Справа № 823/3699/14
Суддя: В.В. Мишенко
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року
справа № 823/3699/14

м. Черкаси

14 год. 54 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Мишенка В.В.,

при секретарі Гордієнку Ю.П.,

за участі сторін:

представника позивача - Миронової Т.С.
(за довіреністю);

представника відповідача - Власенко
В.В. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Вігор К» до
державної податкової інспекції у м.
Черкасах Головного управління
Міндоходів у Черкаській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Черкаського окружного
адміністративного суду звернулося з
позовом товариство з обмеженою
відповідальністю «Вігор К»
(далі-позивач) до державної податкової
інспекції у м. Черкасах Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області (далі-відповідач), в якому
просить визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 12.11.2014
року.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
відповідачем було протиправно не
включено до складу податкового кредиту
сум по господарських відносинах з ТОВ
«Акріон». Позивач наголошує, що
висновки зроблені актом перевірки №
399/23-01-22-04/38228309 являються помилковими,
оскільки здійснені господарські
операції щодо придбання товару у ТОВ
«Акріон» безпосередньо пов'язані зі
здійсненням ТОВ «Вігор-К» власної
господарської діяльності. Тому,
зроблені відповідачем висновки в акті
перевірки щодо невстановлених фактів
формування податкового кредиту по
податкових накладних від ТОВ «Акріон»
є необгрунтованими. Крім того, позивач
зазначає, що дана господарська
діяльність з контрагентом - продавцем
підтверджується первинними
документами, які оформлені у
відповідності до ЗУ «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
позов просив задовольнити з підстав,
викладених в позовній заяві та
додаткових поясненнях по справі.

Представник відповідача в судовому
засіданні щодо заявлених позовних
вимог заперечував, з підстав
викладених в письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представника
позивача та відповідача, розглянувши
подані документи і матеріали, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд встановив,
що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ
«Вігор К» зареєстроване як юридична
особа виконавчим комітетом Черкаської
міської ради Черкаської області 07.06.2012
року (ідентифікаційний код 38228309), вид
діяльності за КВЕД-2010 є зокрема
неспеціалізована оптова торгівля
продуктами харчування, напоями та
тютюновими виробами. Також у
відповідності до свідоцтва серії НБ №
200064288 з 01.09.2012 зареєстроване як платник
податку на додану вартість за
індивідуальним податковим № 19.

23.10.2014 ДПІ у м. Черкасах на підставі
наказу від 08.10.2014 № 1654 та направлення №
777/23-01-22-04 від 09.10.2014 головним державним
ревізором-інспектором відділу аудиту
окремих платників, управління
податкового аудиту ДПІ у м. Черкасах,
згідно з пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового
кодексу України проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Вігор-К» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при взаємовідносинах з
ТОВ «Акріон» за період з 01.04.2014 по 30.06.2014.

За результатом перевірки ДПІ у м.
Черкасах було складено акт про
результати проведення документальної
позапланової виїзної перевірки
товариства з обмеженою
відповідальністю «Вігор К» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при взаємовідносинах з
ТОВ «Акріон» за період з 01.04.2014 по 30.06.2014
- № 399/23-01-22-04/38228309 від 23.10.2014.

Висновками акта перевірки було
встановлено порушення п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено ПДВ, що
підлягає сплаті до бюджету за період що
підлягав перевірці, всього на суму - 24681
грн., у тому числі за травень 2014р. на
суму 9174 грн. та за червень 2014 року на
суму 15507 грн.

Не погоджуючись з встановленими
обставинами, що зафіксовані актом
перевірки ТОВ «Вігор К» подало
заперечення до акту. Рішенням від 10.11.2014
№ 36962/23-01-22-0414 ДПІ у м. Черкасах висновок,
викладений у акті від 23.10.2014 №
399/23-01-22-04/38228309 з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
взаємовідносинах з ТОВ «Акріон» за
перід з 01.04.2014 по 30.06.2014 залишено без
змін.

На підставі встановлених обставин
12.11.2014 р. ДПІ у м. Черкасах було прийнято
податкове повідомлення-рішення №
, яким визначало суму грошового
зобов'язання зі сплати ПДВ в розмірі 30851
грн., в тому числі 24681 грн. основного
платежу та 6170 грн. фінансової санкції.

Дослідивши матеріали справи суд не
погоджується з висновками акта
перевірки та прийнятим на його
підставі податковим
повідомленням-рішенням № від
12.11.2014 виходячи з наступного.

Згідно укладеного договору поставки №
10/04-2014 від 10.04.2014 між ТОВ «Вігор К»
(покупець) та ТОВ «Акріон»
(постачальник), постачальник приймає на
себе зобов'язання поставляти і
передавати у власність покупцеві, а
покупець зобов'язується приймати і
оплачувати товар за ціною та в
асортименті, погоджених сторонами в
специфікаціях. Пунктом 1.3 договору
постачальник гарантує, що на момент
передачі товару покупцеві він є єдиним
власником товару. Крім того, пунктом 2
договору визначено умови поставки
згідно яким постачальник здійснює
доставку товару транспортом на умовах
DDP «торгівельна точка покупця», також
постачальник зобов'язується надати
разом з товаром
товаросупроводжувальну документацію
та документацію яка підтверджує
належну якість товару.

У відповідності до договору між
сторонами було укладено специфікацію,
що є додатком до договору в якій
визначено асортимент, кількість та
ціна виробів (товарів). Згідно даних
специфікацій ТОВ «Вігор К» замовило у
ТОВ «Акріон» FitFruits (чіпси фруктові
(ананас, груша, персик, банан, абрикос,
полуниця)).

Реальність здійснення господарської
операції підтверджується: видатковими
накладними; товаро-транспортними
накладними (що підтверджує
транспортування товару); податковими
накладними та залученими до матеріалів
справи рахунками на оплату товару і
платіжними дорученнями. А також, згідно
договору постачальником, покупцю було
надано висновок державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
від 05.12.2013 № 111260 на поставлену
продукцію.

Подальше використання товару (чіпси
фруктові) у господарській діяльності
ТОВ «Вігор К» підтверджується
укладеними договорами поставки № ВП-111
від 01.05.2014р. між ТОВ «Вігор К» та ТОВ
«Вог Рітейл»; № 487п від 18.04.2014р. між ТОВ
«Вігор К» та ТОВ «Бел Оіл»; № 13-13 від
28.02.2013р. між ТОВ «Вігор К» та ТОВ
«Маркетсістемс»; № 192 від 21.11.2012р. між
ТОВ «Вігор К» та ПП ОСОБА_3; № 3064 від
10.07.2013р. між ТОВ «Вігор К» та ТОВ
«Фоззі-Фуд»; № 502/2014 від 11.03.2014р. між ТОВ
«Вігор К» та ТОВ «Фоззі-Фарм»; договір
купівлі-продажу № 0/2-1-13/460 від 01.11.2013р.
між ТОВ «Вігор К» та ПП «ОККО-
Нафтопродукт»; № 11/11к від 11.11.2013р. між
ТОВ «Вігор К» та ТОВ «Рибний світ
«Океанія».

Окрім того, позивачем виконано вимоги
статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність" щодо документального
оформлення фактів здійснення
господарських операцій та дотримано
вимог статті 198 Податкового кодексу
України, надано всі передбачені діючим
законодавством України документи, в
тому числі податкові накладні,
складені у відповідності до п. 201.1
статті 201 Податкового кодексу України
особами, які зареєстровані як платники
податку у порядку, передбаченому
статтею 183 цього Кодексу.

З огляду на зазначене суд вважає
безпідставними посилання відповідача
на відсутність фактичного здійснення
господарських операцій.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено наявність зв'язку між
фактом придбання сировини та
господарською діяльністю платника
податків. Відповідач не надав доказів,
що підтверджували б відсутність
ділової мети в діях платника податків
під час здійснення господарських
операцій.

Враховуючи те, що судом встановлено та
підтверджено матеріалами справи рух
активів у процесі здійснення
господарських операцій, наявність у
позивача та його контрагентів
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції,
встановлено зв'язок між укладеними
договорами та господарською
діяльністю платника податку, витрати
підтверджені первинними документами,
суд вважає встановленим факт
здійснення господарської операції, а
відтак доходить висновку про
відсутність підстав у контролюючого
органу для винесення оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

Суд з'ясував, що первинні документи
оформлені належним чином відповідно до
вимог чинного законодавства.

Доказів суду, щодо визнання
господарських договорів укладених між
контрагентами недійсними в судовому
порядку не надані.

Відповідно до ст. 47 Податковою кодексу
України відповідальність за неподання,
порушення порядку заповнення
документів податкової звітності,
порушення строків їх подання
контролюючим органом, недостовірність
інформації, наведеної у зазначених
документах несуть юридичні особи,
постійні представництва нерезидентів,
які відповідно до Кодексу визначені
платниками податків, а також їх
посадові особи.

Отже, платник податку несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податків і не може
автоматично поширюватись на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.
У листі Вищого адміністративного суду
України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 року «Щодо
однакового застосування
адміністративними судами окремих
приписів Податкового кодексу України
та Кодексу адміністративного
судочинства України» зазначено, що для
висновків про наявність порушень
податковою законодавства в діях
платника податків в обов'язковому
порядку необхідно з'ясувати можливу
обізнаність такого платника щодо
дефектів у правовому статусі Його
контрагентів (відсутність реєстрації
їх як платників податку на додану
вартість, відсутність у відповідних
посадових осіб чи інших представників
контрагента повноважень на складання
первинних, розрахункових документів,
податкових накладних тощо). Відповідні
обставини можуть бузи з'ясовані,
зокрема, з використанням даних Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а також
офіційно оприлюднених даних щодо
анульованих свідоцтв платника податку
на додану вартість.

Частинами 1, 2 ст. 18 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» № 755-ІУ від
15.05.2003 року передбачено, що якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні.

В Акті перевірки доказів обізнаності
позивача про обставини здійснення
господарської діяльності його
контрагентами та сплати ними податків
не наведено.

У постанові Верховного Суду України
від 13.01.2009 року по справі № 09/05
викладено, що покупець не може нести
відповідальність ані за несплату
податків продавцем, ані за можливу
недостовірність відомостей про
продавця, що містяться у Єдиному
реєстрі, за умови необізнаності про
таку недостовірність, зокрема, в
частині ведення господарської
діяльності продавцем.

Крім того, у довідці Вищого
адміністративного суду України від
15.04.2010 року «Про результати вивчення та
узагальнення практики застосування
адміністративними судами окремих норм
Закону «Про податок на додану
вартість» викладено, зокрема, що
ведення податковою обліку покладено на
кожного окремого платника податку, при
цьому такий платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.

Аналогічну правову позицію висловив
Вищий адміністративний суд України у
постанові від 03.04.2013 року у справі
№К/9991/38114/12.

Отже з вищевикладено, суд не приймає до
уваги доводи відповідача зафіксовані
актом позапланової перевірки №
1788/10-08-22-01/38758311 ТОВ «Акріон» про
дефектність правового статусу
постачальника ТОВ «Акріон», оскільки
даний акт перевірки стосується лише
даного суб'єкта господарювання та не
несе будь-яких негативних наслідків
для позивача.

Крім того, відносини, що виникають у
сфері справляння податків і зборів,
зокрема, вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в України та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства
врегульовані Податковим кодексом
України від 2 грудня 2010р. №2755-VI (далі-
Кодекс №2755-VI).

Згідно ст. 15 Кодексу №2755-VI платниками
податків визнаються фізичні особи
(резиденти і нерезиденти України),
юридичні особи (резиденти і
нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний
з платників податків може бути
платником податку за одним або
кількома податками та зборами.

Відповідно до ст. 20.1.4. Кодексу №2755-VI
органи доходів і зборів мають право
проводити відповідно до законодавства
перевірки і звірки платників податків
(крім Національного банку України), у
тому числі після проведення процедур
митного контролю та/або митного
оформлення.

У силу вимог статті 75 Кодексу №2755-VI
контролюючі органи мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.
Документальна планова перевірка
проводиться відповідно до
плану-графіка перевірок.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14
Кодексу №2755-VI господарська діяльність
- діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Пунктом 185.1 ст. 185 Кодексу №2755-VI
передбачено, що об'єктом оподаткування
ПДВ є операції платників податку з:
постачання товару. За змістом пп. 14.1.181
п. 14.1 ст. 14 Кодексу №2755-VI податковий
кредит - сума, на яку платник податку на
додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду.

Підпунктом 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Кодексу №2755-VI
передбачено, що грошове зобов'язання
платника податків - сума коштів, яку
платник податків повинен сплатити до
відповідного бюджету як податкове
зобов'язання та/або штрафну (фінансову)
санкцію.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Кодексу №2755-VI
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг. Датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
згідно з п. 198.2 ст. 198 Кодексу №2755-VI
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Правові відносини з приводу формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість унормовані п. 198.3 ст. 198
Кодексу №2755-VI, а саме: податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг та складається
з сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Кодексу №2755-VI не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтвердженого податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені іншими документами,
передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Пунктом 187.1 ст. 187 Кодексу №2755-VI
зазначено, що датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку. За операціями з
виконання підрядних будівельних робіт
суб'єкти підприємницької діяльності
можуть застосовувати касовий метод
податкового обліку відповідно до
підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього
Кодексу.

Статтею 2 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999р. №996-ХІ
із змінами та доповненнями (далі- Закон
№996-ХІ) встановлено, що сфера дії Закону
поширюється на всіх юридичних осіб
створених відповідно до законодавства,
які зобов'язані вести бухгалтерський
облік та подавати фінансову звітність.

Пункт 2 ст. 3 Закону №996-ХІІ визначає, що
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, що ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтується на даних бухгалтерського
обліку. Первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції
відповідно до п. 2.1. ст. 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.1995р. за № 168/704.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що
згідно п. 44.1 ст. 44 Кодексу №2755-VI для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

У ст. 1 Закону №996-ХІ визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством. Для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені у разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно ст. 1 Закону №996-ХІ господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Головною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Статтею 9 Закону № 996 передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Первинні документи повинні
мати такі обов'язкові реквізити: назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість мають бути фактично здійснені
і підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Відповідно до п.п. 180.1, 180.2 ст. 180.
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платником податку є:
будь-яка особа, що провадить або планує
провадити господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 цього розділу;
будь-яка особа, що зареєстрована або
підлягає реєстрації як платник
податку.

Згідно положення пункту 201.1.
статті 201 Податкового кодексу Платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: а) у паперовому вигляді;
б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

Відповідно до пункту 201.6. статті 201
цього Кодексу податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Контролюючі органи
за даними реєстрів виданих та
отриманих податкових накладних,
наданих в електронному вигляді,
повідомляють платника податку про
наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 201.7. статті 201 Податкового
Кодексу визначено, що податкова
накладна складається на кожне повне
або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу (пункт 201.8. статті 201
Податкового кодексу).

Відповідач в своїх письмових
запереченнях не навів жодних доводів
та не надав доказів, в розумінні ст.ст.
69, 70 КАС України, які б могли свідчити
про наявність обставин, що виключають
обґрунтованість заявленої позивачем
податкової вигоди: безтоварний та/або
фіктивний характер здійснених
операцій, або мали ознаки фіктивного
підприємництва, тощо.

У відповідності з Конституцією України
кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій, чи
бездіяльності органів державної влади,
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб. Статтею 19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові та
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи
на участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 КАС
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з статтею 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує усі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст.11,14,70,71,89,94,159 - 163 КАС
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у м.
Черкасах Головного управління
Міндоходів у Черкаській області №
від 12.11.2014.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Вігор К»
(ідентифікаційний код 38228309) витрати із
сплати судового збору у сумі 182 (сто
вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Черкаський окружний
адміністративний суд в порядку ст. 185-187
КАС України.

Суддя
В.В. Мишенко

Повний текст постанови виготовлено
26.12.2014