Справа № 808/9029/13-а
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 грудня 2014 рокусправа № 808/9029/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів:
Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Фірсіка Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Корюк
Тетяни Василівни на постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 29 січня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Державної реєстраційної служби
України, Державного реєстратора прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Корюк
Тетяни Василівни, третя особа:
Реєстраційна служба Запорізького
міського управління юстиції
Запорізької області, ОСОБА_5 про
визнання дії незаконними,скасування
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 29 січня 2014
року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
задоволено частково: визнано
протиправними дії Державного
реєстратора Державної реєстраційної
служби України Корюк Тетяни Василівни
щодо прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень №3405145
від 25.06.2013 року, скасовано рішення
Державного реєстратора Державної
реєстраційної служби України Корюк
Тетяни Василівни про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень №3405145
від 25.06.2013 року. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням,
Державний реєстратор прав на нерухоме
майно Державної реєстраційної служби
України Корюк Тетяна Василівна подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та закрити провадження у
справі.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом першої інстанції встановлено, що
01.07.2011 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено
договір позики.

01.07.2011 між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
(іпотекодавці) та ОСОБА_6, що діяв в
інтересах ОСОБА_5 (іпотекодержатель)
укладено договір іпотеки, відповідно
до якого іпотекодавці передали в
іпотеку представнику іпотекодержателя
квартиру, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 (далі - квартира).

01.07.2011 приватним нотаріусом ОСОБА_7 у
зв'язку з посвідченням вищевказаного
Договору іпотеки накладено заборону
відчуження на спірну квартиру.

Ухвалою Шевченківського районного
суду від 18.12.2012 у справі №0827/11365/12
(провадження №0827/2-4060/12) про
забезпечення позову задоволено заяву
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та накладено
арешт на спірну квартиру.

04.03.2013 Шевченківським районним судом м.
Запоріжжя у справі №0827/11365/12 прийнято
рішення, яким позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа
приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
про визнання договору іпотеки
недійсним - залишено без задоволення,
скасовано заходи по забезпеченню
позову, прийняті ухвалою суду від 18.12.2012
про накладення арешту, знято арешт з
квартири, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 139-140, 145-147).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 17.04.2013 у справі №22-ц/778/2145/13
апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено,
рішення Шевченківського районного
суду від 04.03.2013 по справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_7, про визнання договору
іпотеки недійсним - залишено без змін
(а.с. 139-140).

Ухвалою Шевченківського районного
суду від 29.04.2013 по справі №336/3209/13-ц
(провадження №2/336/1733/2013) про
забезпечення позову накладено арешт на
квартиру, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.81).

22.05.2013 Шевченківським районним судом м.
Запоріжжя у справі №336/3209/13-ц
(провадження №2/336/1733/2012) прийнято
рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_7, про визнання договору
позики недійсним - відмовлено (а.с.84-85).

26.11.2013 Апеляційним судом Запорізької
області прийнято рішення у справі
№22-ц/778/3489/13 апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 22.05.2013 у справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа
приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
про визнання договору позики недійсним
- задоволено частково (а.с.143-144).

В матеріалах адміністративної справи
наявна копія Витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію обтяження (а.с.74), в якому
зазначений запис про обтяження №889454, а
саме арешт нерухомого майна, внесений
08.05.2013 державним реєстратором
Реєстраційної служби Запорізького
міського управління юстиції
Запорізької області Михайлішиною
Іриною Іванівною. Згідно цього Витягу,
підставою виникнення обтяження є
Ухвала Шевченківського районного суду
м. Запоріжжя від 29.04.2013 у справі
№336/3209/13-ц, а підставою внесення запису -
Рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень - індексний номер 2175383
від 08.05.2013, об'єкт нерухомого майна -
квартира, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2.

До того ж, в матеріалах
адміністративної справи міститься
копія Витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності від 25.06.2013
(а.с.75), в якому зазначений запис №1411994
про право власності. Згідно цього
Витягу підставою виникнення права
власності є договір іпотеки від 01.07.2011,
підставою внесення запису є рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень - індексний номер 3405145 від
25.06.2013, власник - ОСОБА_5, об'єкт
нерухомого майна - квартира, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції посилався на
наступне.

Закон України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" №1952-IV від 01.07.2004 (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, далі Закон України
№1952-IV) визначає правові, економічні,
організаційні засади проведення
державної реєстрації речових та інших
прав, які підлягають реєстрації за цим
Законом, та їх обтяжень і спрямований
на забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Пунктом 1 ч. 2 ст.9 Закону України №1952-IV
встановлено, що державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями.

Частиною 4 ст. 15 Закону України №1952-IV
встановлено, що державній реєстрації
підлягають виключно заявлені права та
їх обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Стаття 19 Закону України №1952-IV містить
перелік підстав для державної
реєстрації прав та їх обтяжень, а саме
відповідно до ч.1 ст. 19 зазначеного
Закону державна реєстрація прав
проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку,
встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих
органами приватизації наймачам
житлових приміщень у державному та
комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності
або постійного користування на
земельну ділянку у випадках,
встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної
сили;

6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Підстави для відмови у державній
реєстрації визначені статтею 24 Закону
України №1952-IV.

За приписами п.5 ч.1 ст. 24 Закону України
№1952-IV у державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо заяву про державну реєстрацію
прав, пов'язаних з відчуженням
нерухомого майна, подано після
державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна, крім
випадків, встановлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону.

Частина 2 ст. 24 Закону України №1952-IV
імперативно встановлює, що за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Відповідно до частини 1 ст. 26 Закону,
записи до Державного реєстру прав на
нерухоме майно вносяться на підставі
прийнятого рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень. При
цьому частиною четвертою статті 9
Закону визначено, що державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації.

Таким чином, судом першої інстанції
обґрунтовано не приймаються
твердження відповідачів та третіх
осіб, що стаття 24 не містить
імперативних норм, щодо обов'язку
відмови державним реєстратором у
проведенні реєстраційних дій, а лише
зазначено право державного
реєстратора відмовити.

На час виникнення спірних
правовідносин процедура проведення
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень (далі -
державна реєстрація прав), перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедура взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна
визначалась Порядком, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 №703 (далі - Порядок №703).

Згідно з п.12 Порядку №703 під час
розгляду заяви про державну реєстрацію
і документів, що додаються до неї,
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у встановлених законом
випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно,
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме
майно, зареєстрованих відповідно до
закону;

5) наявності факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.

Як встановлено п.92 Порядку №703 під час
розгляду заяви про державну
реєстрацію, відповідно до якої
державну реєстрацію прав у Державному
реєстрі прав заявлено вперше,
державний реєстратор використовує
дані Реєстру прав власності на
нерухоме майно, Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна, Державного реєстру іпотек та
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна для цілей справляння державного
мита та/або перенесення записів про
обтяження речових прав на нерухоме
майно під час проведення державної
реєстрації права власності або іншого
речового права на таке майно.

Відповідно до п.93 Порядку №703 державний
реєстратор встановлює наявність
(відсутність) записів про:

1) державну реєстрацію права власності
або іншого речового права на нерухоме
майно у Реєстрі прав власності на
нерухоме майно;

2) обтяження нерухомого майна іпотекою
в Державному реєстрі іпотек;

3) обтяження речових прав на нерухоме
майно в Єдиному реєстрі заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна;

4) обтяження податковою заставою
речових прав на нерухоме майно у
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна, порядок доступу до якого
встановлює Мін'юст.

Пунктом 16 Порядку №703 передбачено, що
за результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Згідно п. 23 Порядку №703 державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень».

Суд першої інстанції правомірно
звертає увагу на те, що зазначене
обтяження на спірне майно було
накладено ухвалою Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2013 у
справі №336/3209/13-ц з метою охорони
матеріально правових інтересів ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та станом на час
розгляду державним реєстратором заяви
ОСОБА_5 про державну реєстрацію права
власності на квартиру, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 - зазначена ухвала
скасована не була, заходи забезпечення
позову також не були скасовані. Доказів
протилежного під час судового розгляду
справи сторонами не було надано.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів суду першої інстанції дійшла
обґрунтованого висновку, що Державний
реєстратор Державної реєстраційної
служби України Корюк Тетяна Василівна
при прийнятті рішення про реєстрацію
права власності на квартиру, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за
ОСОБА_5 - діяв без додержання вимог
законодавства, а саме всупереч
приписам п.5 ч.1 ст. 24 Закону України
№1952-IV та п. 23 Порядку №703, тому такі дії
є необґрунтованими та протиправними,
отже перший пункт позовних вимог
підлягає задоволенню.

Відносно скасування рішення про
реєстрацію права власності в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно ОСОБА_5 на квартиру
АДРЕСА_3, яке було прийнято Державним
реєстратором Державної реєстраційної
служби України Корюк Тетяною
Василівною - суд першої інстанції
правомірно вважає цю вимогу такою, що
підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з позицією суду першої
інстанції стосовно незадоволення
позовних вимог в частині зобов'язання
Державної реєстраційної служби
України внести запис у Державний
реєстр про реєстрацію речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності позивачів на квартиру
АДРЕСА_3, оскільки така функція є
закріпленою законом за відповідачем,
тобто є його виключною компетенцією, а
відтак суд не наділений повноваженнями
своїм рішенням замінювати орган, до
виключної компетенції якого
відноситься ця функція.

Відносно тверджень представника
позивача щодо порушень з боку
державного реєстратора Запорізького
міського управління юстиції в
Запорізькій області вимог діючого
законодавства, а саме передачі заяви
ОСОБА_5 для реєстрації за нею права
власності на квартиру до Державної
реєстраційної служби України, та з
огляду наданих з цього приводу
пояснень представником Запорізького
міського управління юстиції в
Запорізькій області, суд першої
інстанції вірно зазначає, що згідно
Наказу Міністерства юстиції України
"Про заходи щодо взаємодії органів
державної реєстрації прав та їх
посадових осіб" №607/5 від 02.04.2013 року
встановлено, що у разі подання до
структурних підрозділів
територіальних органів Міністерства
юстиції, що забезпечують реалізацію
повноважень Укрдержреєстру, заяви про
державну реєстрацію права власності
та/або інших речових прав на нерухоме
майно, що иникають на підставі договору
іпотеки, що містить застереження про
задоволення вимог іпотекодержателя та
у інших випадках, рішення щодо
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, скасування державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та скасування записів Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
приймаються державними реєстраторами
прав на нерухоме майно Укрдержреєстру
відповідно до додатку до цього наказу.

Відповідно до п.2 додатку до
Наказу державна реєстрація, скасування
державної реєстрації їх прав на
нерухоме майно та скасування записів
Державного реєстру їх прав на нерухоме
майно у випадках, передбачених у пункті
1 Наказу, проводиться державними
реєстраторами прав на нерухоме майно
Укрдержреєстру відповідно до Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 року № 703.

З огляду на зазначене, суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про те, що Державна
реєстраційна служба Запорізького
міського управління юстиції в
Запорізькій області діяла виключно в
межах наданих їй повноважень та у
визначений спосіб, а отже з їх боку
відсутні порушення вимог діючого
законодавства при передачі заяви
ОСОБА_5 для реєстрації за нею права
власності на квартиру саме до
Державної реєстраційної служби
України.

Враховуючи вищевикладене, судом першої
інстанції вірно встановлено, що
Державний реєстратор Державної
реєстраційної служби України Корюк
Тетяна Василівна при прийнятті рішення
про реєстрацію права власності на
квартиру, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2 за ОСОБА_5 - діяв всупереч вимог
законодавства, тому такі дії є
необґрунтованими та протиправними,
отже рішення Державного реєстратора
Державної реєстраційної служби
України Корюк Тетяни Василівни про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень №3405145 від 25.06.2013 року підлягає
скасуванню.

Отже, суд першої інстанції
правомірно вирішив, що
адміністративний позов підлягає
частковому задоволенню.

За таких обставин, суд вважає, що
рішення суду першої інстанції
викладене достатньо повно,
обґрунтовано та мотивовано з
посиланням на конкретні пункти законів
України, які регулюють спірні
правовідносини, що свідчить про
відсутність підстав для його
скасування.

З огляду на встановлені судом
першої інстанції фактичні обставини
справи та обрану правову позицію, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 198, ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Корюк Тетяни Василівни -
залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 29 січня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко