Справа № 0670/4011/12
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Літвин
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
ПОСТАНОВА

іменем України

"18" грудня 2014 р.
Справа № 0670/4011/12

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Котік Т.С.

суддів:
Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

при секретарі
Рожко М.М. ,

за участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "13" жовтня
2014 р. у справі за позовом Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4 до
Овруцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправними
та скасування податкових повідомлень -
рішень ,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2012 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до
суду з вказаним позовом та з
урахуванням уточнення позовних вимог,
просив визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення: № в частині
збільшення зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в сумі 41457,12 грн. і
застосування штрафної (фінансової)
санкції на суму 10364,25 грн., а також,
№ в частині збільшення
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 510 грн., винесені
Овруцькою об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області 07 червня 2012 року, за
результатами планової документальної
виїзної перевірки позивача.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2014
року відмовлено в задоволенні позову в
повному обсязі.

В апеляційній скарзі фізична
особа-підприємець ОСОБА_4, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати судове рішення та ухвалити
нове - про задоволення позовних вимог.
Зокрема, апелянт посилається на те, що
судом неповно з"ясовано обставини, що
мають значення для справи, а висновки
суду не узгоджуються з тими
обставинами, які встановлено під час
розгляду справи.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обгрунтованість
судового рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що за
результатами виїзної планової
документальної перевірки фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, щодо
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2009 року по 31.12.2011 року,
посадовими особами Овруцької ОДПІ ГУ
Міндоходів у Житомирській області 17
травня 2012 року складено акт за
№212/1701/НОМЕР_1 ( а.с. 23-54, т. 1).

Згідно висновків акту встановлено
порушення позивачем вимог:

- ст. 13, п.14.4, п.14.5, ст.14 "Інструкції про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю" №12 від 21.04.1993 року, ст.13 ДКМУ
13-92 від 26.12.1992 року "Про прибутковий
податок з громадян", п.177.2 ст.177, п.п.138.2
ст.138 Податкового Кодексу України, в
результаті чого донараховано податок з
доходів фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності на суму
53634,14 грн.;

- п.187.1 ст.187, п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість за
березень на суму 1197 грн.

07 червня 2012 року, за наслідками
розгляду акту перевірки, контролюючим
органом прийнято податкові
повідомлення-рішення:

- №, яким збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб на загальну суму 63580,18
грн., у тому числі за основним платежем -
50856,14 грн. та 12714,04 грн. штрафних
(фінансових) санкцій (а.с. 18, т.1);

- №, яким збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість на загальну суму 1198 грн., у
тому числі за основним платежем 1197 грн.
та 1 грн. штрафних (фінансових) санкцій
(а.с. 16, т.1).

Суд першої інстанції перевіряючи
юридичну та фактичну обґрунтованість
мотивів, покладених суб'єктом владних
повноважень в основу спірних
податкових повідомлень-рішень, а також
висновків, відображених в акті
перевірки, на відповідність вимогам ч.3
ст.2 КАС України, дійшов висновків, що
відповідач при винесенні податкового
повідомлення-рішення від 07.06.2012 року
№ діяв правомірно.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з вказаним висновком,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
підставою для винесення податкового
повідомлення-рішення № від 07
червня 2012 року в частині збільшення
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 510 грн., було порушення
позивачем п. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України, а саме, в березні 2011
року згідно уточнюючого розрахунку
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок (вх. № від 12.04.2012 року)
підприємцем віднесено до складу
податкового кредиту суми ПДВ в розмірі
510 грн. (по податковій накладній №24430
від 03.03.2011 року отриманій від ТОВ "ЛЕРУА
МЕРЛЕН Україна"), в результаті чого
завищено податковий кредит за березень
2011 року в сумі 510грн.

Суд першої інстанції, погодився з
висновками податкового органу про те,
що позивачем допущено вказане
порушення, оскільки пунктом 198.6. ст. 198
Податкового кодексу України, зокрема,
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку контролюючим органом
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Проте, як встановлено під час перевірки
та не заперечується самим позивачем,
податкова накладна від 03.03.2011 року була
включена до податкового кредиту по
проходженні 365 календарних днів, а саме
407 днів.

Доводи позивача в підтвердження
позовних вимог щодо того, що він
скористався своїм правом на включення
даної суми податкового кредиту не на
підставі п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України, а на підставі ч.2 ст.102.1 ст. 102
Податкового кодексу України,
обґрунтовано відхилено судом першої
інстанції.

Так, відповідно до ч.2 п.102.1 ст. 102
Податкового кодексу України у разі
подання платником податку уточнюючого
розрахунку до податкової декларації
контролюючий орган має право визначити
суму податкових зобов'язань за такою
податковою декларацією протягом 1095
днів з дня подання уточнюючого
розрахунку.

Отже, виходячи з приписів даної
правової норми, на яку посилається
позивач, вона передбачає право
контролюючого органу визначати суму
податкових зобов'язань, в свою чергу
виходячи з аналізу п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, право
включення сум податку на додану
вартість на підставі податкових
накладних зберігається за платником
податку протягом 365 днів.

Так само, є безпідставним і посилання
позивача в апеляційній скарзі на те, що
ним внесено зміни до податкової
звітності відповідно до вимог ч.1 ст. 50
Податкового кодексу України, оскільки
зазначене не узгоджується з
обставинами, встановленими під час
перевірки та вимогами п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України.

З огляду на вищезазначене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції, що податкове
повідомлення-рішення № від 07
червня 2012 року в частині збільшення
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 510 грн. винесено
правомірно, а тому підстави для
задоволення позову в названій частині
відсутні.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з висновками суду першої
інстанції щодо правомірності
винесення податкового
повідомлення-рішення № в частині
збільшення зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в сумі 41457,12 грн. і
застосування штрафної (фінансової)
санкції на суму 10364,25 грн., оскільки такі
висновки суду зроблено без з"ясування
усіх обставин по справі.

Як убачається з матеріалів справи,
підставою для винесення спірного
рішення стало те, що ФОП ОСОБА_4,
перебуваючи на спрощеній системі
оподаткування, в 4 кварталі 2010 року
перевищив обсяг виручки на 90 468,12 грн., в
порушення вимог ст.177.4 ПК України в
період з 02.11.2010 року по 31.12.2010 року,
включив до витрат товари придбані у ФОП
ОСОБА_7, які не були реалізовані у
вказаному періоді, занизив валовий
дохід у зв"язку із зняттям готівки у 2011
році та не всю суму використав в
господарській діяльності, не
відобразив в декларації за 2011 рік
внесену ним виручку в сумі 55098,75 грн. на
розрахунковий рахунок та завищив
валові витрати за період з 01.01.2011 року
по 31.12.2011 року на суму 62 660,27 грн.

Проте, судом першої інстанції не надано
правої оцінки зазначеним
господарським операціям, які стали
підставою для винесення спірного
рішення.

Натомість, відмовляючи у задоволенні
позову, суд дослідив лише обставини
завищення позивачем валових витрат за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року на
суму 62 660,27 грн., які встановлено
висновками експерта.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
завищення позивачем валових витрат
всього в сумі 62660,27грн. у зв"язку з тим,
що позивачем віднесено до складу
валових витрат, витрати на придбання
ТМЦ, які не підтверджені документально,
окрім того, сума витрат на придбання
ТМЦ значно перевищує суму сформованого
придбання згідно Декларації по ПДВ
(вартість підтверджених витрат згідно
додатку №7 до декларації про майновий
стан та доходи становить 1171017,27 грн.,
сума придбання згідно декларації з
податку на додану вартість становить
1054447,0 грн.), що є порушенням пп. 138.2, ст.138
Податкового кодексу України.

Під час розгляду справи, з метою
з'ясування чи підтверджується
документально висновок акту №
212/1701/НОМЕР_1 від 17.05.2012 року про
результати планової виїзної перевірки
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
позивачем за період з 01.10.2009 року по
31.12.2011 року, в частині завищення валових
витрат за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011
року у суму 62660,27грн., в тому числі: за 1
квартал 2011 року у сумі 17891,36 грн., за 2011
рік у сумі 44768,81грн., відповідно до ст.81
КАС України за клопотанням
представника позивача, призначено
судово-бухгалтерську експертизу,
проведення якої доручено судовому
експерту Бутинець Т. А. (а.с.91, 94 т.2).

