Справа № К/9991/14083/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/14083/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Саки
Автономної Республіки Крим про
зобов'язання вчинити певні дії, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 16 лютого 2011
року, -

у с т а н о в и л а :

У січні 2010 року ОСОБА_4 звернулась з
позовом до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Саки
Автономної Республіки Крим (далі
відділення Фонду) в якому просила
зобов'язати відповідача, починаючи з 29
жовтня 2008 року, перерахувати та
виплатити їй одноразову допомогу в
разі стійкої втрати професійної
працездатності, а також щомісячних
грошових сум в разі часткової втрати
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку потерпілого, з урахуванням
висновку Кримської республіканської
установи Центр медико-соціальної
експертизи від 13 січня 2009 року (далі
висновок МСЕК), яким встановлено
позивачу 25 відсотків втрати
працездатності. Крім того, просила
стягнути з відповідача суми
індексації, 3 відсотки річних,
витрати на лікування, транспортні
витрати і моральну шкоду.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що
відповідач протиправно відмовив їй у
перерахунку одноразової допомоги в
разі стійкої втрати професійної
працездатності, на підставі висновку
МСЕК від 13 січня 2009 року, а також у інших
виплатах, чим порушив вимоги чинного,
на час спірних правовідносин,
законодавства та права позивача, у
зв'язку з чим, ОСОБА_4 просила про
задоволення позову.

Рішенням Сакського міськрайонного
суду Автономної Республіки Крим від 9
липня 2010 року позов задоволено
частково, зобов'язано відповідача
здійснити позивачу перерахунок та
виплату одноразової допомоги в разі
стійкої втрати професійної
працездатності 25 відсотків, починаючи
з 29 жовтня 2008 року, згідно висновку МСЕК
від 13 січня 2009 року. Стягнуто з
відповідача на користь позивача
витрати на лікування у сумі 1485,04
гривень. В решті позову відмовлено.

Оскаржуваною постановою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 16 лютого 2011
року рішення суду першої інстанції, в
частині задоволених позовних вимог,
скасовано і ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, просить ухвалене
ним рішення скасувати та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, апеляційний суд виходив з того,
що відповідач правомірно відмовив
ОСОБА_4 у перерахунку та виплаті
спірної допомоги, виходячи з ступеня
втрати працездатності 25 відсотків,
встановленого висновком МСЕК від 13
січня 2009 року, а підстави для стягнення
з відділення Фонду витрат на лікування,
у сумі 1485,04 гривень, відсутні.

Проте до такого висновку апеляційний
суд частково дійшов в порушення норм
матеріального і процесуального права з
таких підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи,
висновком Євпаторійської міжрайонної
медико-соціальної експертної комісії
від 29 жовтня 2010 року, ОСОБА_4 була
визнана такою, що втратила 10 відсотків
працездатності, внаслідок нещасного
випадку на виробництві.

21 листопада 2008 року, позивача взято на
облік до відділення Фонду та розпочато,
з 29 жовтня 2008 року, здійснення
страхових виплат, на підставі
вищезазначеного висновку МСЕК.

Не погоджуючись з висновком МСЕК від 29
жовтня 2008 року, позивач оскаржила його
до Кримської республіканської МСЕК,
яка, своїм висновком від 13 січня 2009
року встановила ОСОБА_4 25 відсотків
втрати працездатності.

На підставі вищевказаного висновку
МСЕК, позивачу, починаючи з 13 січня 2009
року, здійснено перерахунок щомісячної
грошової суми в разі часткової втрати
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку потерпілого, виходячи з 25
відсотків втрати працездатності.

Разом з тим, у перерахунку одноразової
допомоги в разі стійкої втрати
професійної працездатності,
відділення Фонду відмовило.

Так, відповідно до абзацу 1 преамбули до
Закону України від 23 вересня 1999 року №
1105-ХІV «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
(далі Закон № 1105-ХІV) цей Закон,
відповідно до Конституції України та
Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, визначає
правову основу, економічний механізм
та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
призвели до втрати працездатності або
загибелі застрахованих на виробництві.

У відповідності до підпунктів «б» і «в»
пункту 1 статті 21 Закону №
1105-ХІV у разі настання страхового
випадку Фонд соціального страхування
від нещасних випадків зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні, зокрема,
одноразову допомогу в разі стійкої
втрати професійної працездатності або
смерті потерпілого, щомісяця грошову
суму в разі часткової чи повної втрати
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку потерпілого.

Частиною 1 статті 30 Закону № 1105-ХІV
встановлено, що ступінь втрати
працездатності потерпілим
установлюється МСЕК за участю Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків і визначається у відсотках
професійної працездатності, яку мав
потерпілий до ушкодження здоров'я. МСЕК
установлює обмеження рівня
життєдіяльності потерпілого, визначає
професію, з якою пов'язане ушкодження
здоров'я, причину, час настання та групу
інвалідності у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, а також визначає необхідні
види медичної та соціальної допомоги.

