Справа № 804/19347/14
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 листопада 2014 р. Справа № 804/19347/14
Суддя Дніпропетровського окружного
адміністративного суду Луніна О.С.,
розглянувши матеріали позовної заяви
Державного підприємства
«Придніпровська залізниця» до
Кіровського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції, третя
особа - Спеціалізована державна
податкова інспекція з обслуговування
великих платників податків у м.
Дніпропетровську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів, про
визнання дій протиправними та
скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ

24 листопада 2014 року позивач звернувся
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовом до
Кіровського відділу ДВС
Дніпропетровського міського
управління юстиції, третя особа - СДПІ з
обслуговування ВПП у м.
Дніпропетровську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів, у
якому просить:

- взнати протиправними дії старшого
державного виконавця Кіровського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Біловола В.О. щодо
винесення постанови від 07.11.2014 року про
стягнення виконавчого збору в сумі 1
632,629 грн. у виконавчому провадженні ВП
№ 44263638, а також визнати протиправною та
скасувати зазначену постанову.

Як вбачається із змісту позовних вимог,
оскаржувана постанова державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору у виконавчому провадженні ВП №
44263638 винесена на виконання виконавчого
листа № 2/180/619/2014, виданого 23.07.2014 року
Марганецьким міським судом
Дніпропетровської області у цивільній
справі про стягнення з ДП
«Придніпровська залізниця» на користь
ОСОБА_2 в рахунок відшкодування
моральної шкоди коштів у розмірі 16 322,90
грн. Постановою Кіровського відділу
ДВС Дніпропетровського міського
управління юстиції від 07.11.2014 року,
виконавче провадження ВП № 44263638
приєднано до зведеного виконавчого
провадження ВП № 45370429, яке також
перебуває в провадженні Кіровського
ВДВС.

Розглянувши матеріали позовної заяви,
суд приходить до висновку, що у
відкритті провадження у
адміністративній справі слід
відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) до адміністративних
судів можуть бути оскаржені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів
владних повноважень, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

За приписами ст. 107 КАС України, суддя
після одержання позовної заяви
з'ясовує, зокрема, чи належить позовну
заяву розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Так, згідно ч. 1 ст. 181 КАС України,
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

За ч. 4 ст. 82 Закону України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 р. (з
подальшими змінами), рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути оскаржені
сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Відповідно до ст. 383, ч. 2 ст. 384
Цивільного процесуального кодексу
України, учасники виконавчого
провадження мають право звернутися до
суду зі скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
державного виконавця під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього кодексу, порушено
їх права чи свободи. Скарга подається
до суду, який видав виконавчий
документ.

Матеріалами позовної заяви
підтверджено, що позивач є боржником у
виконавчому провадженні ВП № 44263638, а
отже, стороною вказаного виконавчого
провадження, відкритого за виконавчим
документом, виданим Марганецьким
міським судом Дніпропетровської
області у цивільній справі. В межах
цього ж виконавчого провадження
відповідачем прийнято оскаржувану
постанову від 07.11.2014 року про стягнення
виконавчого збору. На даний час,
виконавче провадження ВП № 44263638 про
стягнення з ДП «Придніпровська
залізниця» моральної шкоди та
стягнення виконавчого збору не
закінчено, та постановою державного
виконавця від 07.11.2014 року приєднано до
зведеного виконавчого провадження ВП
№ 45370429 про стягнення з ДП
«Придніпровська залізниця» коштів на
відшкодування моральної шкоди по
виконавчим листам, виданим
Марганецьким міським судом
Дніпропетровської області у цивільній
справі № 2/180/619/2014.

Суд зазначає, що оскаржувана постанова
державного виконавця від 07.11.2014 р. про
стягнення виконавчого збору не
виділялася в окреме провадження від
виконавчого провадження ВП № 44263638 про
стягнення шкоди, оскільки вказане
виконавче провадження не закінчено.

У відповідності до абз. 2 п. 2 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України «Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах з приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» № 3 від 13.12.2010 року, суди при
визначенні юрисдикції повинні
виходити з того, що до юрисдикції
адміністративних судів належать спори
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби при виконанні всіх виконавчих
документів, передбачених ч. 2 ст. 17 ЗУ
«Про виконавче провадження» крім тих,
відносно яких, законом установлено
інший, виключний порядок їх оскарження.
Частиною 4 ст. 82 ЗУ «Про виконавче
провадження» встановлено, що рішення,
дії чи бездіяльність державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби щодо
виконання судового рішення можуть бути
оскаржені сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Отже, за загальним правилом, критеріями
визначення юрисдикції судів щодо
вирішення справ з приводу оскарження
рішень дій чи бездіяльності органів
державної виконавчої служби щодо
виконання судового рішення є
юрисдикційна належність суду, який
видав виконавчий документ, та статус
позивача як сторони у виконавчому
провадженні.

