Справа № 2а-17826/09/0370
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

21 серпня 2014 року м. Київ
В/800/3182/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Швеця В.В.,

Головчук
С.В.,

Винокурова К.С.,

Кочана В.М.,

Олексієнка М.М.,

розглянувши заяву Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області про
перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 27
травня 2014 року Верховним Судом України
у справі за позовом ОСОБА_6 до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області (далі
-ОДПІ), Державної податкової
адміністрації України про зобов'язання
вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У січні 2009 року ОСОБА_6 пред'явила у суді
позов, в якому просила зобов'язати
відповідачів ліквідувати у Державному
реєстрі фізичних осіб-платників
податків та інших обов'язкових
платежів (далі - Реєстр) її
ідентифікаційний номер та виключити з
Реєстру відповідні відомості;
здійснювати облік як платника податків
та інших обов'язкових платежів, за
раніше встановленою формою обліку без
застосування ідентифікаційного номеру
та знищити облікову картку з
особистими даними.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 25 червня 2009
року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 21 листопада
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 27 травня 2014 року, рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове про часткове задоволення позовних
вимог. Визнано дії ОДПІ протиправними
та зобов'язано виключити з Реєстру
ідентифікаційний номер та всю
інформацію про ОСОБА_6 із збереженням
за нею раніше встановленої форми
обліку платників податку та інших
обов'язкових платежів. В решті позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
касаційної інстанції, ОДПІ подала
заяву про його перегляд Верховним
Судом України, з підстав неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
саме: статей 63, 70 Податкового кодексу
України та статей 1, 3, 5 Закону України
від 22 грудня 1994 року № 320/94-ВР «Про
державний реєстр фізичних осіб
платників податків та інших
обов'язкових платежів» (далі - Закон №
320/94-ВР). На переконання заявника,
касаційний суд на час розгляду справи
застосував до спірних правовідносин
норми не чинного Закону № 320/94-ВР, тоді
як мав керуватися правилами статей 63, 70
Податкового кодексу України, які,
зокрема, дозволяють вести облік
фізичних осіб-платників податків та
інших обов'язкових платежів з
включенням їх до окремого Державного
реєстру із внесенням до нього серії та
номера паспорта.

В обґрунтування заяви ОДПІ надала
копії постанов Вищого
адміністративного суду України від 9
жовтня (справи №№ К/9991/23185/12, К/9991/22259/12)
та 4 грудня 2013 року (справа №
К/9991/28944/12), які, на його думку,
підтверджують неоднакове застосування
касаційним судом одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

Згідно зі статтею 235 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) Верховний Суд
України переглядає судові рішення в
адміністративних справах виключно з
підстав і в порядку, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до статті 237 КАС України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів: 1)
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; 2) встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом;
3) порушення норм матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення Вищим адміністративним
судом України незаконного судового
рішення з питань, передбачених статтею
171-1 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини першої статті 237 КАС
України встановлено, що заява про
перегляд рішення суду касаційної
інстанції з мотивів неоднакового
правозастосування може бути подана за
наявності таких складових:
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права;
ухвалення різних за змістом судових
рішень; спірні питання виникли у
подібних правовідносинах.

Конкретизуючи зміст цих складових
Пленум Вищого адміністративного суду
України у своїй постанові "Про судову
практику застосування статей 235-240
Кодексу адміністративного судочинства
України" від 13 грудня 2010 року № 2
роз`яснив, що подібність правовідносин
означає тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень матиме місце в разі, коли суд
(суди) касаційної інстанції у розгляді
двох чи більше справ за тотожних
предмета спору, підстав позову та за
аналогічних обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
протилежних висновків щодо заявлених
позовних вимог.

Як слідує з ухвали Вищого
адміністративного суду України від 27
травня 2014 року, про перегляд якої
ставиться питання, суд касаційної
інстанції дійшов висновку про
відсутність у відповідача підстав для
відмови позивачу у реалізації свого
права на відмову від ідентифікаційного
коду і виключення її з відповідного
Реєстру, оскільки ним дотримана вся
необхідна процедура. При цьому, норми
статей 63, 70 Податкового кодексу України
судом касаційної інстанції при
ухваленні судового рішення не
застосовувались, оскільки на час
виникнення ці правовідносини
регулювалися нормами Закону № 320/94-ВР.

Однак, із рішень, на які послалась ОДПІ
на підтвердження неоднакового
правозастосування, вбачається, що до
спірних правовідносин, що склалися у
цих справах застосовувались вже
положення статей 63, 70 Податкового
кодексу України, оскільки Закон №
320/94-ВР з 1 січня 2011 року у зв'язку з
прийняттям Податкового кодексу
України.

Зазначене вказує на те, що суд
касаційної інстанції не застосував
норму, яка, на думку ОДПІ, неправильно
застосована під час вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для допуску справи
до провадження Верховного Суду України
для перегляду судового рішення немає.

Керуючись статтями 235 - 240 КАС України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити в допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом ОСОБА_6 до Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області, Державної
податкової адміністрації України про
зобов'язання вчинити дії, для перегляду
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 27 травня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді
В.В. Швець

С.В. Головчук

К.С. Винокуров

В.М. Кочан

М.М. Олексієнко