Справа № 2а-8514/10/1370
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/43401/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Островича С.Е.

Федорова М.О.

за участю:

секретаря
Мосійчук І.М.

представника позивача
Гука А.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Миколаївської міжрайонної державної
податкової інспекції Львівської
області Державної податкової служби

на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 09.08.2011

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13.06.2012

у справі № 2а-8514/10/1370

за позовом Відкритого
акціонерного товариства
«Миколаївцемент»

до Державної податкової інспекції
у Миколаївському районі Львівської
області

третя особа Спеціалізована
державна податкова інспекція по роботі
з великими платниками податків у м.
Львові

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство
«Миколаївцемент» (далі по тексту -
позивач, ВАТ «Миколаївцемент»)
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Миколаївському районі Львівської
області (далі по тексту - відповідач,
ДПІ у Миколаївському районі Львівської
області) про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень №/0 та №/0
від 26.04.2010, №/1 та №/1 від
02.07.2010, №/2 та №/2 від 10.09.2010.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 09.08.2011, яка
залишена без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 13.06.2012, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ у Миколаївському
районі Львівської області проведена
виїзна планова перевірка ВАТ
«Миколаївцемент» з питань дотримання
вимог податкового законодавства,
валютного та іншого законодавства, за
результатом якої встановлено
порушення позивачем вимог п. 1.32 ст. 1, п.
5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.2, пп. 5.3.9 п. 5.3, пп. 8.1.4
п. 8.1, пп. 8.2.1, пп. 8.2.2 п. 8.2, пп. 8.4.5, пп. 8.4.10 п.
8.4 ст. 8 Закону України від 28.12.1994 №334/94-ВР
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (далі по тексту - Закон
№334/94-ВР), пп. 7.4.1, пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону
України від 03.04.1997 №168/97-ВР «Про податок
на додану вартість» (далі по тексту -
Закон №168/97-ВР).

На підставі наведеного відповідачем
прийняті податкові
повідомлення-рішення №/0 від
26.04.2010 про визначення податкового
зобов'язання з ПДВ в сумі 822270,00 грн., в
тому числі 548180,00 грн. за основним
платежем та 274090,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями; №/0 від
26.04.2010 про визначення податкового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств в сумі 5017156,00 грн., в тому
числі 2508578,00 грн. за основним платежем
та 2508578,00 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

За результатами процедури
адміністративного оскарження скарги
позивача були відхилені та прийняті
податкові повідомлення-рішення
№/1, №/1 від 02.07.2010, №/2,
№/2 від 10.09.2010 на аналогічні суми
податкових зобов'язань.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступних обставин, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи,
20.02.2007 позивачем прийнято рішення щодо
демонтажу технологічних ліній №7 та №8
(технологічних ліній обертових печей
№№7, 8 виробництва клінкеру та
відповідного обладнання для помелу
цементу (цементні млини №№ 10, 11, 12)
силами підрядних організацій.

Наказом ВАТ «Миколаївцемент» №166 від
25.05.2007 створено комісію з ліквідації
основних засобів технологічних ліній
№ 7 та №8 і затверджено її склад.

Списання основних фондів оформлено
комісією шляхом підписання актів на
списання основних засобів, формами
вибуття основних засобів, актом оцінки
демонтажу об'єктів № 7 та №8
технологічних ліній від 30.11.2008.

У IV кварталі 2008 року підприємством
завершено ліквідацію основних фондів І
групи (демонтаж), відповідно, в цьому ж
кварталі підприємством включено до
складу валових витрат залишкову
балансову вартість таких основних
фондів.

До прийняття рішення про ліквідацію
згадані вище основні фонди
підприємства перебували на
консервації відповідно до наказу ВАТ
«Миколаївцемент» №365 від 18.12.1997 «Про
консервацію основних виробничих
фондів підприємства».

З метою виконання рішення про
ліквідацію (демонтаж) основних фондів
групи 1 позивачем укладені
господарські договори, предметом яких
був демонтаж технологічних ліній
обертових печей № 7 та №8.

Від демонтажу металоконструкцій ВАТ
«Миколаївцемент» оприбутковано на
склад металобрухт, який в подальшому
був реалізований ТОВ НВФ «Орус» в
рамках договору №14-п від 22.03.2007,
загальна вартість реалізованого
металобрухту за ІІ півріччя 2008 року
склала 2045202,65 грн. без ПДВ.

Разом з тим, згідно наказу ВАТ
«Миколаївцемент» №365 від 18.12.1997 «Про
консервацію основних виробничих
фондів підприємства» в зв'язку із
скороченням об'ємів виробництва
частина основних виробничих фондів
підприємства виводиться з
експлуатації і довгий час простоює. У
відповідності із Постановою Кабінету
Міністрів України №1183 від 28.10.1997
основні виробничі фонди, що не
експлуатуються, підлягають
консервації.

Статутом ВАТ «Миколаївцемент»,
затвердженим рішенням загальних
зборів акціонерів відповідно до
протоколу №1 від 04.10.1996, визначено, що
статутний фонд підприємства становить
1609791,00 грн., поділений на 6439164 штук акцій
номінальною вартістю 0,25 грн.;
засновниками товариства є власники
акцій, придбаних у процесі
приватизації, а також Фонд державного
майна України, частка якого на час
реєстрації статуту складає 32,6
відсотків.

Подальші зміни до статуту товариства
щодо зміни складу акціонерів були
зареєстровані 14.09.2001.

