Справа № 295/16255/14-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА

іменем України

"23" грудня 2014 р.
Справа № 295/16255/14-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Шидловського В.Б.

суддів:
Євпак В.В.

Капустинського М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Житомирській області на постанову
Богунського районного суду м. Житомира
від "20" листопада 2014 р. у справі за
позовом ОСОБА_3 до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Житомирській області про
зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

Главою 6 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено
особливості провадження окремих
категорій адміністративних справ.
Зокрема, частиною першою ст.183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка є імперативною нормою
встановлюється перелік
адміністративних справ щодо яких
обов'язково застосовується скорочене
провадження. Проте, частиною другою
цієї статті, передбачається можливість
розгляду в скороченому провадженні за
умови, що вимоги не стосуються прав,
свобод, інтересів та обов'язків третіх
осіб. Тобто, лише у випадку залучення до
участі у справі третіх осіб
адміністративна справа не може бути
розглянута в скороченому провадженні.

Крім того, зазначені у частині першій
ст.183-2 Кодексу адміністративного
судочинства України адміністративні
справи щодо яких застосовується
скорочене провадження, можуть бути
розглянуті не у скороченому
провадженні у випадку, передбаченому
частиною четвертою ст.183-2 цього Кодексу
з обов'язковим постановленням
відповідної ухвали.

При відкритті провадження в
адміністративних справах за позовними
вимогами, зазначеними у частині першій
ст.183-2 Кодексу адміністративного
судочинства України, суди першої
інстанції мають зазначати, що саме
скорочене провадження відкривається в
адміністративній справі, а постанови
суду першої інстанції за результатом
розгляду таких справ мають містити
виключно відомості, зазначені у
частині шостої цієї статті.

Тому, порушення судом першої інстанції
особливості провадження справи, а саме
розгляд її не у скороченому
провадженні, не є перешкодою для
апеляційного її розгляду в порядку
письмового провадження, в зв'язку з чим
і оскарження постанови суду першої
інстанції здійснюється в порядку,
передбаченому частинами
восьмою-десятою ст.183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Проте, зазначені порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права не призвели до неправильного
вирішення справи.

Постановою Богунського районного суду
м. Житомира від 20 листопада 2014 року
позовні вимоги задоволено.

Визнано неправомірними дії Головного
Управління Пенсійного Фонду України в
Житомирській області щодо зменшення
ОСОБА_3 основного розміру пенсії з 54 % до
52 %.

Зобов`язано Головне Управління
Пенсійного Фонду України в
Житомирській області провести
перерахунок основної пенсії ОСОБА_3 в
розмірі 54 % як було встановлено під час
її звільнення у вересні 2004 року та до
01.01.2007 року та провести виплати з
урахуванням основного розміру пенсії 54
% від відповідних сум грошового
забезпечення, як було призначено при
звільнення в запас у вересні 2004 року з
22.04.2014 року з урахуванням проведених
виплат.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин справи, що
призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що Позивач
проходила військову службу в ЗС
колишнього СРСР, а в подальшому за
контрактом в ЗС України.

19.08.2004 року наказом начальника
Головного відділу військової
контррозвідки Служби безпеки України
№97-ос за ст.65 п."в" та ст.66 п."в" Положення
про проходження військової служби за
контрактом та кадрової військової
служби у Службі безпеки України,
затвердженого Указом Президента
України від 7 листопада 2001 року № 1053/2001,
ОСОБА_3 звільнено з військової служби
за станом здоров'я.

Відповідачем Позивачу призначено
пенсію з 23 вересня 2004 року за вислугу
років, яка становить 29 роки 7 місяців 29
днів, в розмірі 54 % його грошового
забезпечення.

З вересня 2004 року по січень 2007 року
Позивач отримував пенсію відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон №
2262-XII).

Як зазначено в позовній заяві, в 2007 році
Позивачу розмір пенсії зменшено.

У вересні 2014 року Позивач звернувся до
ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою
про усунення порушення щодо
нарахування їй основного розміру
пенсії в розмірі меншому, ніж було
призначено на час звільнення в 2004 році.

Листом №1054/Л-11 від 22.09.2014 року Позивача
повідомлено про те, що виплата йому
пенсії проводиться в розмірі 52 % від
грошового забезпечення, що відповідає
вимогам законодавства.

Вважаючи такі дії відповідача
протиправними, позивач звернувся до
суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог та зазначає
таке.

Відповідно до частини третьої ст. 43
Закону № 2262-XII, в чинній на час
звільнення Позивача редакції, пенсії
особам офіцерського складу,
прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам, які мають право на
пенсію за цим Законом, та членам їх
сімей обчислюються з розміру
грошового забезпечення, враховуючи
відповідні оклади за посадою,
військовим (спеціальним) званням,
процентну надбавку за вислугу років,
щомісячні додаткові види грошового
забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення) та премії в розмірах,
установлених законодавством.

Згідно із п. 7 Постанови Кабінету
Міністрів України від 17 липня 1992 року №
393 «Про порядок обчислення вислуги
років, призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членів їх сімей» (далі -
Постанова), пенсії обчислюються з таких
видів грошового забезпечення:
відповідних окладів за посадою,
військовим (спеціальним) званням (для
осіб рядового і начальницького складу
органів і підрозділів цивільного
захисту щомісячної надбавки за
спеціальне звання) та відсоткової
надбавки за вислугу років у розмірах,
установлених за останньою штатною
посадою, займаною перед звільненням;
щомісячних додаткових видів грошового
забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення, крім щомісячних надбавок
(доплат), установлених особам, які мають
право на пенсію за вислугу років згідно
із законодавством і залишені за їх
згодою та в інтересах справи на службі)
та премії. Розмір щомісячних
додаткових видів грошового
забезпечення та премії визначається за
24 останні календарні місяці служби
підряд перед звільненням.

Відповідно до частини четвертої
Розділу VII Прикінцевих Положень Закону
України «Про Державний бюджет
України», у 2007 році норми і положення,
зокрема, статей 14, 22, 37 та частини
третьої статті 43 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» застосовуються у
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України виходячи
з наявного фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2007 рік.

Відповідно до частин першої, третьої
ст. 63 Закону № 2262-XII, перерахунок раніше
призначених пенсій
військовослужбовцям, особам, які
мають право на пенсію за цим Законом
та членам їх сімей у зв'язку із
введенням в дію цього Закону
провадиться за документами, що є у
пенсійній справі, а також
додатковими документами, поданими
пенсіонерами на час перерахунку; усі
призначені за цим Законом пенсії
підлягають перерахунку у зв'язку зі
зміною розміру хоча б одного з видів
грошового забезпечення відповідних
категорій військовослужбовців, осіб,
які мають право на пенсію за цим
Законом, або у зв'язку із введенням для
зазначених категорій осіб нових
щомісячних додаткових видів грошового
забезпечення (надбавок, доплат,
підвищень) та премій у розмірах,
встановлених законодавством.
Перерахунок пенсій здійснюється на
момент виникнення права на
перерахунок пенсій і провадиться у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України, у строки,
передбачені частиною другою статті 51
цього Закону. У разі якщо внаслідок
перерахунку пенсій, передбаченого
цією частиною, розміри пенсій
звільненим зі служби
військовослужбовцям, особам, які
мають право на пенсію за цим Законом, є
нижчими, зберігаються розміри раніше
призначених пенсій.

Тобто, підставою для проведення
перерахунку раніше призначеної пенсії
особам, які мають право на пенсію за
зазначеним Законом, є зміна розміру
хоча б одного з видів грошового
забезпечення відповідних категорій
військовослужбовців, осіб, які мають
право на пенсію за цим Законом, або у
зв'язку із введенням для зазначених
категорій осіб нових щомісячних
додаткових видів грошового
забезпечення (надбавок, доплат,
підвищень) та премій у розмірах,
встановлених законодавством.

Проте, Кабінетом Міністрів України
нового порядку та розміру виплат
окремим категоріям громадян не
встановлено та рішень про зміну
розмірів грошового забезпечення
військовослужбовців Служби безпеки
України не приймалось, а отже підстав
перерахування пенсії Позивачу
відповідно до частини третьої ст. 63
Закону № 2262-XII немає, що збігається з
позицією Вищого адміністративного
суду України, викладеною, зокрема, в
його Ухвалі від 23 квітня 2013 року
(К/9991/17758/12) та Інформаційному Листі
№1091/11/13-11.

Також, слід звернути увагу на те, що
починаючи з вересня 2004 року пенсію
Позивачу призначено в розмірі 54%
грошового забезпечення,
підтвердженням чого є розрахунки
пенсії, копії яких наявні в матеріалах
справи.

На думку колегії суддів, відповідачем
протиправно зменшено розмір пенсії
Позивача з 54% до 52%, оскільки Закон
України «Про внесення змін до деяких
законів України з питань пенсійного
забезпечення та соціального захисту
військовослужбовців» №3591-ІV набрав
законної сили в квітні 2006 року, тобто
після призначення Позивачу пенсії, та
не має зворотної дії в часі. Пенсія має
виплачуватися Позивачу в розмірі 54%,
тобто в тому розмірі, який визначено на
час її призначення.

Відповідно до ст. 58 Конституції України
Закон зворотної сили не має, тобто
закон не регулює відносини, що існували
до набрання ним чинності.

Такі дії Відповідача по зменшенню
Позивачу розміру пенсії є
протиправними, такими, що порушують
ст.22 Конституції України та звужують
зміст та обсяг прав Позивача на
пенсійне забезпечення. Наведене
залишилось поза увагою суду першої
інстанції.

Колегія суддів вважає, що
адміністративний позов є
обґрунтованим та таким, що з огляду на
положення ст.99 КАС України підлягає
задоволенню починаючи з 22 квітня 2014
року.

В зв'язку з вищенаведеним, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про протиправність
дій Відповідача щодо зменшення раніше
призначеної йому пенсії та
зобов'язання його виплачувати Позивачу
пенсію з розміру його грошового
забезпечення за останньою перед
звільненням штатною посадою з
урахуванням всіх основних, додаткових
його видів та премії.

Згідно із частиною другою ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, вимоги якої
Відповідачем не виконано.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно із частиною десятою ст. 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі оскарження в
апеляційному порядку постанови,
прийнятої у скороченому провадженні,
ухвала суду апеляційної інстанції по
такій справі є остаточною і оскарженню
не підлягає.

Судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
за таких підстав, апеляційна скарга
залишається без задоволення, а
Постанова суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Житомирській області залишити без
задоволення, а постанову Богунського
районного суду м. Житомира від "20"
листопада 2014 р. без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її
постановлення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
В.Б. Шидловський

судді:
В.В. Євпак

М.М. Капустинський

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3
АДРЕСА_1,10000

3- відповідачу/відповідачам: Головне
управління Пенсійного фонду України в
Житомирській області вул.Ольжича,
7,м.Житомир,10003

4-третій особі: - ,