За результатами проведення
дослідження бухгалтерських документів
матеріалів адміністративної справи
судовий експерт (висновок судово -
бухгалтерської експертизи №7 від 20.07.2014
року, а.с.101-134 т.2), підтвердив висновок
акту перевірки № 212/1701/НОМЕР_1 від 17.05.2012
року про результати планової виїзної
перевірки дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_4 ідентифікаційний номер
НОМЕР_1 за період з 01.10.2009 року по 31.12.2011
року, в частині факту завищення валових
витрат щодо собівартості придбаних
товарів за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011
року. За результатами співставлення
інформації наведеної в первинних
документах ФОП ОСОБА_4, щодо придбаних
та реалізованих ТМЦ, собівартість
придбаних товарів які безпосередньо
пов'язані з отриманими доходами та
відносяться до валових витрат за
період з 01.01.2011р. по 31.12.2011р. становить
63599 грн. 34 коп. ( в 1 кварталі 2011р.- 2651 грн.
37 коп. "+" в 2 кварталі 2011р.- 60947 грн. 97 коп.).

Окрім того, відповідно до ст. 1 Указу
Президента України від 03.07.1998 р. № 727/98
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» зі змінами і
доповненнями) виручкою від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг)
вважається сума, фактично отримана
суб'єктом підприємницької діяльності
на розрахунковий рахунок або в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Підпунктом 9.12.1 п. 9.12 ст. 9 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
(зі змінами та доповненнями на час
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою від продажу
нею товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

До спеціального законодавства
належить, зокрема, законодавство з
питань спеціальної (спрощеної) системи
оподаткування обліку і звітності,
провадження якої здійснюється
фізичними особами - суб'єктами
підприємницької діяльності за
правилами, встановленими Указом
Президента України від 03.07.1998 р. № 727/98
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва».

Відповідно до ст. 2 цього Указу фізична
особа - платник єдиного податку сплачує
єдиний податок за ставкою,
встановленою місцевими радами за
місцем державної реєстрації цього
платника залежно від виду діяльності.
Єдиний податок сплачується виключно з
доходів, одержаних фізичною особою
-суб'єктом підприємницької діяльності,
з додержанням вимог Указу № 727/98,
зокрема якщо дохід платника єдиного
податку не перевищує 500 тис. грн. на рік,
а в трудових відносинах з ним перебуває
не більше 10 осіб. Якщо суб'єкт
підприємницької діяльності, який обрав
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності, отримує доходи за умов,
відмінних від установлених Указом
Президента України від 3 липня 1998 р. №
727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів злого підприємництва» для
провадження спрощеної системи
оподаткування.

Як убачається з матеріалів справи, в 4
кварталі 2010 р. позивачем перевищено
граничний обсяг виручки 500 тис. грн. на
суму 90468,12 грн., а тому відповідно до ст. 5
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» (зі змінами і
доповненнями) починаючи з 01.01.2011 р.
підприємець перейшов на загальну
систему оподаткування.

Окрім того, під час перевірки
встановлено, ФОП ОСОБА_4, від
здійснення підприємницької діяльності
отримав інші доходи, ніж доходи, які
можуть обкладатися єдиним податком
згідно з правилами, встановленими
спеціальним законодавством з питань
спрощеної системи оподаткування
/Указом від 03.07.98 N 727/98/, а тому повинен
сплатити з цих доходів /тобто із суми
перевищення понад 500 тис. грн./ податок з
доходів фізичних осіб.

Такий висновок податкового органу
узгоджується з приписами ч.3 ст.11
Закону України "Про державну підтримку
малого підприємництва" та ст.4 Указу,
відповідно до яких, спрощена система
оподаткування, бухгалтерського
обліку та звітності може
застосовуватися поряд з діючою
загальною системою оподаткування,
бухгалтерського обліку та звітності,
передбаченою законодавством.

Також, відповідно до п.п. 4.2.8. п.4.2. ст.4
Закон України від 22 травня 2003 м 889-ІV
"Про податок з доходів фізичних
осіб" до складу загального
оподатковуваного доходу, який входить
до складу річного оподаткованого
доходу платника податків, включаються:
оподатковуваний дохід (прибуток), не
включений до розрахунку загальних
оподатковуваних доходів попередніх
податкових періодів та самостійно
виявлений у звітному періоді платником
податку або нарахований податковим
органом згідно із законом.

Статтею 13 розділу IV зазначеного
вище Декрету, оподаткованим доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств".

Разом з тим, не можна погодитися з
висновками податкового органу про те,
що позивачем в порушення вимог ст.177.4 ПК
України віднесено до витрат кошти по
накладній від 03.11.2010 року на закупівлю
товару у ФОП ОСОБА_7 з тих підстав, що в
період з 02.11.2010 року по 31.12.2010 року такі
товари не були реалізовані, а тому не
вважаються витратами.

Як вбачається з матеріалів справи під
час вчинення зазначеної господарської
операції був чинним Закон України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Зокрема, за змістом пункту 5.1. ст.5
Закону валові витрати виробництва та
обігу (далі - валові витрати) - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
як компенсація вартості товарів
(робіт, послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1. пункту 5.2 статті 5 Закону
до складу валових витрат включаються:
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати
з придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Виходячи з приписів зазначених
правових норм, позивачем правомірно,
відповідно до вимог Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» віднесено до витрат суму
коштів за придбані у ФОП ОСОБА_7 товари,
посилання податкового органу на норми
податкового кодексу є безпідставними.

Також, колегія суддів не може
погодитися з висновками податкового
органу про порушення позивачем вимог
п. 177.2 ст.177 ПК України, щодо
неоподаткуванння позивачем суми
отриманих з розрахункового рахунку ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" м. Київ
(особовий рахунок НОМЕР_2) протягом 1
кварталу 2011 року готівкових коштів в
сумі 46000,00 грн., з яких було сплачено
готівкою за товари лише 8073,20 грн.

На думку податкового органу, решта суми
37926,80 грн., в т.ч. ПДВ-6321,13 грн., не
використана в господарській
діяльності платника, а тому вказана
сума не являється прибутком платника
від діяльності, так як відповідно до
поданої Декларація №11676 від 10.05.2011 сума
чистого доходу становить - 2566,60 грн., з
якого було сплачено податок з доходів
від підприємницької діяльності.

Отже, невикористана сума готівки 31605,67
грн. не віднесена до складу валового
доходу, внаслідок чого занижено
оподатковуваний дохід, та занижено
суму доходу на 3771,27 грн. як різниця між
даними платника та даними перевірки
(фактично за 1 квартал надійшло коштів
по банку згідно виписок 144350,33 грн.,
платником відображено в декларації
140579,06 грн.).

Аналогічні порушення, на думку
податкового органу було допущено і
щодо інших виписок по рахунках ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" м. Київ по
особовому рахунку НОМЕР_2, так, протягом
квітня-грудня 2011 року платником було
отримано готівкові кошти в сумі 148300,00
грн., з них було сплачено готівкою за
товари суму 26921,41 грн., а решта суми 121378,59
грн., в т.ч. ПДВ 20229,77 грн., не використана
в господарській діяльності платника і
не являється прибутком платника від
діяльності, так як відповідно до
поданої Декларація №25599 від 09.02.2012 сума
чистого доходу становить -17985,20 грн., з
якого було сплачено податок з доходів
від підприємницької діяльності. Окрім
того, зазначена сума в порушення п. 177.10.
ст.177 ПК України не відображена і в
Книзі обліку доходів і витрат.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
позивач в 1 кварталі 2011 року отримав від
своїх покупців грошові кошти,
задекларував їх як торгівельну
виручку, за вирахуванням витрат на
підприємницьку діяльність згідно ст. 177
ПК України, на підставі поданої
декларації сплатив всі податки, в тому
числі і податок з доходів фізичних
осіб, що не заперечується податковим
органом.

Протягом даного кварталу зняв зі свого
розрахункового рахунку частину коштів
в сумі 46000, із яких закупив товарів на
суму 8073,20. Залишок суми - 37926,80грн.
витратив на власні потреби та на
заплановані витрати на закупівлю
товарів у майбутньому, а тому згідно
вимог ст. 164 ПК України такі кошти не
включені до переліку об'єктів
оподаткування, оскільки в момент їх
зняття з рахунку, не були виручкою та з
них було сплачено всі податки, в тому
числі і податок з доходів фізичних
осіб.

Фактично, зазначаючи про порушення
позивачем вимог п. 177.2 ст.177 ПК України,
податковий орган вимагає сплату
податку від отриманої суми в
подвійному розмірі ставки.

Так само, не можна погодитися з
висновками податкового органу з
приводу того, що внесені позивачем на
розрахунковий рахунок готівкові
коштів в сумі 66 118,50 грн., є виручкою та
повинні бути відображені в декларації
за 2011 рік.