Згідно з положеннями абзаців 1 і 2
частини 1 статті 34 Закону № 1105-ХІV сума
щомісячної страхової виплати
встановлюється відповідно до ступеня
втрати професійної працездатності та
середньомісячного заробітку, що
потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Сума щомісячної страхової виплати не
повинна перевищувати
середньомісячного заробітку, що
потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

В свою чергу, у відповідності до
абзаців 1 і 2 частини 1 статті 40 Закону
№ 1105-ХІV страхові виплати провадяться
щомісячно в установлені Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків дні на підставі постанови
цього Фонду або рішення суду
потерпілому - з дня втрати
працездатності внаслідок нещасного
випадку або з дати встановлення
професійного захворювання.

Водночас, за змістом пункту 1 частини 1
статті 29 Закону № 1105-ХІV перерахування
сум щомісячних страхових виплат і
витрат на медичну та соціальну
допомогу провадиться у разі, зокрема,
зміни ступеня втрати професійної
працездатності.

Як правильно встановлено судами,
відповідач здійснив призначення,
перерахунок та виплату щомісячної
грошової суми в разі часткової чи
повної втрати працездатності, що
компенсує відповідну частину
втраченого заробітку потерпілого, у
відповідності з вищезазначеними
нормами Закону № 1105-ХІV, з урахуванням
висновків МСЕК від 28 жовтня 2008 року та
від 13 січня 2009 року, якими встановлено 10
і 25 відсотків втрати працездатності
відповідно.

Правильними є також висновки
апеляційного суду щодо відсутності
підстав для задоволення позову, в
частині відшкодування витрат на
лікування, з огляду на наступне.

За приписами пункту 4 частини 1 статті 21
Закону № 1105-ХІV у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку організувати
цілеспрямоване та ефективне лікування
потерпілого у власних спеціалізованих
лікувально-профілактичних закладах
або на договірній основі в інших
лікувально-профілактичних закладах з
метою якнайшвидшого відновлення
здоров'я застрахованого.

Окрім цього, згідно частини 4 статті 34
Закону № 1105-ХІV Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
фінансує витрати на медичну та
соціальну допомогу, в тому числі на
додаткове харчування, придбання ліків,
спеціальний медичний, постійний
сторонній догляд, побутове
обслуговування, протезування,
санаторно-курортне лікування,
придбання спеціальних засобів
пересування тощо, якщо потребу в них
визначено висновками МСЕК.

Якщо внаслідок нещасного випадку або
професійного захворювання потерпілий
тимчасово втратив працездатність, Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків фінансує всі витрати на його
лікування.

Допомога у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю виплачується в
розмірі 100 відсотків середнього
заробітку (оподатковуваного доходу).
При цьому перші п'ять днів тимчасової
непрацездатності оплачуються
власником або уповноваженим ним
органом за рахунок коштів
підприємства, установи, організації.

Витрати на ліки, лікування,
протезування (крім протезів з
дорогоцінних металів), придбання
санаторно-курортних путівок, предметів
догляду за потерпілим визначаються на
підставі виданих лікарями рецептів,
санаторно-курортних карток, довідок
або рахунків про їх вартість.

Отже, комплексний аналіз положень
вищезазначених норм Закону №
1105-ХІV, дає підстави колегії суддів для
висновку, що відшкодування витрат на
лікування здійснюється Фондом за умов,
якщо потребу в них визначено
висновками МСЕК, на підставі виданих
лікарями рецептів, санаторно-курортних
карток, довідок або рахунків про їх
вартість.

Однак, як правильно встановив суд
апеляційної інстанції, допомога,
передбачена абзацом 3 частини 4 статті 34
Закону № 1105-ХІV, виплачувалась позивачу
у встановленому цією нормою розмірах, а
документи, передбачені абзацом 5 цієї ж
статті, на підставі яких може
здійснюватись відшкодування витрат на
лікування, у матеріалах справи
відсутні.

За таких обставин, рішення
апеляційного суду, у цій частині,
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для його скасування колегія суддів не
вбачає.

Разом з тим, вирішуючи частину позовних
вимог щодо перерахунку та виплати
одноразової допомоги в разі стійкої
втрати професійної працездатності,
апеляційний суд не врахував наступне.

Абзацом 1 частини 2 статті 34 Закону №
1105-ХІV встановлено, що у разі стійкої
втрати професійної працездатності,
встановленої МСЕК, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
проводить одноразову страхову виплату
потерпілому, сума якої визначається із
розрахунку середньомісячного
заробітку потерпілого за кожний
відсоток втрати потерпілим
професійної працездатності, але не
вище чотирикратного розміру граничної
суми заробітної плати (доходу), з якої
справляються внески до Фонду.

Також, у відповідності до абзацу 4
частини 1 статті 40 Закону № 1105-ХІV
одноразова допомога виплачується
потерпілому в місячний строк з дня
визначення МСЕК стійкої втрати
професійної працездатності, а в разі
смерті потерпілого - у місячний строк з
дня смерті застрахованого особам, які
мають на це право.

Право на отримання потерпілим
одноразової допомоги та щомісячної
страхової виплати настає з дня
встановлення МСЕК стійкої втрати
професійної працездатності,
відповідно до абзацу 1 пункту 3.3 Порядку
призначення, перерахування та
проведення страхових виплат,
затвердженого постановою правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від 27
квітня 2007 року № 24, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 22 червня
2007 року за № 715/13982 (далі
Порядок).

