Справа № 2-а/485/49/14
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а/485/49/14

Категорія: 10.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Квєтка І.А.

Судова колегія Одеського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Кравченка К.В.

Лук’янчук О.В

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційну
скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
постанову Снігурівського районного
суду Миколаївської області від 8 жовтня
2014р. по справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління соціального захисту
населення Снігурівської
райдержадміністрації Миколаївської
області про визнання нечинним рішення
про відмову у призначенні допомоги при
народженні дитини, визнання
повноважними причин пропуску строків
звернення із заявою про її призначення
та стягнення даної допомоги,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014р. ОСОБА_3, який діє на
підставі доручення та від імені ОСОБА_2
звернувся в суд із позовом до
Управління соціального захисту
населення Снігурівської
райдержадміністрації Миколаївської
області про визнання нечинним рішення
про відмову у призначенні допомоги при
народженні дитини, визнання
повноважними причин пропуску строків
звернення із заявою про її призначення
та стягнення даної допомоги.

В обґрунтування своїх вимог позивачка
зазначає, що під час перебування у
цивільному шлюбі у неї ІНФОРМАЦІЯ_1
народився син ОСОБА_4, про що свідчить
свідоцтво про народження, видане
Івантєєвським відділом РАГС Головного
управління РАГЗ Московської області
(Російська Федерація).

На неодноразові усні звернення до
відповідача щодо призначення їй
допомоги при народженні дитини
позивачка отримувала відповіді про
відсутність підстав для нарахування
таких виплат, оскільки вона звернулася
із заявою з пропуском встановленого
строку.

Під час письмового звернення 22.04.2014р. до
Управління соціального захисту
населення Снігурівської
райдержадміністрації Миколаївської
області щодо призначення їй допомоги
при народженні дитини, позивачка
отримала письмову відповідь про
відсутність підстав для нарахування
виплат, у зв'язку із пропуском річного
строку для звернення з відповідною
заявою.

Таку відмову позивачка вважає
протиправною, оскільки строк звернення
до відповідача з відповідною заявою
нею пропущений з поважних причин. Більш
того, при встановленні відсутності
необхідних відомостей для призначення
допомоги, позивач повинен був
самостійно отримати такі відомості від
органів державної влади в порядку
обміну інформацію. Проте, в порушення
вимог діючого законодавства таких дій
Управлінням соціального захисту
населення Снігурівської
райдержадміністрації Миколаївської
області зроблено не було. Посилаючись
на зазначені обставини позивачка
просить позов задовольнити.

Постановою Снігурівського районного
суду Миколаївської області від 8 жовтня
2014р. у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить
постанову суду скасувати, ухвалити
нову постанову про задоволення
позовних вимог у повному обсязі,
посилаючись на порушення норм права.

Судова колегія вважає, що у
відповідності до п.1 ч.1 ст.197КАС України,
апеляційну скаргу можливо розглянути в
порядку письмового провадження,
оскільки в матеріалах справи достатньо
доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді-доповідача,
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку про залишення
скарги без задоволення, постанови суду
без змін, з наступних підстав.

За правилами ст.200КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволені позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_2 пропустила встановлений річний
строк звернення із заявою про надання
допомоги при народженні дитини.
Враховуючи, що чинним законодавством
України не передбачено можливості
поновлення строку звернення за
призначенням допомоги при народженні
дитини у випадку пропуску такого
строку з поважних причин, суд дійшов
висновку, що відповідач за
результатами розгляду заяви позивача
правомірно відмовив у призначенні та
виплаті допомоги при народженні
дитини, відповідно до ЗУ «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми».

Вирішуючи спір судова колегія вважає,
що суд першої інстанції повно та
об'єктивно дослідив обставини по
справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження, яке видане Івантєєвським
відділом РАГС Головного управління
РАГЗ Московської області (Російська
Федерація) (а.с.8).

Згідно листа Управління соціального
захисту населення Снігурівської
райдержадміністрації Миколаївської
області (а.с.7) у позивачки окрім сина є
донька, 13.04.2010р. народження на яку вона
згідно заяви від 22.04.2014р. отримувала
допомогу по догляду за дитиною по
досягненні нею трирічного віку. Цим же
листом позивачці було відмовлено у
призначенні допомоги при народженні
дитини (сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1) в
зв'язку із неподанням ОСОБА_2 заяви та
необхідних документів у встановлений
строк протягом дванадцяти місяців
після народження дитини.

Як вбачається з пояснень представника
позивачки, які були надані в суді
першої інстанції, особисто ОСОБА_2 не
зверталася до відповідача із заявою
про призначення допомоги при
народженні дитини, з такою заявою
звертався її батько, ОСОБА_3, але діяв
він без наявності відповідного
доручення.

Згідно ст.5 ЗУ «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», всі види державної
допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги
у зв'язку з вагітністю та пологами
жінкам, зазначеним у ч.2 ст.4 цього
Закону, призначають і виплачують
органи соціального захисту населення
за місцем проживання батьків
(усиновлювачів, опікуна,
піклувальника).

З копії паспорту ОСОБА_2 вбачається, що
місцем її проживання є м.Снігурівка
Миколаївської області (а.с.5 оборот).

Положеннями ст.11 цього Закону
встановлено умови призначення
допомоги при народженні дитини,
зокрема, згідно до частини 3 вказаної
статті допомога при народженні дитини
призначається за умови, якщо звернення
за її призначенням надійшло не пізніше
дванадцяти місяців з дня народження
дитини. Аналогічні положення містяться
у Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1751 від 27 грудня
2001р.

Враховуючи, що ні в суді першої
інстанції, ні в доводах апеляційної
скарги позивачка не змогла довести
факту звернення її у встановленому
законом порядку із заявою про
призначення допомоги при народженні
дитини, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що ОСОБА_2 пропустила
строк звернення із відповідною заявою.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, відповідачем доведено
належними та допустимими доказами
правомірність своїх дій.

Що стосується тверджень позивача
стосовно невиконання відповідачем
вимог ст.11 ЗУ «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», а саме, органи праці та
соціального захисту населення за
місцем проживання одного з батьків
(опікуна), з яким постійно проживає
дитина, або за місцем народження дитини
після звернення одного з батьків
(опікуна) за призначенням допомоги при
народженні дитини самостійно отримує
від органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, установ,
державних реєстрів та в порядку обміну
інформацією всі необхідні відомості
для призначення такої допомоги, то
судова колегія вважає необхідним
звернути увагу на той факт, що зміни до
вищезазначеного Закону затверджені
Постановою Кабінету Міністрів України
від 25.06.2014р. №208, а тому законної сили у
2012р. не мали.

Виходячи з наведеного, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного та обґрунтованого
висновку про те, що оскільки
підтверджень звернень ОСОБА_2 до
відповідача із заявою про призначення
допомоги при народженні дитини на
протязі 2012р. немає, а відтак, підстав
для задоволення позовних вимог теж
немає.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що постанова суду постановлена
з додержанням норм процесуального та
матеріального права, а тому не вбачає
підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.198,200,206КАС України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без
задоволення.

Постанову Снігурівського
районного суду Миколаївської області
від 8 жовтня 2014р. - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які брали участь у справі,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого Адміністративного
Суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:
Ю.М. Градовський

Судді:
О.В Лук’янчук

К.В. Кравченко