Як вбачається з матеріалів справи,
зазначені кошти внесено ФОП на
підставі платіжних доручень як
поповнення власного рахунку, будь-яких
доказів на підтвердження того, що ці
кошти вносилися як виручка від суми
коштів отриманих від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг)
податковим органом не надано та не
встановлено судом, а тому посилання
податкового органу на порушення
позивачем вимог пп.177.2,177.10 ст.177 ПК
України, є безпідставними.

Отже, виходячи з висновків акту
перевірки та обставин, встановлених
під час розгляду справи, частина
порушень на які посилається податковий
орган знайшли своє підтвердження, а
саме, що стосується завищення
позивачем валових витрат у розмірі
62660,27 грн. та порушення ч.1 ст.1, ч.1 ст.5
Указу Президента України "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб"єктів малого
підприємництва" в частині перевищення
граничного обсягу виручки за 2010 рік у
розмірі 71948,12 грн., з якої не сплачено
суму податку з доходів фізичних осіб.

Разом з тим, висновки податкового
органу щодо безпідставного віднесення
до витрат суму коштів за придбані 03.11.2010
року товари, заниження валового доходу
у зв"язку із зняттям готівки у 2011 році
та не використання її в повному обсязі
в господарській діяльності, а так само,
не відображення в декларації за 2011 рік
внесених коштів в сумі 55098,75 грн. на
розрахунковий рахунок, не знайшли
свого підтвердження, а тому визначення
податкового зобов"язання з податку на
доходи фізичних осіб по вказаних
господарських операціях є
протиправним, а податкове повідомлення
- рішення у названій частині підлягає
скасуванню.

Отже, за наслідком встановлення судом
невідповідності частини рішення
суб'єкта владних повноважень вимогам
чинного законодавства є визнання
такого акта частково протиправним, при
умові, що цю частину може бути
ідентифіковано (виокремлено, названо)
та що без неї оспорюваний акт в іншій
частині (частинах) не втрачає свою
цілісність, значення. Зокрема, частково
протиправним можна визнати якусь
частину, пункт, речення рішення або
рішення в частині нарахування певної
суми окремого виду податку чи збору.

Разом з цим, суд не може підміняти
державний орган, рішення якого
оскаржується, приймаючи замість нього
рішення, яке визнається протиправним,
інше рішення, яке б відповідало закону,
та давати вказівки, які б свідчили про
вирішення питань, які належать до
компетенції такого суб'єкта владних
повноважень. Відтак, рішення, в якому
недійсну частину не можна виокремити й
ідентифікувати, є недійсним в цілому.

На вимогу суду апеляційної інстанції,
податковим органом не надано належного
розрахунку та обґрунтування
податкових зобов"язань та штрафних
санкцій по конкретних порушеннях, які
знайшли своє підтвердження під час
розгляду справи. Не надано таке
пояснення і в судовому засіданні, а
тому суд позбавлений можливості
арифметично визначити суму
податкового зобов"язання з податку на
доходи фізичних осіб та суми
фінансових (штрафних) санкцій по
порушеннях, які допущено позивачем та
які знайшли своє підтвердження в ході
розгляду справи.

Зважаючи на викладене, а також
ураховуючи те, що суд не може
самостійно визначати грошові
зобов'язання платника податків, суд
дійшов висновку про виключну
можливість скасування податкового
повідомлення-рішення № від 07.06.2012
в цілому як неправомірного.

Окрім того, суд зазначає, що скасування
рішення податкового органу повністю у
такій ситуації, не позбавляє його
можливості визначити в установленому
чинним законодавством України порядку
правильне рішення, зокрема, через
прийняття нового рішення, при умові,
якщо не закінчилися строки давності
встановлені законом та за умови
дотримання інших приписів чинного
законодавства.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити
частково, постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"13" жовтня 2014 р. скасувати в частині
відмови в задоволенні позову про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення -рішення від
07.06.2012 року № та прийняти у
названій частині нову постанову про
задоволення позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення -рішення від
07.06.2012 року № .

В іншій частині постанову суду
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання її в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.С. Котік

судді:
А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення
виготовлено "19" грудня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Фізична особа-підприємець
ОСОБА_4 АДРЕСА_2

3- відповідачу Овруцька об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області вул.
Сабурова,1/20,м.Овруч,Овруцький район,
Житомирська область,11102

4-представник позивача адвокат ОСОБА_10
АДРЕСА_1 - ,