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи
справу, дійшов висновку про відмову у
задоволенні позову на підставі пункту
24 Порядку організації та проведення
медико-соціальної експертизи втрати
працездатності, затвердженому
постановою Кабінету Міністрів України
від 4 квітня 1994 року № 221, згідно з яким,
у разі незгоди громадянина з рішенням
районної, міжрайонної, міської
медико-соціальної експертної комісії
він має право подати протягом місяця
письмову заяву до Кримської
республіканської, обласної,
центральної міської МСЕК або до
медико-соціальної експертної комісії,
в якій проходив він огляд, чи до
відповідного управління охорони
здоров'я. Комісія, що проводила огляд,
або управління охорони здоров'я
надсилають в триденний термін з дня
одержання заяви усі наявні документи
разом із заявою на розгляд Кримської
республіканської, обласної,
центральної міської медико-соціальної
експертної комісії, яка протягом
місяця з дня подання заяви проводить
повторний огляд хворого і приймає
відповідне рішення.

При цьому, суд не врахував приписи
Положення про медико-соціальну
експертизу, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
лютого 1992 року № 83 (далі Положення).

Зокрема, підпунктом «а» і «б» пункту 19
Положення встановлено, що Кримська
республіканська, обласні, центральні
міські медико-соціальні експертні
комісії здійснюють
організаційно-методичне керівництво
та контроль за діяльністю відповідно
Кримської республіканської, обласних,
центральних міських, районних,
міжрайонних, міських медико-соціальних
експертних комісій, перевіряють
прийняті ними рішення і в разі визнання
їх безпідставними змінюють їх, а також
переоглядають осіб, які оскаржили
рішення міських, міжрайонних чи
районних медико-соціальних експертних
комісій, та перевіряють якість
розробки індивідуальних
реабілітаційних програм.

Одночасно, у пункті 34 Положення
зазначено, що у разі незгоди оглянутого
з рішенням районної, міжрайонної,
міської медико-соціальної експертної
комісії він протягом місяця має право
подати про це письмову заяву до
республіканської, Кримської, обласної,
центральної міської медико-соціальної
експертної комісії або до
медико-соціальної експертної комісії,
в якій він проходив огляд, чи до
відповідного відділу (управління)
охорони здоров'я. Комісія, що проводила
огляд, або відділ (управління) охорони
здоров'я в триденний строк з дня
одержання заяви надсилають усі наявні
документи разом із заявою на розгляд
республіканської, Кримської, обласної,
центральної міської медико-соціальної
експертної комісії, яка не пізніш як
через місяць з дня подання заяви
проводить переогляд хворого і приймає
відповідне рішення.

Таким чином, здійснивши комплексний
аналіз вищезазначених норм Закону №
1105-ХІV та положень вказаних підзаконних
нормативно - правових актів у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку, що Кримська
республіканська медико-соціальна
експертна комісія, провела переогляд (а
не повторний огляд) хворого і прийняла
рішення, передбачене підпунктом «а»
пункту 19 Положення, а саме змінила,
прийняте 29 жовтня 2008 року
Євпаторійською міжрайонною МСЕК,
рішення, встановивши ступінь втрати
працездатності 25 відсотків.

За таких обставин, відповідач, повинен
був здійснити виплату одноразової
страхової виплати потерпілому,
передбаченої абзацом 1 частини 2 статті
34 Закону № 1105-ХІV, на підставі висновку
Кримської республіканської МСЕК від 13
січня 2009 року, з урахуванням
встановленої ним втрати
працездатності позивача 25
відсотків, оскільки таке рішення слід
вважати прийнятим за результатами
первинного огляду, що узгоджується з
вимогами Закону та Положення.

Окрім цього, колегія суддів зазначає,
що виходячи зі змісту абзацу 1 пункту 3.3
Порядку, статті 40 Закону № 1105-ХІV та
підпункту «а» пункту 19 Положення, днем
визначення та встановлення МСЕК
стійкої втрати професійної
працездатності, а також виникнення
права у позивача на отримання
одноразової допомоги, з урахуванням
ступеня втрати професійної
працездатності - 25 відсотків, слід
вважати саме 29 жовтня 2008 року.

Натомість, апеляційний суд
вищезазначених обставин не врахував та
помилково скасував рішення суду першої
інстанції, оскільки таке відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права, в частині
задоволення позовних вимог щодо
перерахунку одноразової допомоги в
разі стійкої втрати професійної
працездатності, починаючи з 29 жовтня 2008
року.

За приписами статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись статтями 223, 226, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 16 лютого 2011 року, в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
щодо перерахунку одноразової допомоги
в разі стійкої втрати професійної
працездатності, починаючи з 29 жовтня 2008
року, скасувати та, в цій частині,
залишити в силі рішення Сакського
міськрайонного суду Автономної
Республіки Крим від 9 липня 2010 року.

В решті оскаржувану постанову суду
апеляційної інстанції залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало