Справа № 814/2601/14
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/2601/14

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Єнтіна А. П.

Одеський апеляційний адміністративний
суд в складі колегії:

судді-доповідача - Косцової І.П.

суддів - Турецької
І.О.

- Стас Л.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі м. Миколаєва на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 24 вересня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Заводському районі м.
Миколаєва до Відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області про визнання протиправними та
скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва
звернулось до суду першої інстанції з
позовом, в якому просило визнати
протиправними та скасувати постанови
від 12.08.2014 р. про стягнення виконавчого
збору та накладення штрафу і від 22.08.2014
р. про стягнення витрат на проведення
виконавчих дій і накладення штрафу.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач вказує, що добровільно
частково виконав рішення суду, про що
повідомив відповідача. Виконати
рішення в повному обсязі позивач не має
можливості через незалежні від нього
причини, однак відповідач не врахував
даний факт.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 24 вересня
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі УПФУ в
Заводському районі м. Миколаєва,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати судове рішення та прийняти
нову постанову про задоволення
позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції у справі
з'ясовано, що рішенням Заводського
районного суду м. Миколаєва від 29.06.2010
р., яке змінене постановою апеляційного
суду Миколаївської області, позивача
зобов'язано провести перерахунок
пенсії ОСОБА_3 та в подальшому
виплачувати пенсію відповідно до ст. 50,
54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи". Ухвалою від 09.12.2011 р. судом
першої інстанції роз'яснено рішення
суду від 29.06.2010 р. і вказано, що "в
подальшому" слід розглядати як "з 02.05.2010
р. і поки буде чинною норма закону, якою
передбачено вказану виплату". На
виконання рішення суду видано
виконавчий лист, за яким 06.12.2013 р.
відповідачем відкрито виконавче
провадження № 41408418.

Ухвалою від 13.06.2014 р. суд першої
інстанції змінив спосіб виконання
рішення шляхом стягнення з позивача на
користь ОСОБА_3 нарахованої суми пенсії
в розмірі 133960,54 грн.

Листами від 22.01.2014 р., від 03.04.2014 р. і від
11.08.2014 р. позивач повідомив відповідача
про добровільне виконання рішення суду
і надав відповідні розрахунки. Зокрема,
в листі вказано про перерахунок пенсії
за період з 01.12.2011 р. по 30.04.2014 р. та
визначення суми доплати в розмірі 133960,54
грн., а також за період з 01.05.2014 р. по
31.07.2014 р. в сумі 14861,34 грн. Виплата
вказаних сум не відбулася через
припинення державного бюджетного
фінансування, використання ж коштів
Пенсійного фонду на дані виплати прямо
заборонено Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Оцінивши обставини, викладені в листах
позивача, відповідач дійшов висновку
про невиконання рішення суду
позивачем.

12.08.2014 р. відповідачем прийнято
постанови про стягнення виконавчого
збору в розмірі 1360 грн. і про накладення
штрафу в розмірі 680 грн.

У зв'язку з повторним невиконанням
рішення суду 22.08.2014 р. відповідачем
прийнято постанови про накладення
штрафу в розмірі 1360 грн. і стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій у сумі 104,16 грн.

При вирішенні питання суд першої
інстанції дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Однак колегія суддів такий висновок
суду першої інстанції вважає
помилковим, з огляду на наступне.

Так, умови і порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб),
що відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України "Про
виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1 ст. 1 вказаного Закону
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 5 зазначеного Закону
вимоги державного виконавця щодо
виконання рішень обов'язкові для всіх
органів, організацій, посадових осіб,
фізичних і юридичних осіб на території
України. Невиконання законних вимог
державного виконавця тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Частинами 1 та 3 статті 6 цього ж Закону
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
можуть бути оскаржені в порядку,
встановленому цим Законом.

Частиною 2 статті 25 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачено, що
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 75 зазначеного
Закону після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 89 Закону України "Про
виконавче провадження" у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Аналіз вказаних правових норм свідчить
про те, що державним виконавцем може
бути винесено постанову про накладення
штрафу виключно у разі невиконання
боржником судового рішення без
поважних причин.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що
позивачем виконано рішення суду в
частині нарахування надбавки до
пенсії, однак виконання рішення суду в
частині виплати заборгованості є
неможливим, оскільки виплати вказаної
категорії громадян фінансуються з
Державного бюджету України, яким не
передбачено такі виплати на поточний
рік.

У відповідності до пункту 1.1 розділу I
Положення про управління Пенсійного
фонду України в районах, містах,
районах у містах, а також у містах та
районах, затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України від
30 квітня 2002 року № 8-2, Управління
Пенсійного фонду України (далі - Фонд) у
районах, містах, районах у містах, а
також у містах та районах (далі -
Управління) є органами Фонду,
підпорядкованими відповідно головним
управлінням Фонду в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі (далі - регіональні
управління), що разом з цими
управліннями утворюють систему
територіальних органів Фонду.

Підпунктом 4 пункту 2.1 розділу II
зазначеного Положення передбачено, що
основними завданнями Управління є,
зокрема, забезпечення своєчасного і в
повному обсязі фінансування та виплати
пенсій, допомоги на поховання та інших
виплат, які згідно із законодавством
здійснюються за рахунок коштів Фонду
та інших джерел, визначених
законодавством.

Тобто, виплати пенсій та інших виплат
здійснюються районними управліннями
ПФУ виключно за рахунок коштів Фонду та
інших джерел, визначених
законодавством. Інших фінансових
можливостей для здійснення виплат,
крім зазначених, районні управління не
мають.

Отже, невиконання судового рішення в
частині виплати грошових коштів при
відсутності відповідного фінансового
забезпечення та фактичної відсутності
таких коштів у боржника не може
вважатись невиконанням судового
рішення без поважних причин, оскільки
боржник не мав фінансової можливості
протягом встановленого державним
виконавцем семиденного строку
виконати судове рішення в цій частині.

За таких обставин, накладення штрафу на
боржника ще більше ускладнює його
фінансове становище та перешкоджає
виконанню судового рішення про виплату
доплати до пенсії.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України "Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень" виконання рішень суду
про стягнення коштів, боржником за
якими є державний орган, здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Виходячи з наведеного, списання коштів
з рахунків державного органу на
виконання судових рішень проводиться
лише за умови наявності таких коштів.

Зазначені висновки суду апеляційної
інстанції відповідають позиції Вищого
адміністративного суду України,
висловленої, зокрема, в ухвалі №
К/9991/45657/12 від 27 серпня 2014 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку щодо
правомірності накладення на УПФУ в
Заводському районі м. Миколаєва штрафу
за невиконання судового рішення без
поважних причин та стягнення
виконавчого збору та відповідно
відсутності підстав для скасування
оскаржуваних постанов.

Оскільки, судом першої інстанції
порушено норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи. В
зв'язку з цим виникає необхідність у
задоволені апеляційної скарги та
відповідно у скасуванні постанови суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст.195, 196, п.3 ч.1 ст. 198,
ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст. 207, 254 КАС України,
суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Миколаєва - задовольнити
частково.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 24 вересня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Заводському районі м.
Миколаєва до Відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області про визнання протиправними та
скасування постанов - скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову, якою
позов Управління Пенсійного фонду
України в Заводському районі м.
Миколаєва - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
постанови Відділу примусового
виконання рішень Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області від 12.08.2014 року ВП № 41408418 про
стягнення виконавчого збору в сумі 1360
грн.; від 12.08.2014 ВП № 41408418 про стягнення
штрафу в сумі 680 грн. за невиконання
судового рішення; від 22.08.2014 ВП № 41408418
про стягнення витрат на проведення
виконавчих дій в сумі 104,16 грн.; від
22.08.2014 ВП № 41408418 про стягнення штрафу в
сумі 1360 грн. за невиконання судового
рішення.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Суддя - доповідач:
І.П. Косцова

Судді:
І.О. Турецька

Л.В.Стас.