Справа № 2-а-3022/11
Суддя: Шостак О.О.
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №2-а-3022/11
Головуючий у 1- й інстанції Філатова
Суддя - доповідач: Шостак
У Х В А Л А

Іменем України

22 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого судді:
Шостака О.О.,

суддів:
Горяйнова А.М.,
Желтобрюх І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві без фіксування
технічними засобами, в порядку ст. 41 КАС
України, питання про виправлення
описки у справі за апеляційною скаргою
Головного управління Пенсійного фонду
України у Чернігівській області на
постанову Новозаводстького районного
суду м. Чернігова від 18 березня 2011 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Головного управління
Пенсійного фонду України у
Чернігівській області про зобов'язання
здійснити перерахунок додаткової
пенсії, передбаченої ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

В С Т А Н О В И Л А:

23.12.2011 року Київським апеляційним
адміністративним судом була винесена
ухвала, якою апеляційну скаргу -
залишено без задоволення, а ухвалу суду
першої інстанції - без змін.

При виготовленні зазначеної ухвали,
судом було допущено описку, помилково
зазначено: «розглянувши в порядку
письмового провадження апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Деснянському районі м. Києва
на постанову Деснянського районного
суду м. Києва від 14.03.2011 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва про
зобов'язання нарахувати недоплачену
щомісячну державну соціальну допомогу
як дитині війни, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 25.02.2011 року звернувся до
Деснянського районного суду м. Києва з
адмінпозовом до УПФУ в Деснянському
районі м. Києва про зобов'язання
нарахувати та виплатити недоплачену
щомісячну державну соціальну допомогу,
як дитині війни за період з 01.06.2008 р. по
теперішній час.

Ухвалою Деснянського районного
суду м. Києва від 28.02.2011 року позовні
вимоги в частині зобов'язання
нарахувати позивачу недоплачену
щомісячну державну соціальну допомогу,
як дитині війни за період до 25.08.2010 р.
-залишено без розгляду.

Постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 14.03.2011 року позовні
вимоги позивача задоволені частково,
зобов'язано нарахувати позивачу
недоплачену щомісячну державну
соціальну допомогу, як дитині війни за
період з 25.08.2010 року.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
апеляційну інстанцію скасувати
незаконне, на його думку, судове
рішення та постановити нове про
відмову в позові. В своїй апеляційній
скарзі апелянт посилається на
незаконність, необ'єктивність та
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для його скасування.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
знаходить, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного:

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є особою, що належить до
соціальної категорії громадян "діти
війни"в розумінні ст. 1 ЗУ "Про
соціальний захист дітей війни", а
відтак, на неї повністю
розповсюджуються всі пільги та
соціальні гарантії, передбачені
зазначеним вище Законом України.

Згідно ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"особам,
що належать до соціальної категорії
громадян "діти війни"відповідач
повинен був нараховувати та
виплачувати щомісячне підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений ст. 28 ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування"від 09.07.2003 року № 1058, згідно
якої мінімальна пенсія за віком
дорівнює прожитковому мінімуму,
встановленому для осіб, що втратили
працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб
щорічно встановлюється ЗУ "Про
державний бюджет України"на
відповідний рік.

Всупереч ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист
дітей війни"позивачу щомісячне
підвищення до пенсії виплачувалась
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008 року № 530.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, ЗУ "Про соціальний
захист дітей війни"має вищу юридичну
силу в порівняні з Постановою Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008 року № 530.
Отже, відповідач не правомірно
виплачував щомісячне підвищення до
пенсії в меншому розмірі ніж це
передбачено ст. 6 зазначеного Закону.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду -без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції -без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 197, 198, 200, 205 та 206 КАС України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва -залишити
без задоволення.

Постанову Деснянського
районного суду м. Києва від 14.03.2011 року
-залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та подальшому оскарженню
не підлягає» замість

«розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Києві апеляційну
скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України у
Чернігівській області на постанову
Новозаводстького районного суду м.
Чернігова від 18 березня 2011 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Головного управління
Пенсійного фонду України у
Чернігівській області про зобов'язання
здійснити перерахунок додаткової
пенсії, передбаченої ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просив визнати неправомірними
дії Головного управління Пенсійного
фонду України у Чернігівській області
та зобов'язати провести перерахунок
додаткової пенсії у відповідності до
ст. 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Постановою Новозаводстького районного
суду м. Чернігова від 18 березня 2011 року
даний адміністративний позов був
задоволений в частині вимог за період з
07.09.2010 року по 18.03.2011 року.

Відповідач, не погоджуючись із
прийнятою постановою подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позову. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Зокрема апелянт вказує на те, що
позивачу додаткову пенсію нараховано у
повній відповідності до постанови КМ
України «Деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян» №
530 від 28 травня 2008 року, норми якої є
чинними та обов'язковими до виконання.

Особи, які беруть участь у справі, з
клопотаннями про розгляд справи за їх
участю - не зверталися. В матеріалах
справи достатньо письмових доказів для
вирішення апеляційної скарги, а
особиста участь сторін у розгляді
справи не обов'язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів
визнала можливим розглянути справу в
порядку письмового провадження, як це
передбачено ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
обставини, на які посилається
відповідач, колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України у Чернігівській області -
залишити без задоволення, а постанову
Новозаводстького районного суду м.
Чернігова від 18 березня 2011 року - без
змін виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції
правильно виходив з того, що додаткову
пенсію позивачу слід виплачувати у
розмірі, встановленому ст.ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а не постановою КМ України «Деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян» № 530 від 28 травня
2008 року.

Колегія суддів погоджується із
вказаним висновком суду першої
інстанції, оскільки він знайшов своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи.

Позивач є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, інвалідом ІІІ групи
захворювання, пов'язаного з впливом
аварії на ЧАЕС.

Згідно ст. 49 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» пенсії особам, віднесеним
до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді державної пенсії та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

У відповідності до ст. 14 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» позивача
віднесено до 1 категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, який одержує пенсію по
інвалідності на підставі ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, на підставі ст. 50 цього Закону.

Так, згідно зі ст. 50 зазначеного Закону
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема інвалідам IІІ групи - у розмірі
50 % мінімальної пенсії за віком.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що позивач має
право на призначення щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 50 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Положення ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» містять
пряму вказівку, що під час визначення
розміру таких пенсій за основу їх
обчислення як розрахункова величина
береться мінімальна пенсія за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений у абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», згідно
якої мінімальна пенсія за віком
дорівнює прожитковому мінімуму,
встановленому для осіб, що втратили
працездатність.

Проте, відповідач всупереч ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
виплачував позивачу пенсії та
додаткову пенсію у меншому розмірі,
який встановлений постановою КМ
України «Деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян» №
530 від 28 травня 2008 року.

Колегія суддів вважає дії відповідача
щодо виплати позивачу додаткової
пенсії, у розмірі, меншому ніж той, що
встановлений ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
неправомірними, а висновок суду першої
інстанції про необхідність
задоволення позовних вимог - законним і
обґрунтованим.

Так, судом першої інстанції було
зроблено вірний висновок про те, що
Закон України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
має вищу юридичну силу в порівняні з
постановою КМ України «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» № 530 від 28 травня 2008 року, та є
пріоритетним у застосуванні.

Також судом першої інстанції було
зроблено висновок про те, що будь-яким
іншим законом, крім Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», мінімальний розмір
пенсії не встановлений, у зв'язку з чим
відсутні підстави не застосовувати для
розрахунку пенсії та додаткової пенсії
розмір мінімальної пенсії за віком,
встановлений абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Таким чином, доводи апеляційної скарги
Головного управління Пенсійного фонду
України у Чернігівській області не
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені в постанові від 18
березня 2011 року, та не можуть бути
підставами для її скасування.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам та
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.
У зв'язку з цим судова колегія вважає
необхідним апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України у Чернігівській області -
залишити без задоволення, а постанову
Новозаводстького районного суду м.
Чернігова від 18 березня 2011 року - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України у
Чернігівській області - залишити без
задоволення, а постанову
Новозаводстького районного суду м.
Чернігова від 18 березня 2011 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до вимог ч. 2 ст. 212 КАС
України та може бути оскаржена в
двадцятиденний термін шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України».

Виходячи з положень ст. 169 КАС України,
суд може з власної ініціативи або за
заявою особи, що брала участь у справі,
чи іншої заінтересованої особи
виправити допущені в судовому рішенні
цього суду описки, очевидні
арифметичні помилки незалежно від
того, набрало судове рішення законної
сили чи ні (ч. 1).

Таким чином, колегія суддів вважає за
необхідне виправити допущену описку,
не зачіпаючи суті постанови.

Керуючись ст. ст. 165 та 169 КАС України,
колегія Київського апеляційного
адміністративного суду,

У Х В А Л И Л А:

Виправити допущену описку в ухвалі
Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.12.2011 року
у справі за апеляційною скаргою
Головного управління Пенсійного фонду
України у Чернігівській області на
постанову Новозаводстького районного
суду м. Чернігова від 18 березня 2011 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Головного управління
Пенсійного фонду України у
Чернігівській області про зобов'язання
здійснити перерахунок додаткової
пенсії, передбаченої ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У тексті вищезазначеної ухвали
Київського апеляційного
адміністративного суду зазначити:
«розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Києві апеляційну
скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України у
Чернігівській області на постанову
Новозаводстького районного суду м.
Чернігова від 18 березня 2011 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Головного управління
Пенсійного фонду України у
Чернігівській області про зобов'язання
здійснити перерахунок додаткової
пенсії, передбаченої ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просив визнати неправомірними
дії Головного управління Пенсійного
фонду України у Чернігівській області
та зобов'язати провести перерахунок
додаткової пенсії у відповідності до
ст. 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Постановою Новозаводстького районного
суду м. Чернігова від 18 березня 2011 року
даний адміністративний позов був
задоволений в частині вимог за період з
07.09.2010 року по 18.03.2011 року.

Відповідач, не погоджуючись із
прийнятою постановою подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позову. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Зокрема апелянт вказує на те, що
позивачу додаткову пенсію нараховано у
повній відповідності до постанови КМ
України «Деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян» №
530 від 28 травня 2008 року, норми якої є
чинними та обов'язковими до виконання.

Особи, які беруть участь у справі, з
клопотаннями про розгляд справи за їх
участю - не зверталися. В матеріалах
справи достатньо письмових доказів для
вирішення апеляційної скарги, а
особиста участь сторін у розгляді
справи не обов'язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів
визнала можливим розглянути справу в
порядку письмового провадження, як це
передбачено ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
обставини, на які посилається
відповідач, колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України у Чернігівській області -
залишити без задоволення, а постанову
Новозаводстького районного суду м.
Чернігова від 18 березня 2011 року - без
змін виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції
правильно виходив з того, що додаткову
пенсію позивачу слід виплачувати у
розмірі, встановленому ст.ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а не постановою КМ України «Деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян» № 530 від 28 травня
2008 року.

Колегія суддів погоджується із
вказаним висновком суду першої
інстанції, оскільки він знайшов своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи.

Позивач є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, інвалідом ІІІ групи
захворювання, пов'язаного з впливом
аварії на ЧАЕС.

Згідно ст. 49 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» пенсії особам, віднесеним
до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді державної пенсії та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

У відповідності до ст. 14 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» позивача
віднесено до 1 категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, який одержує пенсію по
інвалідності на підставі ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, на підставі ст. 50 цього Закону.

Так, згідно зі ст. 50 зазначеного Закону
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема інвалідам IІІ групи - у розмірі
50 % мінімальної пенсії за віком.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що позивач має
право на призначення щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 50 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Положення ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» містять
пряму вказівку, що під час визначення
розміру таких пенсій за основу їх
обчислення як розрахункова величина
береться мінімальна пенсія за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений у абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», згідно
якої мінімальна пенсія за віком
дорівнює прожитковому мінімуму,
встановленому для осіб, що втратили
працездатність.

Проте, відповідач всупереч ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
виплачував позивачу пенсії та
додаткову пенсію у меншому розмірі,
який встановлений постановою КМ
України «Деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян» №
530 від 28 травня 2008 року.

Колегія суддів вважає дії відповідача
щодо виплати позивачу додаткової
пенсії, у розмірі, меншому ніж той, що
встановлений ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
неправомірними, а висновок суду першої
інстанції про необхідність
задоволення позовних вимог - законним і
обґрунтованим.

Так, судом першої інстанції було
зроблено вірний висновок про те, що
Закон України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
має вищу юридичну силу в порівняні з
постановою КМ України «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» № 530 від 28 травня 2008 року, та є
пріоритетним у застосуванні.

