Справа № 2а-92/11/1970
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/33187/14

Вищий адміністративний суд України у
складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І.
(суддя-доповідач), Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

при секретарі судового засідання
Бовкуні В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Приватного
підприємства «Продекспорт»

на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05.06.2014 року

у справі № 2-а-92/11/1970

за позовом Приватного підприємства
«Продекспорт»

до Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції

про визнання нечинним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Приватне підприємство «Продекспорт»
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Тернопільської об'єднаної
державної податкової інспекції про
визнання нечинним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 19.04.2011 року
позов задоволено. Визнано нечинним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення від 20.08.2010 року
№/0.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05.06.2014 року
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 19.04.2011 року
скасовано та прийнято нову постанову,
якою в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить рішення суду апеляційної
інстанції скасувати, залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник
позивача касаційну скаргу підтримав та
просив її задовольнити. Представник
відповідача проти касаційної скарги
заперечував та просив у її задоволенні
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
правової оцінки обставин справи,
колегія суддів встановила наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
планової виїзної перевірки ПП
«Продекспорт» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2009 року по
31.03.2010 року, відповідачем складено акт
від 27.07.2010 року №7857/23-42/30047671, яким
встановлено порушення позивачем,
зокрема, п.п. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого занижено
суму податку на додану вартість в
розмірі 1 951 027, 00 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 20.08.2010 року №
/0, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання за платежем
податок на додану вартість в сумі 1 951
027, 00 грн. за основним платежем та 975 513, 50
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Підставою для прийняття податкового
повідомлення-рішення став висновок
податкового органу про нікчемність
договорів між позивачем та його
контрагентами.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції дійшов висновку щодо
реальності господарських операцій
позивача з його контрагентами та
правомірного формування податкового
кредиту.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції прийшов до
висновку щодо непідтвердження
позивачем реальності здійснення
господарських операцій з його
контрагентами.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції, з урахуванням норм
податкового законодавства, чинних на
час виникнення відповідних
правовідносин, вважає, що рішення судів
попередніх інстанцій підлягають
скасуванню, а справа на правленню на
новий розгляд, зважаючи на таке.

Відповідно до пп. 7.4.1 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (абз. 4 пп. 7.4.1 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість»).

В силу пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Таким чином, для підтвердження
включення до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість,
сплачених у складі ціни за придбану
продукцію та виконані роботи,
необхідні первинні документи,
оформлені відповідно до вимог
законодавства України.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що в перевіряємий період
позивач мав господарські
взаємовідносини з ПП
«Промкомфортстиль», ПП
«Будгаранткомфорт», ТОВ
«Експертжитлобуд», ТОВ
«Будінжиніринг-Компані».

10.11.2009 року між ПП «Продекспорт» та ТОВ
«Експертжитлобуд» укладено договір на
виконання будівельно-ремонтних та
оздоблюваних робіт в житловому будинку
та вбудовано-прибудованому магазині за
адресою м.Тернопіль, вул. 15 квітня, 5а.

11.02.2010 року між ПП «Продекспорт» та ТОВ
«Будінжиніринг-Компані» укладено
договір на виконання
будівельно-ремонтних та оздоблюваних
робіт в житловому будинку за адресою
м.Тернопіль, вул.15 квітня, 7а.

25.08.2009 року між ПП «Продекспорт» та ПП
«Будгаранткомфорт» укладено договір
на виконання будівельно-ремонтних та
оздоблюваних робіт в житловому будинку
та торгівельному центрі за адресою
м.Тернопіль, вул. 15 квітня 5а, 7а.

30.08.2009 року між ПП «Продекспорт» та ПП
«Промкомфортстиль» укладено договір
на виконання будівельно-ремонтних та
оздоблюваних робіт в торговому центрі
за адресою м.Тернопіль, вул.15 квітня, 5а.

Судом першої інстанції встановлено, що
матеріалами справи підтверджується
реальність господарських операцій між
позивачем та його контрагентами,
зокрема, договорами, довідками про
вартість виконаних робіт, актами
приймання виконаних підрядних робіт,
податковими накладними.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції дійшов до
висновку про обґрунтовані висновки
податкового органу щодо невиконання
контрагентами позивача підрядних
робіт за укладеними договорами, та
правомірність оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції вважає рішення судів
попередніх інстанцій
необґрунтованими, оскільки вони
ухвалені не на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі та не
підтверджених доказами, з огляду на
наступне.

За змістом частин четвертої, п'ятої
статті 11 Кодексу адміністративного
судочинства України суд вживає
передбачені законом заходи, необхідні
для з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою старшого слідчого з ОВС СВ
ПМ ДПА в Тернопільській області від
18.08.2010 року порушено кримінальну справу
стосовно службових осіб ПП
«Продекспорт» за фактом ухилення від
сплати податку на додану вартість у
особливо великих розмірах за ознаками
злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212
Кримінального кодексу України.

Крім того, відповідачем надано до суду
касаційної інстанції вирок
Шевченківського районного суду м.
Києва від 25.12.2013 року про визнання
винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2. ст. 205 КК України,
ОСОБА_4 - директора ТОВ
«Експертжитлобуд», який набрав
законної сили 10.01.2014 року, тобто до
розгляду цієї справи судом апеляційної
інстанції, однак не врахований ним.

Таким чином, потребує з'ясування
питання наявності чи відсутності
вироку відносно посадових осіб
позивача, а також чи стосувався вирок
щодо посадової особи
підприємства-контрагента періоду, в
якому здійснені позивачем оспорювані
господарські операції, чи стосувалися
дії особи, щодо якої ухвалено вирок,
господарських операцій з позивачем, чи
узгоджувались дії позивача з
підприємством-контрагентом з метою
незаконного отримання останнім
податкових вигод, чи був позивач
обізнаний з такими діями
постачальника.

Разом з тим, при вирішенні даної справи
судам потрібно врахувати, що
відповідно до частини 4 статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України вирок суду в кримінальній
справі або постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Оскільки прийняття правильного по суті
спору рішення потребує додаткового
встановлення обставин даної справи,
тоді як відповідно до частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції позбавлений можливості
встановлювати або визнавати
доведеними обставини, які не були
встановлені у судовому рішенні, це
виключає можливість перевірити
правильність висновків судів
попередніх інстанцій в цілому по суті
спору, а ухвалені у справі судові акти
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

За таких обставин, касаційна скарга
підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства «Продекспорт»
задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 19.04.2011 року
та постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05.06.2014 року
у справі № 2-а-92/11/1970 скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили у порядку
та строки, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, та не може бути оскаржена.

Головуючий
Ю.І.Цвіркун

Судді
Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук