Справа № 810/7014/13-а
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/7014/13-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

16 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при секретарі
за участю: представника позивача
представника відповідачаБорисюк Л.П.,
Петрика І.Й., Собківа Я.М. Чайка О.С.
Меньшикова А.А. Вязьмітінової Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Київської митниці
Міндоходів на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 21
серпня 2014 року у справі за позовом
Приватного підприємства «Дельта
Медікел» до Київської митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування рішення про коригування
митної вартості товарів, відмову у
митному оформленні та стягнення
надмірно сплачених сум, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2013 року Приватне підприємство
«Дельта Медікел» звернулося до
Київського окружного
адміністративного суду із позовом до
Київської митниці Міндоходів в якому
просило визнати протиправним та
скасувати рішення про коригування
митної вартості товару № 125130003/2013/110009/2
від 04.07.2013 та № 125130003/2013/00146 від 04.07.2013 про
відмову у митному оформленні товару та
стягнути з Державного бюджету України
надмірно сплачені суми податку на
додану вартість в розмірі 46 606,81 грн. та
суми мита 14 222,73 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2014
року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано
рішення Київської обласної митниці про
коригування митної вартості товару №
125130003/2013/110009/2 від 04.07.2013 та № 125130003/2013/00146
від 04.07.2013 про відмову у митному
оформленні товару.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь Приватного підприємства
«Дельта Медікел» надмірно сплачені
суми податку на додану вартість в
розмірі 46 606,81 грн. та суми мита 14 222,73
грн.

Відповідач, не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій зазначає,
що оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 03
березня 2008 року між ПП «Дельта Медікел»
та «Дельта Медікел промоушинз АГ»
(Швейцарія) укладено контракт № 002/2008,
згідно умов якого, ПП «Дельта Медікел»
придбав засіб по догляду за порожниною
носа Хьюмер 150 мл для дітей (спрей
назальний).

На виконання умов вказаного контракту,
згідно вантажно-митної декларації
(далі - МД) від 04 липня 2013 року №
125130003/2013/817200 ПП «Дельта Медікел»
заявлено в режимі імпорту-40 товар
(засоби для догляду за порожниною носа)
спрей назальний Хьюмер, 150 мл. у балоні у
кількості 23 196 упаковок на загальну
суму 864 961,78 грн., що становить (за
офіційним курсом НБУ на момент
оформлення вантажно-митної декларації)
3,60 євро за одну упаковку.

На підтвердження задекларованої
митної вартості товарів ПП «Дельта
Медікел» надало документи, перелік
яких вказано у графі 44 вказаної МД,
зокрема, позивачем надано:

- декларацію митної вартості від 04
липня 2013 року № 125130003/2013/817200;

- контракт № 002/2008 від 03.03.2008 та
доповнення до нього 28.12.2010 та від 02.07.2013
року;

- рахунок-фактуру (інвойс) від 02.07.2013 №
1632;

- міжнародну автомобільну накладну CMR №
від 24.05.2013;

- договір про надання послуг митного
брокера № 2504/2013-1 від 25.04.2013;

- свідоцтво про державну реєстрацію
медичного виробу № 11964/2012 від 11.10.2012;

- довідку про проведення декларування
валютних цінностей, доходів та майна,
що належать резиденту України і
знаходяться за її межами № 22201041 від
02.04.2013;

- інформацію про позитивні результати
здійснення фіто санітарного контролю
товару № 2730 від 24.05.2013;

- інформацію про позитивні результати
здійснення радіологічного контролю
товару № 2730 від 24.05.2013;

- декларацію про походження товару № 1490
від 27.05.2013.

Митна вартість товару позивачем
визначена виходячи з ціни контракту,
тобто за основним методом, який
встановлено статтею 58 Митного кодексу
України.

Відповідачем, на підставі частини 12
статті 264 Митного кодексу України,
складено картку відмови у прийнятті
митної декларації від 04 липня 2013 року
№125130003/2013/00146 та прийнято рішення про
коригування митної вартості товарів
від 04 липня 2013 року № 1250003/2013/110009/2,
згідно з яким вартість задекларованого
товару митний орган визначив за
резервним методом.

Не погоджуючись з рішеннями
відповідача, ПП «Дельта Медікел»
звернулось до суду з вищевказаним
позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що у
відповідача були в наявності всі
документи для визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються

З таким висновком суду колегія суддів
погоджується, виходячи з наступного.

Законодавство України з питань митної
справи складається з Конституції
України, Митного кодексу, законів
України та інших нормативно-правових
актів з питань митної справи, виданих
на основі та на виконання Конституції
України, Митного Кодексу та законів
України.

Статтею 259 Митного кодексу України
(далі - МК України) передбачено, що
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Митного кодексу
України, декларант або уповноважена
ним особа, які заявляють митну вартість
товару, зобов'язані: 1) заявляти митну
вартість, визначену ними самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом; 2)
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; 3) нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації.

Згідно з частинами 1-3 ст. 53 Митного
кодексу України, у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Згідно з ч. 2 ст. 54 Митного кодексу
України, контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 54 Митного кодексу
України, за результатами здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів митний орган
визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 54 Митного кодексу
України, митний орган з метою
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів має
право: 1) упевнюватися в достовірності
або точності будь-якої заяви, документа
чи розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості; 2) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості; 3) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснювати коригування заявленої
митної вартості товарів; 4) проводити в
порядку, визначеному статтями 345-354
цього Кодексу, перевірки правильності
визначення митної вартості товарів
після їх випуску; 5) звертатися до
митних органів інших країн із запитами
щодо надання відомостей, необхідних
для підтвердження достовірності
заявленої митної вартості; 6)
застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю.

Згідно зі ст. 262 МК України, митна
вартість товарів і метод її визначення
заявляються (декларуються) митному
органу декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості. Порядок та умови
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, встановлюються Кабінетом
Міністрів України, а порядок
заповнення декларацій митної вартості
- спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи.

Відповідно до ч. 1 статті 265 МК України,
митний орган, що здійснює контроль за
правильністю митної оцінки товарів з
урахуванням положень цього Кодексу,
має право приймати рішення про
правильність заявленої декларантом
митної вартості товарів.

Статтею 266 МК України передбачено, що
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну, можна
здійснювати за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Відповідно до ст. 80 МК України, у разі
відмови у митному оформленні та
пропуску через митний кордон України
товарів і транспортних засобів митний
орган зобов'язаний видавати
заінтересованим особам письмове
повідомлення із зазначенням причин
відмови та вичерпним роз'ясненням
вимог, виконання яких забезпечує
можливість митного оформлення та
пропуску цих товарів і транспортних
засобів через митний кордон України.

Аналіз наведених норм, дає підстави
дійти висновку, що митні органи дійсно
мають виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості. Однак, дискреційні функції
митних органів мають законодавчі
обмеження у випадках незгоди із
задекларованою митною вартістю. До
таких, зокрема, належать процедура
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості та обов'язок послідовного
вибору методів (від першого до шостого)
визначення митної вартості товарів.

Як вбачається з матеріалів справи, при
дослідженні поданих позивачем до
митного оформлення документів,
посадовою особою митного органу на
підставі даних Автоматизованої
системи аналізу та управління ризиками
Державної митної служби України було
встановлено, що задекларована сума
митної вартості товарів у розмірі 3,60
євро за одну упаковку медичного виробу
«засіб для догляду за порожниною носа
«Хьюмер» не відповідає даним, наявним у
контролюючого органу, оскільки
відповідно до вантажно-митної
декларації №125130002/2013/786054 аналогічні
товари були задекларовані за іншою
ціною.

Відповідачем було запропоновано
позивачу надати додаткові документи
для підтвердження заявленої митної
вартості товарів.

Однак, посилаючись на достовірність та
повноту відомостей вказаних у
вантажно-митній декларації №
125130003/2013/817200, позивач відмовився надати
додаткові документи на підтвердження
заявленої митної вартості, зазначивши,
що така вимога є безпідставною та
незаконною.

За твердженням відповідача, документи
подані на підтвердження митної
вартості товарів розбіжностей між
ціною у договорі та інвойсі і
вантажно-митній декларації не містили,
ознак підробки не мали, проте підставою
для складання картки відмови та
прийняття рішення про коригування
митної вартості стали відомості
митного органу отримані з Системи
аналізу ризиків за напрямом митної
вартості (АСАУР), з яких вбачається, що
митна вартість заявлена позивачем не
відповідає митній вартості на
аналогічні товари.

Відповідно до статті 361 Митного кодексу
України, з метою запобігання,
прогнозування і виявлення порушень
законодавства України з питань
державної митної справи митні органи
застосовують систему управління
ризиками для визначення товарів,
транспортних засобів, документів і
осіб, які підлягають митному контролю,
форм митного контролю, що
застосовуються до таких товарів,
транспортних засобів, документів і
осіб, а також обсягу митного контролю.

При цьому, управління ризиками - це
робота митних органів з аналізу
ризиків, виявлення та оцінки ризиків,
розроблення та практичної реалізації
заходів, спрямованих на мінімізацію
ризиків, оцінки ефективності та
контролю застосування цих заходів.
Цілями застосування системи
управління ризиками є, зокрема:
запобігання, прогнозування і виявлення
порушень законодавства України з
питань державної митної справи;
забезпечення більш ефективного
використання наявних у митних органів
ресурсів та зосередження їх уваги на
окремих згрупованих об'єктах аналізу
ризику, щодо яких є потреба у
застосуванні окремих форм митного
контролю або їх сукупності, а також у
підвищенні ефективності митного
контролю (областях ризику); прискорення
митного оформлення товарів, що
переміщуються через митний кордон
України.

Положеннями Митного кодексу України
встановлено, що митний орган, що
здійснює митний контроль, зокрема, при
визначені митної вартості, має діяти у
спосіб, який визначений Митним
кодексом України. При цьому, наявна
інформація, яка міститься в
автоматизованій системі аналізу та
управління ризиками, повинна мати лише
допоміжний характер.

Отже, за відсутності у первинних
документах декларанта розбіжностей,
ознак підробки, наявності всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів вимога митного органу надати
додаткові документи за відсутності
обґрунтування неможливості визначення
митної вартості товару за першим
методом є протиправною.

При цьому, митним законодавством
встановлений вичерпний перелік
документів, що зобов'язаний надати
декларант на підтвердження митної
вартості та наявність у декларанта
експортної митної декларації країни
відправлення, прайс-листа виробника,
договорів та рахунків з третіми
особами, виписок з бухгалтерської
документації, та документів щодо
оплати за попередніми оформленнями
законом не вимагається.

Інформація з автоматизованої системи
аналізу та управління ризиками про те,
що товар, який задекларовано однією
особою, розмитнювався іншими особами
по іншій вартості, якщо відсутні інші
законні підстави для витребування
додаткових документів, не може бути
причиною для відмови у прийнятті
заявленої декларантом митної вартості
товару за основним методом.

З огляду на зазначене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що у відповідача були в
наявності всі документи для визначення
митної вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються.

Оцінивши подані декларантом документи
в сукупності, митний орган мав
можливість встановити як умови
поставки, так і дійсну вартість товару,
що поставлявся.

Об'єктивна можливість застосування
першого методу не була спростована
відповідачем. Вантажно-митна
декларація на яку посилається митний
орган в рішенні про коригування митної
вартості, не беруться судом до уваги,
оскільки митним органом не здійснений
повний та всебічний аналіз поданих
позивачем документів.

Інших переконливих аргументів, які б
викликали обґрунтовані сумніви в
достовірності проведеного позивачем
розрахунку митної вартості товару за
ціною договору, відповідачем не
наведено. Водночас, обставин, які б
впливали на рівень задекларованої
позивачем митної вартості товару судом
не встановлено.

Таким чином, відповідачем було
порушено вимоги митного законодавства
при прийнятті рішення про коригування
митної вартості товарів та картки
відмови в прийнятті митної декларації.

Згідно ч. 1 ст. 309 Митного кодексу
України, повернення помилково та/або
надміру сплачених сум митних платежів
здійснюється відповідно до Бюджетного
та Податкового кодексів України.

Пунктом 43.1 статті 43 Податкового
кодексу України встановлено, що
помилково та/або надміру сплачені суми
грошового зобов'язання підлягають
поверненню платнику відповідно до цієї
статті та статті 301 Митного кодексу
України, крім випадків наявності у
такого платника податкового боргу.

Відповідно до статті 301 Митного кодексу
України, помилково та/або надміру
зараховані до державного бюджету суми
митних платежів повертаються з
державного бюджету в порядку,
визначеному центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику.

Пунктом 4 Положення про Державну
казначейську службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 13 квітня 2011 року №460/2011
встановлено, що Казначейство України
відповідно до покладених завдань
здійснює, окрім іншого, безспірне
списання коштів державного та місцевих
бюджетів на підставі рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, у
зв'язку з коригуванням митної вартості
позивачем було надмірно сплачено 14 222,73
грн. ввізного мита та 46 606,81 грн. податку
на додану вартість, що підтверджується
відміткою митного органу на
вантажно-митній декларації.

З огляду на те, що рішення відповідача
про коригування митної вартості та
прийняття картки відмови є
протиправними, вимога позивача щодо
стягнення з Державного бюджету України
сум податку на додану вартість та
ввізного мита також підлягає
задоволенню.

Згідно частини 1 статті 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не надав суду жодних
доказів на підтвердження
правомірності оскаржуваного рішення, а
відтак позовні вимоги Приватного
підприємства «Дельта Медікел»
підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці
Міндоходів на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 21
серпня 2014 року - залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та
підписано - 22.12.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Петрик І.Й.

Собків Я.М.