Справа № 2а-2208/10/1370
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/89499/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну
скаргуДрогобицької об?єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Львівській області (правонаступника
Державної податкової інспекції у
Дрогобицькому районі Львівської
області)

на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 27.05.2010 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27.10.2011

у справі №28437/10/9104

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у
Дрогобицькому районі Львівської
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 27.05.2010,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 27.10.2011, позов задоволено повністю.
Визнано нечинними податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Дрогобицькому районі Львівської
області від 07.12.2009 №/0, від 21.01.2010
№/1, від 26.02.2010 №/2, від 28.12.2009
№/0, від 19.02.2010 №/1, від
11.02.2010№/0.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та прийняття
нового рішення про відмову в позові
повністю, з підстав порушення норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши під час попереднього
судового засідання повноту
встановлення обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки в
судових рішеннях, в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, а судові рішення
підлягають залишенню без змін з огляду
на таке.

Підставою для прийняття оспорюваних
податкових повідомлень-рішень, якими
позивачу зменшено суми бюджетного
відшкодування, стали висновки
позапланової виїзної перевірки з
питань достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість в сумі 4694,00 грн. за
вересень 2009 року на рахунки платника,
за результатами якої складено акт від
27.11.2009 № 884/17-2/НОМЕР_1; акта № 951/17-2/НОМЕР_1
від 24.12.2009 позапланової виїзної
перевірки з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за жовтень 2009 року в сумі 15179,00
грн.; акта №49/17-2/НОМЕР_1 від 02.02.2010
позапланової виїзної перевірки з
питань достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість в сумі 14588,33 грн. за
листопад 2009 року.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 20.08.2009 між позивачем та
ТОВ «АМТ» укладено договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення. Відповідно до п.3 даного
договору продаж нежитлового
приміщення вчиняється за 219930,00 грн., в
тому числі ПДВ 36655,00 грн. Вказану суму
позивач зобов?язувався сплатити до
31.10.2009.

Виконуючи взяті на себе за
вищевказаним договором зобов?язання
позивач здійснила оплату вартості
нерухомого майна в наступному порядку:
40000,00 грн. (у тому числі ПДВ 6666,67 грн.)
згідно платіжного доручення № 270 від
26.08.2009, 92400,00 грн. (у тому числі ПДВ 15400,09
грн.) згідно платіжного доручення № 280
від 02.09.2009, 86730,00 грн. (у тому числі ПДВ
14455,00 грн.) згідно платіжного доручення
№ 327 від 08.10.2009, 800,00 грн. (у тому числі ПДВ
133,33 грн.) згідно платіжного доручення №
345 від 22.10.2009.

11.12.2009 договір купівлі-продажу
нежитлового приміщення, посвідчений
нотаріусом Дрогобицького
нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрований у реєстрі за № 453.

На суми здійсненої оплати за придбане
нежитлове приміщення позивач отримав
від продавця податкові накладні, суми
ПДВ по яким були віднесені до складу
податкового кредиту у відповідних
періодах.

Відповідно до витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно,
виданого КП Львівської обласної
ради «Дрогобицьке БТІ» від 09.02.2010
№25266031 вказане нежитлове приміщення
зареєстроване на фізичну особу ОСОБА_2

За висновками податкового органу, до
податкового кредиту приватного
підприємця можливе включення сум
податку на додану вартість при
придбанні нежитлових будівель,
зареєстрованих лише на суб'єкта
господарювання, а не на приватну особу.

Відповідно до п.п.1.2 та 1.3 ст.1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» платником податку є фізична
особа (громадянин), яка здійснює
діяльність, віднесену до
підприємницької, згідно із
законодавством, та яка, згідно із цим
Законом, зобов'язана здійснювати
утримання та внесення до бюджету
податку на додану вартість.

Згідно з пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподаткованих операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість»
передбачено, що якщо платник податку
придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного
Закону, не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Керуючись вказаними законодавчими
нормами, суди попередніх інстанцій
дійшли висновків, що виключення зі
складу податкового кредиту сум податку
на додану вартість, сплачених у ціні
придбаних у контрагента товарів
(послуг), можливе лише за умови не
підтвердження відповідними первинними
документами здійснення таких
господарських операцій.

У той же час, у позивача наявні всі
первинні документи, які підтверджують
придбання нерухомого майна та докази
того, що позивач, як суб'єкт
підприємницької діяльності,
використовує вказане майно в своїй
господарській діяльності.

Щодо доводів податкового органу, які
зводяться до того, що до складу
податкового кредиту фізичної особи -
підприємця можливе включення сум
податку на додану вартість з вартості
придбаного нежитлового приміщення,
зареєстрованих лише на такого суб'єкта
господарювання, а не на фізичну особу,
суд касаційної інстанції зазначає
наступне.

Чинне законодавство не передбачає
відокремлення майна, яке
використовується фізичною
особою-підприємцем для здійснення
підприємницької діяльності, від усього
належного такій фізичній особі майна.

З огляду на викладене, суди попередніх
судових інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку про
правомірність формування позивачем
податкового кредиту з податку на
додану вартість по операції купівлі
нежитлового приміщення та, відповідно,
відсутності у відповідача правових
підстав для зменшення суми бюджетного
відшкодування відповідних періодів.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
та не можуть бути підставою для
скасування постановлених у справі
судових рішень з наведених в ній
мотивів.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Дрогобицької
об?єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області
відхилити, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
27.05.2010 та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 27.10.2011 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун