Справа № 807/3086/14
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року
Справа № 876/10572/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Державної фінансової інспекції
в Запорізькій області на ухвалу
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 3 жовтня 2014
року про забезпечення позову
Управління з питань майна комунальної
власності Закарпатської обласної
державної адміністрації до Державної
фінансової інспекції в Запорізькій
області про визнання дій протиправними
і зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Управління з питань майна комунальної
власності Закарпатської обласної
державної адміністрації 02.09.2014 року
звернулася в суд з клопотанням про
забезпечення позову у справі за
позовом Управління з питань майна
комунальної власності Закарпатської
обласної державної адміністрації до
Державної фінансової інспекції в
Запорізькій області про визнання дій
протиправними і зобов'язання вчинити
певні дії, в якому просила зупинити дії
вимоги зобов'язального характеру
№08-05-14-14/7272 від 24.09.2014 року про
обов'язкові вимоги щодо усунення
порушень, виявлених ревізією
Управління з питань майна комунальної
власності Закарпатської ОДА та
заборони Державній фінансовій
інспекції вчиняти дії щодо передачі
матеріалів ревізії правоохоронним
органам до вирішення справи по суті.

Ухвалою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 3 жовтня 2014
року клопотання задоволено. Зупинено
дію вимоги зобов'язального характеру
№08-05-14-14/7272 від 24.09.2014 року про
обов'язкові вимоги щодо усунення
порушень. Заборонено Державній
фінансовій інспекції вчиняти дії щодо
передачі матеріалів ревізії
правоохоронним органам до вирішення
справи по суті.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції Державна фінансова
інспекція в Запорізькій області
оскаржила його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі просить рішення
суду першої інстанції скасувати і
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні клопотання відмовити.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції були недостатньо досліджені
докази та обставини справи, рішення
постановлено з порушенням норм
процесуального права. Зазначає, що
судом першої інстанції не враховано, що
такий вид забезпечення позову, як
зупинення дії оскаржуваного рішення по
суті є окремим видом позовних вимог і
не може слугувати доказом наявності
очевидної протиправності дій
відповідача.

Наголошує на відсутності наявності
обставин, які б свідчили про існування
очевидної небезпеки заподіяння шкоди
правам, свободам та інтересам позивача
до ухвалення рішення по
адміністративній справі та
необхідності докладання значних
зусиль та витрат позивача для
відновлення його прав, свобод та
інтересів, оскільки в оскаржуваній
ухвалі суд першої інстанції не вказав
ознак, які свідчать про очевидність
протиправності дій відповідача.

Сторони в судове засідання не прибули,
про дату, час і місце апеляційного
розгляду були повідомлені належним
чином, тому колегія суддів, у
відповідності до ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, на основі наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
переконання, що подану апеляційну
скаргу слід задовольнити.

Клопотання про вжиття заходів
забезпечення адміністративного позову
позивач обґрунтовував тим, що існує
очевидна небезпека заподіяння шкоди
правам, свободам та інтересам позивача
до ухвалення рішення в
адміністративній справі.

Задовольняючи заяву суд першої
інстанції виходив з того, що заходи
забезпечення адміністративного
позову, про які у своєму клопотанні
просить позивач, відповідають предмету
адміністративного позову та, водночас,
вжиття таких заходів не зумовлює
фактичного вирішення спору по суті, а
спрямовані лише на збереження
існуючого становища до розгляду справи
по суті.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
вважаючи, що він не відповідає нормам
процесуального права та фактичним
обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.117 КАС України, суд за
клопотанням позивача або з власної
ініціативи може постановити ухвалу про
вжиття заходів забезпечення
адміністративного позову, якщо існує
очевидна небезпека заподіяння шкоди
правам, свободам та інтересам позивача
до ухвалення рішення в
адміністративній справі, або захист
цих прав, свобод та інтересів стане
неможливим без вжиття таких заходів,
або для їх відновлення необхідно буде
докласти значних зусиль та витрат, а
також якщо очевидними є ознаки
протиправності рішення, дії чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення
позову суд має здійснити оцінку
обґрунтованості доводів заявника щодо
необхідності вжиття відповідних
заходів з урахуванням такого:
розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову; забезпечення
збалансованості інтересів сторін, а
також інших учасників судового
процесу; наявності зв'язку між
конкретним заходом до забезпечення
позову і предметом позовної вимоги,
зокрема, чи спроможний такий захід
забезпечити фактичне виконання
судового рішення в разі задоволення
позову; імовірності утруднення
виконання або невиконання рішення суду
в разі невжиття таких заходів;
запобігання порушенню у зв'язку із
вжиттям таких заходів прав та
охоронюваних законом інтересів осіб,
що не є учасниками даного судового
процесу.

