Справа № 825/3300/14
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/3300/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Смірнова О.Є. Провадження №
Суддя-доповідач: Лічевецький І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року
м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд в складі:
головуючого - судді Лічевецького І.О.,
суддів - Мельничука В.П., Мацедонської
В.Е., при секретарі - Війтович Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
Менської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області на постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 17
листопада 2014 року адміністративну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «МЕНА ПАК» до
Менської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ

Публічне акціонерне товариство «МЕНА
ПАК» (надалі за текстом - «ПАТ «МЕНА
ПАК») звернулось до суду з позовом у
якому, з урахуванням клопотання про
уточнення позовних вимог, просило
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 29 вересня 2014 р., яким
товариству зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на 25 257 грн.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 17 листопада
2014 року адміністративний позов
задоволено повністю.

В апеляційній скарзі Менська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області (надалі за
текстом - «Менська ОДПІ»), посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, просить скасувати
вказане судове рішення і прийняти нову
постанову про відмову у задоволенні
позову.

Перевіривши повноту встановлення
окружним адміністративним судом
фактичних обставин справи та
правильність застосування ним норм
матеріального і процесуального права,
Київський апеляційний
адміністративний суд дійшов
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
у період з 18.08.2014 р. по 19.08.2014 р.
посадовцями Менської ОДПІ проведено
позапланову виїзну перевірку ПАТ «МЕНА
ПАК» з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість у зменшення податкових
зобов'язань з ПДВ наступних податкових
періодів за травень 2014 р., яка виникла
за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що
декларувалось у період з 01.04.2014 р. по
30.04.2014 р.

Результати перевірки оформлено актом
№ 763/22/00383260 від 27.08.2014 р.

Згідно цьому акту позивачем порушено
вимоги ст.ст. 198, 200 Податкового кодексу
України (надалі за текстом - «ПК
України») внаслідок чого завищено суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість у зменшення податкових
зобов'язань з ПДВ наступних податкових
періодів за травень 2014 р. на 25 257 грн.

Такий висновок органу доходів та
зборів вмотивовано наступним.

03 лютого 2014 р. між ПАТ «МЕНА ПАК» та ТОВ
«Бізнес Оушен» укладено договір № 32 за
умовами якого останнє зобов'язалось
організувати транспортно-експедиційне
обслуговування вантажів позивача.

На підставі цього договору були
складені акти здачі-прийняття робіт,
рахунки-фактури та податкові накладні.

Розрахунки позивач здійснив шляхом
безготівкового перерахунку коштів, а
сплачений у складі вартості послуг
податок на додану вартість у
загальному розмірі 25 257 грн. відніс до
податкового кредиту, відобразив у
декларації з податку на додану
вартість за квітень 2014 р. та включив у
зменшення податкових зобов'язань з ПДВ
наступних податкових періодів за
травень 2014 р.

Разом з тим, актом Вінницької ОДПІ від
16.07.2014 р. «Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Бізнес Оушен»
щодо підтвердження господарських
відносин з ТОВ «Поберіжжя» встановлено
розбіжність між податковим кредитом
позивача та податковими зобов'язаннями
його контрагента на 9 688 грн. 59 коп.

Крім того, згідно названому акту не
підтверджені господарські операції
між ТОВ «Бізнес Оушен» та ТОВ
«Поберіжжя».

На думку органу доходів та зборів
наведене свідчить про те, що позивач не
мав права для віднесення до
податкового кредиту сум, сплачених
контрагенту, у зв'язку з не
підтвердженням реальності
господарських операцій, а відтак і про
завищення від'ємного значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту у квітні 2014
р. на 25 257 грн.

На підставі висновків, викладених в
акті перевірки, Менською ОДПІ прийнято
податкове повідомлення-рішення №
від 29 вересня 2014 р., яким
товариству зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на 25 257 грн.

Правовідносини, що виникають у зв'язку
з формуванням платником податку на
додану вартість податкового кредиту
врегульовано статтею 198 ПК України.

Так, підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198
ПК України передбачено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від 16
липня 1999 року № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Згідно частини 2 статті 9 цього Закону
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Пунктом 200.1 статті 200 ПК України
встановлено, що сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

За приписами пункту 200.3 статті 200 ПК
України при від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 ПК
України, якщо в наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне
значення, то: бюджетному відшкодуванню
підлягає частина такого від'ємного
значення, яка дорівнює сумі податку,
фактично сплаченій отримувачем
товарів/послуг у попередніх та
звітному податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг; залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

За змістом наведених правових
податковий кредит для визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість має бути підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операцій, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника.

У розгляді цієї справи суд першої
інстанції за наслідками дослідження
первинних документів дійшов висновку
про дотримання позивачем спеціальних
вимог при визначенні об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість та про правомірність
формування ним різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту.

Судова колегія знаходить наведений
висновок окружного адміністративного
суду обґрунтованим та таким, що
підтверджується зібраними у справі
доказами.

Так, на підтвердження товарності
укладених угоди, позивачем було надано
копії: договору на
транспортно-експедиційне
обслуговування № 32 від 03 лютого 2014 р.,
товарно-транспортних накладних,
рахунків-фактур, актів здачі-прийняття
робіт (наданих послуг), податкових
накладних, оборотно-сальдових
відомостей, платіжних доручень, які
свідчать, що зобов'язання між позивачем
та його контрагентом виконувались
сторонами у повному обсязі.

Таким чином, на момент проведення
перевірки у ПАТ «МЕНА ПАК» були наявні
всі необхідні документи,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
бухгалтерського та податкового обліку,
для віднесення до податкового кредиту
сум, сплачених позивачем
контрагентові, а аналіз наданих
позивачем податкових накладних, інших
первинних документів свідчить про
дотримання позивачем спеціальних
вимог щодо документального
підтвердження сум валових витрат та
податкового кредиту по операціям з ТОВ
«Бізнес-Оушен».

Суд першої інстанції вірно не взяв до
уваги посилання відповідача на
наявність розбіжностей між податковим
кредитом позивача та податковими
зобов'язаннями його контрагента.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету або подання податкової
звітності, це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи, а тому сама по собі несплата
податку контрагентом чи неподання ним
звітності (у тому числі внаслідок
ухилення) не може бути підставою для
відмови у праві платника податку на
податковий кредит за наявності факту
здійснення господарської операції

Так само і відсутність контрагента за
юридичною адресою не є підставою для
висновку про неправомірність
формування покупцем валових витрат та
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Судова практика вирішення податкових
спорів виходить з презумпції
добросовісності платників та інших
учасників правовідносин у сфері
економіки. У зв'язку з цим презюмується,
що дії платника, результатом яких є
отримання податкової вигоди,
вважаються економічно виправданими, а
відомості, що містяться у податковій та
бухгалтерській звітності платника, -
достовірні.

Подання платником до контролюючого
органу усіх належним чином оформлених
первинних документів, передбачених
податковим законодавством, з ціллю
отримання податкової вигоди є
підставою для її отримання, якщо
податковий орган не доведе
неправдивість, недостовірність або
суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
податкової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
формування валових витрат та
податкового кредиту.

Водночас, у справі, що переглядається,
податковим органом не доведено
існування таких обставин.

Доводи апеляційної скарги зазначених
вище висновків суду попередньої
інстанції не спростовують і не дають
підстав для висновку, що місцевим
адміністративним судом при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права, а
посилання скаржника на те, що у ТОВ
«Бізнес Оушен» ймовірно відсутні
транспортні засоби є помилковим.

Між позивачем та ТОВ «Бізнес Оушен»
укладено договір у сфері
транспортно-експедиторського
обслуговування.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про транспортно-експедиторську
діяльність» від 01 липня 2004 р. № 1955-IV
транспортно-експедиторська послуга -
це робота, що безпосередньо пов'язана з
організацією та забезпеченням
перевезень експортного, імпортного,
транзитного або іншого вантажу за
договором транспортного
експедирування.

Статтею 8 названого Закону передбачено,
що експедитори за дорученням клієнтів
фрахтують національні, іноземні судна
та залучають інші транспортні засоби і
забезпечують їх подачу в порти, на
залізничні станції, склади, термінали
або інші об'єкти для своєчасного
відправлення вантажів.

Тобто, ТОВ «Бізнес Оушен» не
здійснювало перевезення вантажів, а за
дорученням ПАТ «МЕНА ПАК» залучало
перевізників.

За правилами ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу Менської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області залишити без
задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 17 листопада
2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
прийняття, проте може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі в
20-ти денний строк з дня складення
ухвали в повному обсязі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України, з
подачею документу про сплату судового
збору, а також копій касаційної скарги
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі, та копій
оскаржуваних рішень судів першої та
апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя
І.О.Лічевецький

суддя
В.П.Мельничук

суддя
В.Е.Мацедонська

Ухвала складена в повному обсязі 22
грудня 2014 р.

.

Головуючий суддя
Лічевецький І.О.

Судді:
Мельничук В.П.

Мацедонська В.Е.