Справа № 804/1793/14
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року м. Київ
К/800/22824/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Маринчак Н.Є.

Муравйова О.В.

за участю секретаря:
Іванова Д.О.

представників:

позивача: Созінової Н.І.

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Західно-Донбаської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
28.02.2014 року

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 02.04.2014 року

у справі № 804/1793/14

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю
«Укртехснаб»доЗахідно-Донбаської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
областіпровизнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Укртехснаб» (далі по
тексту - позивач, ТОВ «Укртехснаб»)
звернулось з позовом до
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (далі по
тексту - відповідач, ОДПІ) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
28.02.2014 року адміністративний позов
задоволено.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 02.04.2014 року апеляційну скаргу ОДПІ
залишено без задоволення, а рішення
суду першої інстанції - без змін.

Відповідач, не погоджуючись з
вищевказаними рішеннями судів першої
та апеляційної інстанцій, оскаржив їх у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та прийняти
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог повністю.

У запереченні на касаційну скаргу ТОВ
«Укртехснаб», посилаючись на те, що
суди першої та апеляційної інстанції
не допустили порушень норм
матеріального та процесуального права,
просить касаційну скаргу ОДПІ залишити
без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представника позивача, дослідивши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, суд касаційної
інстанції дійшов висновку щодо
наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОДПІ проведено планову
виїзну документальну перевірку ТОВ
«Укртехснаб» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2012 року по
31.12.2012 року, за результатами якої
складено акт від 10.01.2014 року № 11/22.3-31217091.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135
Податкового кодексу України, а саме: не
включено до складу валового доходу за
2012 рік суми безповоротної фінансової
допомоги у розмірі 2283898,00 грн., пп. 138.1.1 п.
138.1 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, завищено
витрати за період з 01.04.2012 року по 31.12.2012
року на загальну суму 238953,00 грн., що
призвело до заниження податку на
прибуток приватних підприємств на суму
529799,00 грн. за ІV квартал 2012 року, п. 198.6 ст.
198 Податкового кодексу України,
включено до складу податкового кредиту
суму податку на додану вартість у
розмірі 26666,00 грн., що не підтверджено
податковими накладними.

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, ОДПІ прийнято
податкові повідомлення-рішення від
24.01.2014 року № 000072203, яким ТОВ
«Укртехснаб» збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 39999,00 грн. (за основним
платежем - 26666,00 грн. та за штрафними
санкціями - 13333,00 грн.), №000052203, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств на 794698,00 грн. (за
основним платежем - 529799,00 грн. та за
штрафними санкціями - 264899,00 грн.).

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали необґрунтованими такі
висновки податкового органу, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 135.1 ст. 135
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) доходи, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
включаються до доходів звітного
періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з: доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті; інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Підпунктом 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 ПК України
передбачено, що інші доходи включають
вартість товарів, робіт, послуг,
безоплатно отриманих платником
податку у звітному періоді, визначена
на рівні не нижче звичайної ціни, суми
безповоротної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
податковому періоді, безнадійної
кредиторської заборгованості, крім
випадків, коли операції з
надання/отримання безповоротної
фінансової допомоги проводяться між
платником податку та його
відокремленими підрозділами, які не
мають статусу юридичної особи.

Пунктом 137.10 ст. 137 ПК України
передбачено, що суми безповоротної
фінансової допомоги та безоплатно
отримані товари (роботи, послуги)
вважаються доходами на дату фактичного
отримання платником податку товарів
(робіт, послуг) або за датою надходження
коштів на банківський рахунок чи в касу
платника податку, якщо інше не
передбачено цим розділом.

Згідно пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України
безповоротна фінансова допомога - це:

- сума коштів, передана платнику
податків згідно з договорами
дарування, іншими подібними договорами
або без укладення таких договорів;

- сума безнадійної заборгованості,
відшкодована кредитору позичальником
після списання такої безнадійної
заборгованості;

- сума заборгованості одного платника
податків перед іншим платником
податків, що не стягнута після
закінчення строку позовної давності;

- основна сума кредиту або депозиту, що
надані платнику податків без
встановлення строків повернення такої
основної суми, за винятком кредитів,
наданих під безстрокові облігації, та
депозитів до запитання у банківських
установах, а також сума процентів,
нарахованих на таку основну суму, але
не сплачених (списаних);

- сума процентів, умовно нарахованих на
суму поворотної фінансової допомоги,
що залишається неповерненою на кінець
звітного періоду, у розмірі облікової
ставки Національного банку України,
розрахованої за кожний день фактичного
використання такої поворотної
фінансової допомоги.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, згідно даних рахунку 631
«розрахунки з вітчизняними
постачальниками» за ТОВ «Укртехснаб»
обліковується кредиторська
заборгованість перед ТОВ
«Дніпроторгінвест» у розмірі 1836675,81
грн. та перед ТОВ «Модем» в сумі 447221,68
грн., яка на час проведення перевірки не
була погашеною та визнається ТОВ
«Укртехснаб».

Вищевказана кредиторська
заборгованість виникла в рамках
договірних відносин ТОВ «Укртехснаб» з
ТОВ «Дніпроторгінвест» та з ТОВ
«Модем» згідно договорів
купівлі-продажу від 30.08.2010 року № 01/09 та
від 01.04.2011 року № 01/04.

На виконання умов вищевказаних
договорів протягом 2010-2012 років ТОВ
«Дніпроторгінвест» та ТОВ «Модем» було
продано ТОВ «Укртехснаб» товари,
зокрема, підшипники, блоки, субблоки,
паливні баки та інші запчастини,
передача товару відбувалася на платній
основі.

Згідно платіжних доручень, що
містяться в матеріалах справи, частина
отриманого товару була оплачена
позивачем.

Неоплачена частина вартості
отриманого від ТОВ «Дніпроторгінвест»
та ТОВ «Модем» товару обліковується за
ТОВ «Укртехснаб» як кредиторська
заборгованість.

В акті перевірки зазначено, що
вищевказана заборгованість має місце
по підприємствам (ТОВ
«Дніпроторгінвест» та ТОВ «Модем»), які
на останній день перевіряємого періоду
мають стан 3 «розпочато ліквідаційну
процедуру» та на день складання акту
перевірки позивач із цими
підприємствами не розрахувався.

Крім того, ОДПІ зазначає, що така
заборгованість є безнадійною у
розумінні приписів абз. «в» пп. 14.1.11 п.
14.1 ст. 14 ПК України, та, згідно пп. 135.5.4 п.
135.5 ст. 135 ПК України має бути включена
до складу інших доходів.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно роздруківок з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, ТОВ
«Дніпроторгінвест» та ТОВ «Модем»
перебувають у стані припинення.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ТОВ «Дніпроторгінвест»
та ТОВ «Модем» не визнані банкрутами у
встановленому законом порядку та не
припинені як юридичні особи у зв'язку з
їх ліквідацією, що не заперечується
відповідачем.

Таким чином, суди першої та апеляційної
інстанції дійшли вірного висновку, що
кредиторська заборгованість ТОВ
«Укртехснаб» по господарським
взаємовідносинам з ТОВ
«Дніпроторгінвест» та ТОВ «Модем» не є
безповоротною фінансовою допомогою та
не може вважатися безнадійною
заборгованістю, оскільки не підпадає
під визначення такої за пп. 14.1.11, пп.
14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

Відповідно до вимог п. 138.1 ст. 138 ПК
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Згідно пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України
витрати операційної діяльності
включають: собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України
передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України
передбачено, що не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відповідно до п. 138.4 ст. 138 ПК України (в
редакції, чинній на час спірних
правовідносин), витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно п. 138.11 ст. 138 ПК України суми
витрат, здійснені в минулі звітні роки
і не враховані в минулих податкових
періодах у зв'язку з допущенням помилок
та виявлені у звітному податковому
періоді в розрахунку податкового
зобов'язання відображаються у складі
інших витрат, а ті, які здійснені у
звітному податковому році, - у складі
витрат відповідної групи (собівартості
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, загальновиробничих
витрат, адміністративних витрат тощо).

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що витрати в сумі 238953,00
грн. є витратами на придбання ТОВ
«Укртехснаб» товару за договором
купівлі-продажу від 01.07.2011 року № 01/07,
укладеного з ТОВ «Техмедбуд».

Фактичне виконання умов вищевказаного
договору підтверджується наявними в
матеріалах справи первинними
документами, зокрема - видатковою
накладною від 19.03.2012 року № 1502,
платіжним дорученням від 29.03.2012 року №
122.

Отже, суди дійшли вірного висновку, що
ТОВ «Укртехснаб» має право на
віднесення до складу витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування податком на прибуток,
відповідних фактично здійснених
витрат, підтверджених належним чином
оформленими первинними документами.

В свою чергу, щодо податкового
повідомлення - рішення від 24.01.2014 року
№000072203, яким ТОВ «Укртехснаб»
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на 39999,00
грн., слід зазначити наступне.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України
передбачено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник. податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає зокрема, у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до вимог п. 198.3 ст. 198 ПК
України (в редакції, чинній на час
спірних правовідносин) податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, та
було встановлено судами попередніх
інстанцій, між ТОВ «Укртехснаб» та ТОВ
«Литмаш» були здійсненні господарські
операції щодо придбання товарів
(договір купівлі-продажу від 18.06.2012 року
№ 39/12).

Реальність здійснення господарських
операцій між позивачем та вищевказаним
контрагентом підтверджується наявними
в матеріалах справи податковими
накладними, видатковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
платіжними дорученнями, тощо.

Вищевказані документи оформлені
відповідно до вимог чинного
законодавства, Закону України № 996 «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», є документами
первинного обліку.

Використання позивачем придбаних
товарів у власній господарській
діяльності підтверджується
матеріалами справи.

Отже, з огляду на вищевказані обставини
справи, колегія суду погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанції щодо реальності
господарських операцій, укладених між
позивачем та вищевказаним
контрагентом.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ТОВ «Литмаш» на час
спірних відносин було зареєстроване як
платник податку (відповідно до вимог
чинного законодавства).

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суди першої та
апеляційної інстанцій вірно
застосували норми матеріального права,
отже, прийняті податковим органом
спірні рішення є неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

В свою чергу, доводи касаційної скарги
не відповідають фактичним обставинам
справи та спростовуються
вищезазначеними нормами права, отже,
відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає залишенню без
задоволення, а постанова
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 28.02.2014 року
та ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 02.04.2014 року залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Західно-Донбаської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
28.02.2014 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 02.04.2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
Н.Є. Маринчак О.В. Муравйов