Види забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами. Співмірність, зокрема,
полягає в тому, щоб засіб забезпечення
відповідав предмету позову за
вартістю.

Адекватність заходу до забезпечення
позову, що застосовується судом,
визначається його відповідністю
вимогам, на забезпечення яких він
вживається. Оцінка такої відповідності
здійснюється судом, зокрема, з
урахуванням співвідношення права
(інтересу), про захист яких просить
заявник, з майновими наслідками
заборони відповідачеві вчиняти певні
дії.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з доводами апелянта , що
застосування заходів забезпечення
адміністративного позову, в даному
випадку, фактично вирішує спір,
ухвалюючи рішення без розгляду справи
по суті, що не відповідає меті
застосування правового інституту
забезпечення позову.

Забезпечуючи позов в такий спосіб, суд
першої інстанції вийшов за межі
підстав забезпечення позову,
передбачених ч.1 ст.117 КАС України,
вирішив позовні вимоги на період дії
ухвали про забезпечення позову, що є
необґрунтованим та порушує права
відповідача.

Також колегія суддів вважає за належне
зазначити, що рішення про заборону
Держфінінспекції в Запорізькій
області вчиняти дії щодо передачі
матеріалів ревізії правоохоронним
органам до вирішення справи по суті
винесено без всебічного, об'єктивного
дослідження обстави справи та з
порушенням вимог законодавства,
оскільки, відповідно до вимог п.48
Порядку проведення інспектування
Державною фінансовою інспекцією, її
територіальними органами,
затвердженою Постановою Кабінету
Міністрів України від 20.04.2006 року №550,
Держфінінспекцією в Запорізькій
області до винесення оскаржуваної
ухвали від 03.10.2014 вже передано
матеріали ревізії до правоохоронних
органів, а саме із супровідним листом
від 24.09.2014 №08-05-17-17/7258 до прокуратури
Закарпатської області для розгляду та
прийняття рішення та листом від 24.09.2014
№08-05-17-17/7269 до Управління по боротьбі з
організованою злочинністю УМВС
України в Закарпатській області, на
запит від 09.07.2014 №29/1935.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів вважає, що доводи поданої
позивачем заяви про забезпечення
позову не є підставними та
обґрунтованими, настання наслідків
передбачених наведеною вище статтею не
є очевидним, а тому приходить до
переконання, що в задоволенні заяви про
забезпечення позову слід відмовити.

Згідно п.6 ч.1 ст.199 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
суд апеляційної інстанції має право
скасувати ухвалу суду і постановити
нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку про
невідповідність висновків суду
обставинам справи, що призвело до
неправильного вирішення справи,
висновки суду першої інстанції не
відповідають обставинам справи, доводи
апеляційної скарги висновки суду
спростовують, а тому така підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 117, 160, 195, 197, 199 п.6, 205 ч.1
п.3, 206, 254, 264 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Запорізькій
області задовольнити.

Ухвалу Закарпатського окружного
адміністративного суду від 3 жовтня 2014
року у справі №807/3086/14 скасувати і
постановити нову ухвалу, якою в
задоволенні клопотання Управління з
питань майна комунальної власності
Закарпатської обласної державної
адміністрації відмовити.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Судді
В.М. Багрій

А.І. Рибачук