Таким чином, на момент прийняття
рішення про тимчасове виведення із
виробничого процесу будівель та їх
консервацію і до 14.09.2001 позивач був
підприємством, заснованим на державній
власності, через що для нього було
обов'язковим дотримання вимог
Положення про порядок консервації
основних виробничих фондів
підприємств, затв. Постановою Кабінету
Міністрів України №1183 від 28.10.1997, норми
якого передбачають граничний строк
консервації об'єктів, який не повинен
перевищувати трьохрічного строку.

Згідно наданих документів, будь-яких
робіт, пов'язаних з утриманням,
ремонтом та поліпшенням вищевказаних
об'єктів протягом 1998-2007 років позивачем
не проводилося.

Таким чином, після закінчення
трьохрічного строку, тобто, починаючи з
01.01.2001 тимчасове виведення із
виробничого процесу основних фондів
перестало бути консервацією основних
фондів, вказані фонди залишалися
виведеними із процесу здійснення
підприємством господарської
діяльності, через що останні фактично
слід вважати невиробничими основними
фондами, а тому розглядувана
ліквідація таких фондів не призводить
до збільшення валових витрат
підприємства.

За таких обставин, на думку податкового
органу, позивачем безпідставно
сформовані валові витрати і податковий
кредит з операцій по демонтажу
невиробничих фондів.

Задовольняючи позов, суди правомірно
виходили з того, що ліквідовані фонди
слід вважати основними фондами; норми
законодавства про консервацію фондів,
яким передбачено граничний
трьохрічний строк для такої
консервації, носять для позивача
рекомендаційний характер, оскільки на
час проведення ліквідації фондів в
статутному фонді останнього була
відсутня частка держави, а тому правові
підстави для визначення податкових
зобов'язань з податку на прибуток
підприємств та ПДВ в податкового
органу були відсутніми.

Колегія суддів вважає наведені
висновки такими, що відповідають
фактичним обставинам справи та нормам
чинного законодавства.

Відповідно до приписів пп. 8.4.10 п. 8.4 ст. 8
Закону №334/94-ВР у разі ліквідації
окремого об'єкта основного фонду групи
1 за рішенням платника податку та
наявності відповідних документів про
його знищення, розібрання або
перетворення іншими способами,
внаслідок чого такий об'єкт не може
використовуватися у майбутньому за
первісним призначенням, балансова
вартість такого окремого об'єкта
основних фондів групи 1 включається до
складу валових витрат.

Згідно з пп. 7.4.1, пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону
№168/97-ВР податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 81 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Як слідує із Положення про порядок
консервації основних виробничих
фондів підприємств, затв. Постановою
Кабінету Міністрів України №1183 від
28.10.1997, вказане Положення визначає
організаційні основи та встановлює
єдиний порядок підготовки до
консервації, проведення консервації та
розконсервації основних виробничих
фондів підприємств і обов'язкове для
підприємств, які мають стратегічне
значення для економіки і безпеки
держави, а також засновані на державній
власності. Для інших підприємств це
Положення має рекомендаційний
характер.

Консервація основних фондів
підприємств - це комплекс заходів,
спрямованих на довгострокове (але не
більш як три роки) зберігання основних
фондів підприємств у разі припинення
виробничої та іншої господарської
діяльності з можливістю подальшого
відновлення їх функціонування.

Відповідно до листа Фонду державного
майна України від 21.04.2011 №31-2-104/1 з 01.10.1999
по теперішній час державна частка у
статутному капіталі ВАТ
«Миколаївцемент» є відсутньою.

З урахуванням наведеного, норми
Положення про порядок консервації
основних виробничих фондів
підприємств, затв. Постановою Кабінету
Міністрів України №1183 від 28.10.1997, на час
проведення ліквідації спірних фондів
для позивача носили лише
рекомендаційний характер.

Згідно матеріалів справи ліквідовані
фонди були віднесені позивачем до
основних виробничих фондів 1 групи,
власник останніх не приймав будь-яких
рішень щодо їхнього переведення з
основних виробничих фонді 1 групи до
невиробничих фондів.

Оскільки підприємством проводилася
ліквідація (демонтаж) об'єктів основних
фондів 1 групи та наявні всі документи
про їх ліквідацію (демонтаж), тому
позивачем правомірно та з дотриманням
вимог пп. 8.4.10 п. 8.4 ст. 8 Закону №334/94-ВР
включено до складу валових витрат
балансову вартість таких об'єктів.

Також колегія суддів звертає увагу на
те, що норми Закону №334/94-ВР не містять
спеціальних вимог щодо виведення із
експлуатації окремих об'єктів основних
фондів, зокрема, не обмежує термін,
протягом якого такі об'єкти основних
фондів для цілей амортизації можуть
бути виведеними із експлуатації.

Окрім цього, оскільки позивач
внаслідок ліквідації (демонтажу)
основних фондів отримав
товарно-матеріальні цінності (брухт та
відходи чорних металів), які в
подальшому були оприбутковані та
реалізовані, тому підприємство
правомірно віднесено до складу валових
витрат витрати на ліквідацію (демонтаж)
таких основних фондів, у тому числі
оплату послуг третіх осіб, оскільки
такі послуги пов'язані з господарською
діяльністю позивача.

З цих же мотивів позивачем правомірно
включено до складу податкового кредиту
суми ПДВ, сплачені в ціні послуг
підрядних організацій по демонтажу
основних фондів.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суди дійшли обґрунтованого
висновку щодо наявності підстав для
задоволення позову.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами попередніх
інстанцій належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 221, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Миколаївської
міжрайонної державної податкової
інспекції Львівської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 09.08.2011 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13.06.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис) М.О.
Федоров