04-65-22-03/36573617 від 09.10.2014 р в тому числі
дії з виключення з Інформаційної
системи «Податковий блок», підсистема
«Аналітична система» - електронний
сервіс «Перегляд результатів
співставлення» сум податкового
кредиту та податкових зобов'язань з
податку на додану вартість, які
визначені ТОВ «Метком Інвест» у
податковій декларації за липень 2014
року.

зобов'язати ДПІ у Кіровському районі м.
Дніпропетровська, ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області відновити
показники податкової звітності ТОВ
«Метком Іі-нест» з податку на додану
вартість за липень 2014 року, в
Інформаційній системі «Податковий
блок», підсистемі «Аналітична система»
- електронний сервіс «Перегляд
результатів співставлення» та в усі
інші бази, суми податкового кредиту та
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість, які ТОВ «Метком
Інвест» включив до податкових
декларацій з податку на додану
вартість липень 2014 року.

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що було проведено
документальна позапланова виїзна
перевірка Товариства з обмеженої
відповідальністю «Метком Інвест» (далі
за текстом позивач) з питань дотримання
вимог податкового законодавства
України по податку на додану вартість
по взаємовідносинам з платником
податків ТОВ «Мірадон ін Трейд» за
червень липень 2014 року. На підставі
акту перевірки було прийнято податкове
повідомлення - рішення від 21.10.2014 року №
. Позивач вважає, що податкове
повідомлення - рішення підлягає
скасуванню, як таке, що не відповідає
чинному законодавству.

Представник позивача не заперечував
проти розгляду справи у письмовому
провадженні.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився про дату та час
судового засідання був повідомлений
належним чином, що підтверджується
матеріалами справи.

Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи вищевказане, суд ухвалив
розглянути справу у письмовому
провадженні.

Дослідивши матеріали справи судом були
встановлені наступні обставини, а
саме на підставі наказу ДПІ у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
ГУ Міндоходів у Дніпропетровській
області (далі за текстом відповідач)
від 25.09.2014 року №798 проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Метком Інвест» (далі за
текстом позивач) щодо дотримання вимог
податкового законодавства по податку
на додану вартість по
взаємовідносинам з платниками
податків ТОВ «МІРАДОН ІН ТРЕЙД» () за період липень 2014 року,
ТОВ «АВАЛЬБУДСЕРВІС» ()
за період червень 2014 року за
результатами якої складено Акт
2667/04-65-22-03/36573617 від 09.10.2014 року та
винесено податкове повідомлення -
рішення № від 21.10.2014 року.

Позивач вважає, що висновки, наведені
в оскаржуваному акті, а також
повідомлення - рішення № від
21.10.2014 року є незаконними,
необгрунтованими та такими, що
підлягають скасування з огляду на
наступне.

Також, судом були досліджені письмові
докази, а саме: копія акту 2667/04-65-22-03/36573617
від 09.10.2014 року, копія повідомлення
рішення, копія товарно - транспортної
накладної, копія рахунку, копія
видаткової накладної, копія податкової
накладної, копія виписки з банку, копія
витягу із статуту, копія наказу, копія
довідки статистики.

Судом встановлено, а саме що
відповідно до умов чинного
законодавства України Позивачем в
перевіряємому періоді було отримано
від ТОВ «АВАЛЬБУДСЕРВІС» товар, а саме
Грунт ХС-010 сірий у кількості 1000
одиниць на загальну суму 27 504,00 грн.

Висновки ДПІ у Кіровському районі щодо
ненаданні Договору є необгрунтованими,
оскільки у відповідності до ст. 11
Цивільного кодексу України
зобов'язання у сторін можуть виникати
не тільки з договорів, як стверджує ДПІ
у Кіровському районі, а також із дій.

Факт поставки підтверджується
первинними документами (видаткові
накладні, рахунки- фактури, податкові
накладні, ТТН, банківські виписки тощо).
Грошові кошти на загальну суму 27 504,00
грн., у т.ч. ПДВ 4 584,00 грн., були
перераховані Позивачем згідно
платіжних доручень.

Тобто ТОВ «АВАЛЬБУДСЕРВІС» здійснив
поставку товару, а Позивач його
прийняв, у зв'язку з чим, у позивача
виникає обов'язок сплатити за цей
товар.

Сума податку на додану вартість по
податковій накладній в розмірі 4 584,00
грн включено до податкового кредиту
відповідного періоду, відображених у
реєстрі отриманих податкових
накладних, які відповідають даним
додатку 5 до податкової декларації з
ПДВ.

Транспортування придбаного товару
відбувалось власними силами за рахунок
ТОВ «Метком інвест», що
підтверджується ТТН, яка була надана
перевіряючим в ході перевірки.

Згідно Правил перевезення вантажів
автомобільним транспортом,
затверджених наказом Мінтранспорту
України від 14.10.1997 року № 363,
товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу,
а товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи. Також, слід
зазначити, що вищезазначені правила
перевезення вантажів не встановлюють
правил податкового обліку валових
витрат та податкового кредиту
платників податку, а лише встановлюють
права, обов'язки та відповідальність
власників автомобільного транспорту,
разом із цим у покупщ товару та водія
юридичної особи, що здійснює
перевезення для власних потреб,
наявність товарно- транспортної
накладної взагалі не вимагається.
Товарно-транспортна накладна не є
первинним документом, у визначенні ЗУ
«Про бухгалтерський облік та податкову
звітність», який підтверджує придбання
або продажу товарно-матеріальних
цінностей. Цієї ж думки підтримується
ВАСУ у своєму визначені від 23.07.2012 р. по
справі №К-4817/10, від 19.03.12 р. по справі №
К-12207/09 тощо.

Виявлені в ході перевірки ДПІ у
Кіровському районі описки чи помилки у
товарно - транспортній накладній, не
дає підставу ДПІ у Кіровському районі
вважати відсутність факту
транспортування товару від продавця до
покупця фактично не перевіривши
наявність такого Товару на складі
позивача, а лише підтверджує факт
порушення правила заповнення товарно -
транспортної накладної. Тому висновки
про фіктивність товарно-транспортної
накладної є передчасними та
неправомірними.

Статтею 20 ПКУ визначені виключні права
органів державної податкової служби.
Вищеназвана стаття не містить
можливість органам державної
податкової служби здійснювати
правосудця або визначати правочини
недійсними як фіктивні або як такі, що
вчинені з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, без наявності
відповідного рішення суду.

Жодний із правочинів, зазначений
перевіряючим не визнаний недійсним у
судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 228 Цивільного
кодексу України правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 06.11.2009р. № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними»:

«правочинами, які є нікчемними як такі,
що порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 ЦК, є правочини,
що посягають на суспільні, економічні
та соціальні основи держави, зокрема:
правочини, спрямовані на використання
всупереч закону комунальної, державної
або приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо. Усі інші
правочини, спрямовані на порушення
інших об'єктів права, передбачені
іншими нормами публічного права, не є
такими, що порушують публічний
порядок».

Перевіряючим також не було
обґрунтовано належним чином і доведено
у встановленому законом порядку, що
угоди порушують публічний порядок,
суперечать моральним засадам
суспільства та спрямовані на
заволодіння майном держави.

В Акті лише зазначено, без відповідних
доказів, про відсутність реальності
поставок товарів (робіт, послуг) які
економічно необхідні для виконання
такого постачання або здійснення
діяльності тощо, що може свідчити про
відсутність необхідних умов для
здійснення відповідної господарської,
економічної діяльності як позивачем,
так і його контрагентом - є тільки
припущенням.

Таким чином, висновки ревізора про
відсутність реальності поставок є
необгрунтованими, безпідставним та не
містить під собою юридичного
обгрунтування.

Наявність первинних бухгалтерських
документів, складених відповідно до
ст.9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", які свідчать про поставку
товару та надання послуг на адреси ТОВ
«МІРАДОН ІН ТРЕЙД» і ТОВ
«АВАЛЬБУДСЕРВІС», підтверджується, а
також ретельно описуються ДПІ у
Кіровському районі в Акті.

Крім того, слід особливо відмітити, що
всі первинні документи за
перевіряємими договорами відповідають
вимогам первинних документів,
встановленим чинним законодавством, а
саме, передбаченим ч. 2 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність». Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити:

назву документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

За вимогами цивільного законодавства
існує презумпція правомірності
правочину (ст. 204 ЦК України). Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оскаржуваний правочин). До
оскаржуваних правочинів належить
зокрема фіктивний правочин, який
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином. Фіктивний правочин
визнається судом недійсним (ст. 234 ЦК
Украй и).

Відповідно до статті 228 ЦК України
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

У складі цивільного правопорушення,
передбаченого ст. 228 ЦК України,
міститься обов'язкова ознака -
специфічна мета - порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Наявність мети,
включеної до складу правопорушення,
підлягає обов'язковому доведенню.

Слід зазначити, що наявність мети,
зазначеної в диспозиції ст. 228 ЦК
України, у фізичної особи тягне
кримінальну відповідальність за
відповідними статтями Кримінального
кодексу України за скоєний злочин,
замах на злочин або готування до
злочину. Такі обставини можуть бути
доведені лише обвинувальним вироком.

Статтею 207 Господарського кодексу
України передбачено, що господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.
Недійсною може бути визнано також
нікчемну умову господарського
зобов'язання, яка самостійно або в
поєднанні з іншими умовами
зобов'язання порушує права та законні
інтереси другої сторони або третіх
осіб. Нікчемними визнаються, зокрема,
такі умови типових договорів і
договорів приєднання, що: виключають
або обмежують відповідальність
виробника продукції, виконавця робіт
(послуг) або взагалі не покладають на
зобов'язану сторону певних обов'язків;
допускають односторонню відмову від
зобов'язання з боку виконавця або
односторонню зміну виконавцем його
умов; вимагають від одержувача товару
(послуги) сплати непропорційно
великого розміру санкцій у разі
відмови його від договору і не
встановлюють аналогічної санкції для
виконавця.

Таким чином, необхідними умовами для
визнання угоди недійсною є її
укладання з метою, що завідомо
суперечна інтересам держави і
суспільства, та наявність умислу хоча б
у однієї із сторін щодо настання
відповідних наслідків.

Ревізором не наведено жодного факту,
які б підтверджували те, що укладення
договорів, на підставі яких виникли
взаємовідносини між позивачем та його
контрагентами, не відповідали дійсним
намірам сторін щодо набуття цивільних
прав та обов'язків.

ДПІ у Кіровському районі не
посилається на постанови про
притягнення до кримінальної
відповідальності відповідальних осіб
та визнання їх винними у вчиненні
злочинів, передбачених ст. ст. 205 або 212
КК України, яка б набрала законної сили.

Також, на даний час не встановлено
наявність умислу у Позивача на
укладення угод, спрямованих на
ухилення від сплати податків або з
іншою протиправною метою.

Крім того, чинним законодавством
України ДПІ у Кіровському районі не
наділений повноваженнями щодо
визнання правочинів нікчемними
(недійсними) із застосуванням
відповідних наслідків їх нікчемності
(недійсності).

Стосовно коригування податкової
звітності на підставі висновків, щодо
не підтвердження реальності
здійснення операцій.

Відповідно до п.54.3. ст.54 ПК України,
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо: платник податків
не подає в установлені строки
податкову (митну) декларацію, або дані
перевірок результатів діяльності
платника податків, крім електронної
перевірки, свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, суми бюджетного
відшкодування та/або від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків, заявлених
у податкових (митних) деклараціях,
уточнюючих розрахунках. Норма,
передбачена вищезазначеним пунктом
свідчить про наявність у відповідача
повноваження збирати та зберігати
податкову інформацію у відповідних
базах.

З огляду на приписи п.71.1. ст.71, п.74.1, п.74.2.
ст.74 ПК України, визначено поняття
«Податкова інформація» та порядок її
збирання, системи автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів є інформаційними базами
оборки та використання податкової
інформації, а результати її
опрацювання використовуються в своїй
діяльності органами ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області.

Відповідно до п.49.1., 49.2. ст. 49 ПК України
податкова декларація подається за
звітний період в установлені цим
Кодексом строки контролюючому органу,
в якому перебуває на обліку платник
податків. Платник податків
зобов'язаний за кожний встановлений
цим Кодексом звітний період подавати
податкові декларації щодо кожного
окремого податку, платником якого він
є, відповідно до цього Кодексу
незалежно від того, чи провадив такий
платник податку господарську
діяльність у звітному періоді.

Згідно п.49.8 ст.49 ПК України, прийняття
податкової декларації є обов'язком
органу ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області. Під час
прийняття податкової декларації
уповноважена особа органу ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області, в якому перебуває на обліку
платник податків, зобов'язана
перевірити наявність та достовірність
заповнення всіх обов'язкових
реквізитів, передбачених п.48.3. та 48.4
ст.48 ПК України. Інші показники,
зазначені в податковій декларації
платника податків, до її прийняття
перевірці не підлягають.

У відповідності по п.4.9., 5.1.,5.4.
методичних рекомендацій щодо
приймання та комп'ютерної обробки
податкової звітності платників
податків в органах ДПС України від
14.06.2012 р. №516, за відсутності зауважень
до оформлення податкової звітності
вона реєструється, а дані податкової
звітності вносяться до електронної
бази районного рівня. Обробка та
занесення інформації до електронних
баз виконується підрозділом приймання
та обробки податкової звітності. За
відповідність інформації у базах
податкової звітності даним податкових
документів, наданих платником податків
на паперових (електронних) носіях,
несуть відповідальність підрозділи, що
приймають податкову звітність.

Отже із системного аналізу зазначених
норм вбачається, що обов'язок платника
податків щодо подання податкової
звітності кореспондується з обов'язком
податкового органу щодо прийняття
такої декларації. При цьому, до
електронної бази податкової звітності
посадовими особами податкового органу
вносяться задекларовані показники
податкового кредиту та податкових
зобов'язань конкретного платника
податків.

Зважаючи на наведене вище, вважаємо, що
порушення викладені в Акті, не мають
місця, що перевірка носила упереджений
характер, а висновки, викладені в Акті є
такими, що не відповідають дійсності та
не підтверджені первинними та
бухгалтерськими документами, що
суперечить вимогам чинного
законодавства України, ст.83
Податкового Кодексу України.

На підставі вищенаведеного, керуючись
Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95 року.

Виходячи з вищевикладеного, суд
доходить висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню в повному обсязі цілком
правомірними та відповідають чинному
законодавству, і позивачем було
доведено їх правомірність.

Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити
повністю.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 21.10.2014
року Державна податкова інспекція у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області.

Визнати протиправними дії Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, щодо
коригування показників податкової
звітності ТОВ «Метком Інвест» з
податку на додану вартість за липень 2014
р., яке відбулося на підставі Акту
№2667/04-65-22-03/36573617 від 09.10.2014 р в тому числі
дії з виключення з Інформаційної
системи «Податковий блок», підсистема
«Аналітична система» - електронний
сервіс «Перегляд результатів
співставлення» сум податкового
кредиту та податкових зобов'язань з
податку на додану вартість, які
визначені ТОВ «Метком Інвест» у
податковій декларації за липень 2014
року.

Зобов'язати ДПІ у Кіровському районі м.
Дніпропетровська, ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області відновити
показники податкової звітності ТОВ
«Метком Інвест» з податку на додану
вартість за липень 2014 року, в
Інформаційній системі «Податковий
блок», підсистемі «Аналітична система»
- електронний сервіс «Перегляд
результатів співставлення» та в усі
інші бази, суми податкового кредиту та
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість, які ТОВ «Метком
Інвест» включив до податкових
декларацій з податку на додану
вартість липень 2014 року.

Присудити на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Метком
Інвест» документально підтверджені
судові витрати з Державного бюджету
України у сумі 182 (сто вісімдесят дві)
грн. 70 коп.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
шляхом подання апеляційної скарги
через Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна,
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя Д.П.
Павловський