Справа № 2а-0770/2838/12
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 р.
№
876/372/14 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Курильця А.Р., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України у Воловецькому районі
Закарпатської області на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 4 грудня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України у Воловецькому районі
Закарпатської області про визнання
протиправним та скасування рішення, -

встановив:

17.09.2012 позивач - ФОП ОСОБА_1 звернувся в
суд із адміністративним позовом до
відповідача - УПФУ у Воловецькому
районі Закарпатської області у якому
просив визнати протиправним та
скасувати рішення від 03.09.2012 № 196 про
застосування фінансових санкцій за
донарахування територіальним органом
Пенсійного фонду або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
соціального внеску.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що на підставі акта
звірки від 14.05.2012 відповідачем було
винесено рішення від 03.09.2012 № 196 про
застосування штрафних санкцій в
розмірі 4452,64 грн за донарахування
територіальним органом Пенсійного
фонду або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску. Однак,
позивач вважає, що таке рішення є
незаконним, оскільки ним сплачувався
єдиний соціальний внесок у розмірі, що
дорівнював розміру мінімального
страхового внеску. У 2011 році він
отримував орендну плату, у
відповідності до укладених договорів
оренди належних йому на праві
приватної власності вантажних
автомобілів. Цей дохід позивач не
приховував і відображав у звітності,
про що надавав відповідні пояснення
відповідачеві.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 04.12.2013 позов
задоволено повністю.

Із цією постановою не погодився
відповідач та оскаржив її в
апеляційному порядку. Вважає, що така є
незаконною і необґрунтованою, оскільки
прийнята з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
а тому просить її скасувати.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянт посилається на те, що в ході
проведення взаємозвірки, результати
якої відображено в акті звірки від
14.05.2012 виявлено, що позивачем згідно
поданої до ДПІ декларації було
нараховано суму чистого доходу в
розмірі 360000 грн. Таким чином, як
стверджує представник відповідача,
позивач з квітня по грудень 2011 року,
вказавши суму чистого доходу в розмірі
360000 грн, а саме: за кожний місяць в сумі
40000 грн, визначив розмір доходу
виходячи з мінімальної величини в
якому отримано чистий дохід. Відтак, у
поданому звіті, а саме: в додатку 5
таблиці 1 - нарахування єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування фізичної особи -
підприємця в графі 3 позивач вказав
суму яка не відповідає вимогам сум
доходу, на яку нараховується єдиний
внесок, з урахуванням максимальної
величини. За порушення позивачем п. 3 ч.
11 ст. 25 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 №
2464-VI (далі - Закон України № 2464-VI), у
зв'язку з тим, що останній своєчасно не
нарахував єдиний внесок за 2011 рік,
відповідачем було винесено рішення від
03.09.2012 № 196. Отже, відповідачем було
застосовано до позивача штрафну
санкцію за донарахування своєчасно не
нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, у відповідності
до чинного законодавства України та на
підставі сум відображених в акті
звірки між відповідачем та Воловецьким
відділенням Свалявської МДПІ.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не прибули, хоча були
належним чином повідомлені про його
дату, час та місце, що підтверджується
наявними у матеріалах справи
повідомленнями про вручення повісток,
а тому у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197
КАС України апеляційний розгляд справи
проведено у порядку письмового
провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційних вимог, вважає, що
апеляційна скарга задоволеною бути не
може.

Судом першої інстанції встановлено, що
13.09.2010 ОСОБА_1 було зареєстровано, як
фізичну особу-підприємця. Відповідно
до Повідомлення від 12.11.2010 № 3173/03 про
взяття на облік фізичної
особи-підприємця, датою подання
позивачем розрахунку суми страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України: щомісяця до
20-го числа наступного за звітнім
місяцем (а.с. 81).

Позивач з 13.09.2010 був зареєстрований
платником страхових внесків в
управлінні Пенсійного фонду України у
Воловецькому районі, а з 01.01.2011 -
платником єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

У відповідності до проведеної 14.05.2012
взаємозвірки між відповідачем та
Воловецьким відділенням Свалявської
ДПІ, результати якої відображено в акті
звірки суми чистого доходу між
органами ДПІ та територіальним органом
Пенсійного фонду України за даними
річної податкової декларації та даними
сум нарахування єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування було
встановлено, що позивачем згідно
поданої до ДПІ декларації нараховано
за 2011 рік суму чистого доходу в розмірі
360000 грн (а.с. 78).

На підставі цього акта винесено
рішення від 03.09.2012 за № 196 про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
Пенсійного фонду України або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску (а.с. 7).

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позов належить задовольнити,
оскільки отримана винагорода за
договорами оренди (найму) не є базою для
нарахування єдиного соціального
внеску. Також, у звітності до
Пенсійного фонду України не
передбачено можливості зробити
відповідну відмітку стосовно того, що
вказаний дохід не є базою для
нарахування та сплати єдиного
соціального внеску. Оскільки, отримана
позивачем, як фізичною особою,
винагорода була доходом - то позивач не
приховував її і відображав у звітності,
про що ним було надано відповідні
пояснення працівникам Управління ПФУ у
Воловецькому району. На підтвердження
своїх висновків, суд першої інстанції
послався на обставини, які встановлені
постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 03.10.2013 по
справі №876/8941/13, якою скасовано вимогу
про сплату єдиного соціального внеску
в розмірі 44526,36 грн, за несплату яких до
позивача і застосовано штрафні
санкції.

Суд апеляційної інстанції
переглядаючи справу в апеляційному
порядку, зазначає таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону
України № 2464-VI платниками єдиного
внеску є роботодавці: підприємства,
установи та організації, інші юридичні
особи, утворені відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, які використовують
працю фізичних осіб на умовах
трудового договору (контракту) або на
інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною
особою-підприємцем, якщо виконувані
роботи (надавані послуги) відповідають
видам діяльності, зазначеним у витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), у
тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами.

Згідно до п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України №
2464-VI (в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
територіальний орган Пенсійного фонду
України застосовує до платника єдиного
внеску такі штрафні санкції: за
донарахування територіальним органом
Пенсійного фонду України або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначеної суми за кожний
повний або неповний звітний період, за
який донараховано таку суму, але не
більш як 50 відсотків суми
донарахованого єдиного внеску.

З аналізу наведених вище положень
можна дійти висновку, що п. 3 ч. 11 ст. 25
Закону України № 2464-VI передбачає
можливість накладення штрафних
санкцій за донарахування своєчасно не
нарахованого єдиного внеску. Тобто,
визначальною обставиною для вирішення
цього спору є встановлення обов'язку
нарахування та сплати платником цього
єдиного соціального внеску.

Як встановлено із матеріалів справи,
рішенням від 03.09.2012 за № 196 до позивача
застосовано штрафні санкції за
порушення позивачем п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону
України № 2464-VI, а тому йому
донараховано 44526,36 грн єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та щодо нього
застосовано штрафні санкції в розмірі
4452,64 грн (а.с. 7).

При цьому, донарахування єдиного
соціального внеску в розмірі 44456,34 грн,
на несплату якого до позивача
оскаржуваним рішенням застосовано
штрафні санкції, Пенсійним органом
оформлено вимогою про сплату боргу від
15.05.2012 № Ф 170/1.

Правомірність донарахування єдиного
соціального внеску вимогою від 15.05.2012 №
Ф 170/1 досліджувалось адміністративним
судом у справі № 2а-0770/2948/12 за позовом
ОСОБА_1 до УПФУ у Воловецькому районі
Закарпатської області, за результатами
розгляду якої постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 03.10.2013 № 876/8941/13 визнано
протиправними дії УПФУ в Воловецькому
районі Закарпатської області щодо
донарахування сум єдиного внеску та
складання Акта розрахунку сум єдиного
внеску, які підлягають сплаті за
результатами підприємницької
діяльності за 2011 рік приватного
підприємця ОСОБА_1 від 15.05.2012. Визнано
протиправними дії УПФУ в Воловецькому
районі Закарпатської області щодо
винесення Вимоги про сплату боргу від
15.05.2012 № Ф 170/1. Скасовано вимогу про
сплату боргу від 15.05.2012 № Ф 170/1 винесену
УПФУ в Воловецькому районі
Закарпатської області.

У вказаній справі суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про
протиправність донарахування ОСОБА_1
єдиного соціального внеску в сумі 4452,64
грн, оскільки отримана винагорода за
договорами оренди (найму) не є базою для
нарахування єдиного соціального
внеску.

Таким чином, постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 03.10.2013 по справі № 2а-0770/2948/12
(апеляційне провадження № 876/8941/13)
встановлено протиправність
нарахування відповідачем єдиного
соціального внеску, за несплату якого,
до позивача рішенням від 03.09.2014 № 196
застосовано штрафні санкції.

Вказану постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
Управління ПФ України у Воловецькому
районі Закарпатської області
оскаржувало у касаційному порядку,
однак ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
28.10.2013 К/800/52931/13 у відкритті касаційного
провадження відмовлено на підставі п. 5
ч. 5 ст. 214 КАС України, оскільки
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших, у яких беруть участь ті
самі особи або особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

Враховуючи те, що судовим рішенням у
справі № 2а-0770/2948/12, яке набрало
законної сили, встановлено
протиправність донарахування
відповідачем ОСОБА_1 єдиного
соціального внеску, тобто встановлено
відсутність обов'язку у позивача щодо
його нарахування та сплати, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про незаконність притягнення позивача
до відповідальності шляхом накладення
фінансових санкцій згідно рішення від
03.09.2012 № 196.

Отже, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції про скасування
оскаржуваного рішення про
застосування штрафних санкцій. Доводи
апеляційної скарги цих висновків не
спростовують.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги, правильно і повно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування
оскаржуваної постанови, суд
апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Воловецькому районі Закарпатської
області - залишити без задоволення, а
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 4 грудня 2013
року у справі № 2а-0770/2838/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
А.Р. Курилець

В.В. Ніколін