Пунктом 3 зазначеної постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
надається роз'яснення щодо
особливостей розгляду судами справ
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця у
зведеному виконавчому провадженні.

У вказаному пункті, зокрема,
зазначається, що судам необхідно
враховувати, що всі справи з приводу
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної виконавчої служби, прийнятих
(вчинених, допущених) з метою виконання
зведеного виконавчого провадження, у
якому об'єднано виконавчі провадження
щодо виконання рішень судів різних
юрисдикцій та/чи рішень інших органів
(посадових осіб), належать до
юрисдикції адміністративних судів,
навіть у разі, коли у зведеному
виконавчому провадженні відсутнє
виконавче провадження з примусового
виконання рішення адміністративного
суду. Юрисдикцію судів щодо вирішення
справ з приводу рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення в межах конкретного
виконавчого провадження, яке об'єднано
(приєднано) у зведене виконавче
провадження, або зведеного виконавчого
провадження, у якому об'єднано
виконавчі провадження по виконанню
рішень судів однієї юрисдикції,
необхідно визначати з урахуванням
положень ч. 4 ст. 83 ЗУ «Про виконавче
провадження».

Таким чином, критерієм для визначення
судової юрисдикції по таким справам є
те, чи прийняті (вчинені, допущені)
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність органів державної
виконавчої служби з метою виконання
зведеного виконавчого провадження, чи
під час виконання судового рішення в
межах конкретного виконавчого
провадження, або зведеного виконавчого
провадження, у якому об'єднано
виконавчі провадження по виконанню
рішень судів однієї юрисдикції.

При цьому, в останньому випадку
юрисдикцію необхідно визначати з
урахуванням положень ч. 4 ст. 82 ЗУ «Про
виконавче провадження» (тобто,
оскарження відбувається до суду, який
видав виконавчий документ).

У спірних правовідносинах, позивачем
оскаржується рішення державного
виконавця, яке прийнято під час
виконання судового рішення в межах
конкретного виконавчого провадження,
відкритого на виконання судового
рішення у цивільній справі, а не з метою
виконання зведеного виконавчого
провадження. Більш того, у зведеному
виконавчому провадженні ВП № 45370429, до
якого в подальшому передано ВП № 44263638,
об'єднано виконавчі провадження по
виконанню рішень судів однієї
юрисдикції.

Суд також зазначає, що з огляду на
встановлені обставини спірних
правовідносин, до них не
застосовуються роз'яснення, викладені
у п. 6 зазначеної вище постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України,
стосовно поширення на справи з приводу
оскарження постанов державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору юрисдикції адміністративних
судів, оскільки ці роз'яснення
стосуються випадків, коли виконавче
провадження за основним виконавчим
документом закінчено, а постанову
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору виділено в окреме
провадження.

В даному випадку, при визначенні
юрисдикції суду слід керуватися
положеннями ч. 4 ст. 82 ЗУ «Про
виконавче провадження».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України,
суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі,
якщо заяву не належить розглядати в
порядку адміністративного судочинства
України.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що такий спір не підлягає вирішенню
адміністративним судом, а має
розглядатися в порядку, передбаченому
Цивільним процесуальним кодексом
України, судом, який видав виконавчий
документ.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне відмовити ДП
«Придніпровська залізниця» у
відкритті провадження за його
адміністративним позовом.

Керуючись ст. ст. 2, 107, 109, 160, 165, 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за
адміністративним позовом Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» до Кіровського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, третя особа -
Спеціалізована державна податкова
інспекція з обслуговування великих
платників податків у м.
Дніпропетровську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів, про
визнання дій протиправними та
скасування постанови - відмовити.

Копію ухвали разом із позовною заявою
та доданими матеріалами надіслати
позивачу за вказаною у позовній заяві
адресою.

Роз'яснити позивачу, що відповідно до ч.
5 ст. 109 Кодексу адміністративного
судочинства, повторне звернення тієї ж
особи до адміністративного суду з
таким самим адміністративним позовом
не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги протягом п'яти днів
з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу
було постановлено без виклику особи,
яка її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали згідно ст. 186
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Ухвала набирає законної сили у порядку
та у строки, встановлені ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя О.С. Луніна