Справа № 2020/13465/12 (2а/2020/1221/2012)
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/17314/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швеця В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в Комінтернівському районі м.
Харкова про визнання неправомірними
дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21 лютого 2013
року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до
Комінтернівського районного суду м.
Харкова з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова
про визнання неправомірними дії
відповідача щодо обмеження під час
перерахунку розміру пенсії позивача за
вислугу років; зобов'язання
відповідача провести перерахунок
пенсії на підставі довідки прокуратури
Харківської області № 18-582 від 10 серпня
2012 року, відповідно до ст. 50-1 Закону
України «Про прокуратуру», виходячи з
розрахунку 87% від середнього заробітку
та здійснити відповідні виплати.

Постановою Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 24 грудня
2012 року позовні вимоги задоволено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21 лютого 2013
року скасовано постанову
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 24 грудня 2012 року та
прийнято нову, якою відмовлено в
задоволенні адміністративного позову.

ОСОБА_4 не погодилася з постановою суду
апеляційної інстанції і звернулася до
суду з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21 лютого 2013
року та залишити в силі постанову
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 24 грудня 2012 року,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до ухвалення незаконного
судового рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів, в межах ст. 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
задоволення касаційної скарги з таких
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 з лютого 2002
перебуває на обліку в Управління
Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова та
отримує пенсію, яка призначена на
підставі ст. 50-1 Закону України «Про
прокуратуру», в розмірі 87% середнього
заробітку посади старшого прокурора
Комінтернівської прокуратури м.
Харкова.

13 серпня 2012 року позивач звернулася до
Управлінням Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова із
заявою про здійснення перерахунку
пенсії у розмірі 87% розміру посадового
окладу, надавши при цьому довідку про
заробітну плату № 18-582 від 10 серпня 2012
року, видану Прокуратурою Харківської
області, у зв'язку зі змінами посадових
окладів працівників прокуратури,
здійснених на підставі постанови
Кабінету Міністрів України «Про
упорядкування структури та умов оплати
праці працівників органів
прокуратури» від 31 травня 2012 року №505.

Управління Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова
надіслало лист № 12058-02/28 від 23 листопада
2012 року в якому визнано право позивача
на здійснення перерахунку пенсії
відповідно постанови Кабінету
Міністрів України «Про упорядкування
структури та умов оплати праці
працівників органів прокуратури», але
у розмірі 76% заробітної плати,
посилаючись при цьому на положення ст.
37 Закону України «Про державну службу»
(в редакції, яка діяла на момент
набрання чинності постановою Кабінету
Міністрів України «Про упорядкування
структури та умов оплати праці
працівників органів прокуратури»).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що при
розрахунку пенсії позивача
застосуванню підлягає розмір
встановлений згідно з ч. 4 ст. 50-1 Закону
України «Про прокуратуру», в редакції
від 12 липня 2001 року, тобто на момент
призначення первинної пенсії,
відповідно до якої розмір пенсії
позивача повинен становити від суми
середнього місячного заробітку. Таким
чином, відповідач неправомірно провів
позивачу перерахунок пенсії в розмірі
76% від суми місячного заробітку.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, Харківський апеляційний
адміністративний суд дійшов
протилежного висновку та відмовив в
задоволенні позовних вимог, вказавши
на те, що перерахунок пенсії позивачу, з
урахуванням стажу роботи на
прокурорських посадах, при наявності
права на такий перерахунок, повинно
бути обчислено, виходячи з розміру
місячного заробітку за відповідною
посадою, з якої особа вийшла на пенсію,
станом на час звернення за
перерахунком, тобто з 76% від суми її
місячної (чинної) заробітної плати, до
якої включаються всі види оплати праці,
з якої було сплачено страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, одержуваної перед місяцем
звернення за призначенням пенсії, а не
з 87%, як помилково вважає позивач та
зазначено судом першої інстанції.

Проте, з таким висновком суду
апеляційної інстанції не можна
погодитися, з огляду на наступне.

Умови та порядок пенсійного
забезпечення прокурорів та слідчих
визначено статтею 50-1 Закону
України «Про прокуратуру». Редакція
зазначеної статті змінювалась.

Так, відповідно до частини першої
статті 50-1 Закону України «Про
прокуратуру» в редакції, що діяла на
час призначення пенсії ОСОБА_4,
прокурори і слідчі зі стажем роботи не
менше 20 років, у тому числі зі стажем
роботи на посадах прокурорів і слідчих
прокуратури не менше 10 років, мають
право на пенсійне забезпечення за
вислугу років незалежно від віку.
Пенсія призначається в розмірі 80
відсотків від суми їхньої місячної
(чинної) заробітної плати, до котрої
включаються всі види оплати праці, на
які нараховуються страхові внески,
одержуваної перед місяцем звернення за
призначенням пенсії. За кожен повний
рік роботи понад 10 років на цих посадах
пенсія збільшується на 2 відсотки, але
не більше 90 відсотків від суми
місячного (чинного) заробітку.

Законом України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи», який
набрав чинності з 1 жовтня 2011 року,
внесено зміни до статті 50-1
Закону України «Про прокуратуру»,
зокрема змінено у відсотках розмір
пенсії за вислугу років, яка
призначається прокурорам і слідчим у
разі реалізації ними такого права:
"Прокурори і слідчі мають право на
пенсійне забезпечення за вислугу років
незалежно від віку за наявності на день
звернення вислуги років. (...) Пенсія
призначається в розмірі 80 відсотків
від суми їхньої місячної (чинної)
заробітної плати, до якої включаються
всі види оплати праці, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, одержуваної перед місяцем
звернення за призначенням пенсії".

Таким чином, з 1 жовтня 2011 року
положення частини першої статті 50-1
Закону України «Про прокуратуру» щодо
призначення прокурорам і слідчим
пенсії за вислугу років у розмірі не
більше 90 відсотків від суми місячного
(чинного) заробітку втратили чинність у
зв'язку з внесенням змін до редакції
цієї статті Законом України «Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи».

Разом з тим підстави та порядок
перерахунку пенсій прокурорам
регулюють частини тринадцята,
вісімнадцята статті 50-1 Закону України
«Про прокуратуру», положення яких щодо
перерахунку пенсії у зв'язку із
прийняттям Закону України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» змін
не зазнали (змінилася лише нумерація
частин цієї статті).

Так, відповідно до частини тринадцятої
статті 50-1 Закону України «Про
прокуратуру» обчислення (перерахунок)
пенсій провадиться за документами
пенсійної справи та документами,
додатково поданими пенсіонерами,
виходячи з розміру місячного заробітку
за відповідною посадою, з якої особа
вийшла на пенсію, станом на час
звернення за призначенням або
перерахунком.

Згідно з частиною вісімнадцятою статті
50-1 Закону України «Про прокуратуру»
призначені працівникам прокуратури
пенсії перераховуються у зв'язку з
підвищенням заробітної плати
відповідних категорій
прокурорсько-слідчих працівників.
Перерахунок призначених пенсій
провадиться з першого числа місяця,
що йде за місяцем, у якому настали
обставини, що тягнуть за собою зміну
розміру пенсії. Якщо при цьому
пенсіонер набув права на підвищення
пенсії, різницю в пенсії за минулий час
може бути виплачено йому не більш як за
12 місяців. Перерахунок пенсій
провадиться з урахуванням фактично
отримуваних працівником виплат і умов
оплати праці, що існували на день його
звільнення з роботи.

Ураховуючи наведене, суд касаційної
інстанції вважає, що при перерахунку
пенсії працівникам прокуратури має
застосовуватися норма, що визначає
розмір пенсії у відсотках, яка діяла на
момент призначення пенсії, а тому
дійшла такого правового висновку, що
внесені Законом України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» зміни
до статті 50-1 Закону України «Про
прокуратуру» щодо розміру пенсії у
відсотках стосуються порядку
призначення пенсії прокурорам і
слідчим у разі реалізації ними права на
пенсійне забезпечення, а не
перерахунку вже призначеної пенсії.
Процедури призначення та перерахунку
пенсії різні за змістом і механізмом їх
проведення. Нормами, які визначають
механізм проведення перерахунку
пенсії за вислугу років прокурорам, є
частини тринадцята, вісімнадцята
статті 50-1 Закону України «Про
прокуратуру», які змін у зв'язку із
прийняттям Закону України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» не
зазнали.

Крім того, вирішуючи питання про
застосування цього Закону в часі,
колегія суддів виходить із того, що
згідно зі статтею 22 Конституції
України закріплені нею права і свободи
не є вичерпними, гарантуються і не
можуть бути скасовані. При прийнятті
нових законів або внесенні змін до
чинних законодавчих актів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України
неодноразово розглядав питання,
пов'язані з реалізацією права на
соціальний захист, і сформулював
правову позицію, згідно з якою
Конституція України виокремлює певні
категорії громадян України, що
потребують додаткових гарантій
соціального захисту з боку держави. До
них, зокрема, належать громадяни, які
відповідно до статті 17 Конституції
України перебувають на службі у
військових формуваннях та
правоохоронних органах держави,
забезпечуючи суверенітет і
територіальну цілісність України, її
економічну та інформаційну безпеку, а
саме: у Збройних Силах України, органах
Служби безпеки України, міліції,
прокуратури, охорони державного
кордону України, податкової міліції,
Управління державної охорони України,
державної пожежної охорони, Державного
департаменту України з питань
виконання покарань тощо (рішення
Конституційного Суду України від 6
липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо
права на пільги та від 20 березня 2002 року
№ 5-рп/2002 у справі щодо пільг,
компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний
Суд України вказав, що необхідність
додаткових гарантій соціальної
захищеності цієї категорії громадян як
під час проходження служби, так і після
її закінчення зумовлена насамперед
тим, що служба у Збройних Силах України,
інших військових формуваннях та
правоохоронних органах держави
пов'язана з ризиком для життя і
здоров'я, підвищеними вимогами до
дисципліни, професійної придатності,
фахових, фізичних, вольових та інших
якостей. Це повинно компенсуватися
наявністю підвищених гарантій
соціальної захищеності, тобто
комплексу організаційно-правових
економічних заходів, спрямованих на
забезпечення добробуту саме цієї
категорії громадян як під час
проходження служби, так і після її
закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях
Конституційного Суду України
розуміння сутності соціальних
гарантій працівників правоохоронних
органів, зокрема працівників
прокуратури, зміст та обсяг досягнутих
ними соціальних гарантій не може бути
звужено шляхом внесення змін до
законодавства.

Зазначені висновки також узгоджуються
з правовими позиціями Верховного Суду
України, викладеними в постановах від 10
грудня 2013 року (справа №21-348а1) та від 17
грудня 2013 року (справа №21-445а13), які
відповідно до статті 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
є обов'язковими для всіх судів України.

З огляду на викладене постанова
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 24 грудня 2012 року,
ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального та
процесуального права, тому рішення
суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 225, 226, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21 лютого 2013
року скасувати, а постанову
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 24 грудня 2012 року - залишити
в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді
О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

В.В. Щвець