Також судом першої інстанції було
зроблено висновок про те, що будь-яким
іншим законом, крім Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», мінімальний розмір
пенсії не встановлений, у зв'язку з чим
відсутні підстави не застосовувати для
розрахунку пенсії та додаткової пенсії
розмір мінімальної пенсії за віком,
встановлений абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Таким чином, доводи апеляційної скарги
Головного управління Пенсійного фонду
України у Чернігівській області не
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені в постанові від 18
березня 2011 року, та не можуть бути
підставами для її скасування.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам та
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.
У зв'язку з цим судова колегія вважає
необхідним апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України у Чернігівській області -
залишити без задоволення, а постанову
Новозаводстького районного суду м.
Чернігова від 18 березня 2011 року - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України у
Чернігівській області - залишити без
задоволення, а постанову
Новозаводстького районного суду м.
Чернігова від 18 березня 2011 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до вимог ч. 2 ст. 212 КАС
України та може бути оскаржена в
двадцятиденний термін шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України»
замість «розглянувши в порядку
письмового провадження апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Деснянському районі м. Києва
на постанову Деснянського районного
суду м. Києва від 14.03.2011 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва про
зобов'язання нарахувати недоплачену
щомісячну державну соціальну допомогу
як дитині війни, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 25.02.2011 року звернувся до
Деснянського районного суду м. Києва з
адмінпозовом до УПФУ в Деснянському
районі м. Києва про зобов'язання
нарахувати та виплатити недоплачену
щомісячну державну соціальну допомогу,
як дитині війни за період з 01.06.2008 р. по
теперішній час.

Ухвалою Деснянського районного
суду м. Києва від 28.02.2011 року позовні
вимоги в частині зобов'язання
нарахувати позивачу недоплачену
щомісячну державну соціальну допомогу,
як дитині війни за період до 25.08.2010 р.
-залишено без розгляду.

Постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 14.03.2011 року позовні
вимоги позивача задоволені частково,
зобов'язано нарахувати позивачу
недоплачену щомісячну державну
соціальну допомогу, як дитині війни за
період з 25.08.2010 року.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
апеляційну інстанцію скасувати
незаконне, на його думку, судове
рішення та постановити нове про
відмову в позові. В своїй апеляційній
скарзі апелянт посилається на
незаконність, необ'єктивність та
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для його скасування.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
знаходить, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного:

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є особою, що належить до
соціальної категорії громадян "діти
війни"в розумінні ст. 1 ЗУ "Про
соціальний захист дітей війни", а
відтак, на неї повністю
розповсюджуються всі пільги та
соціальні гарантії, передбачені
зазначеним вище Законом України.

Згідно ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"особам,
що належать до соціальної категорії
громадян "діти війни"відповідач
повинен був нараховувати та
виплачувати щомісячне підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений ст. 28 ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування"від 09.07.2003 року № 1058, згідно
якої мінімальна пенсія за віком
дорівнює прожитковому мінімуму,
встановленому для осіб, що втратили
працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб
щорічно встановлюється ЗУ "Про
державний бюджет України"на
відповідний рік.

Всупереч ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист
дітей війни"позивачу щомісячне
підвищення до пенсії виплачувалась
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008 року № 530.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, ЗУ "Про соціальний
захист дітей війни"має вищу юридичну
силу в порівняні з Постановою Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008 року № 530.
Отже, відповідач не правомірно
виплачував щомісячне підвищення до
пенсії в меншому розмірі ніж це
передбачено ст. 6 зазначеного Закону.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду -без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції -без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 197, 198, 200, 205 та 206 КАС України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва -залишити
без задоволення.

Постанову Деснянського
районного суду м. Києва від 14.03.2011 року
-залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та подальшому оскарженню
не підлягає».

Дана ухвала є невід'ємною частиною
ухвали Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.12.2011 року.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до вимог ч. 2 ст. 212, ч. 5 ст. 254
КАС України.

Головуючий суддя
О.О. Шостак

Судді А.М. Горяйнов

І.Л. Желтобрюх

Головуючий суддя
Шостак О.О.

Судді:
Горяйнов А.М.

Желтобрюх І.Л.