Справа № 813/7064/14
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/7064/14
Львівський окружний адміністративний
суду в складі:
головуючого - судді:
за участю секретаря судового засідання
представника позивача
представника прокуратури
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
адміністративну справу за позовом
Городоцької міської ради до
Прокуратури Городоцького району
Львівської області про скасування
Городоцька міська рада звернулася до
Львівського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Прокуратури Городоцького
району Львівської області, в якій
просить суд скасувати постанову
Прокуратури Городоцького району
Львівської області про проведення
перевірки в порядку нагляду за
додержанням і застосуванням законів
від 03.10.2014 року.
В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на те, що 03.10.2014
року Прокуратурою Городоцького району
Львівської області винесено постанову
про проведення перевірки у порядку
нагляду за додержанням і застосуванням
законів в Городоцькій міській раді
щодо додержання Бюджетного кодексу
України, Законів України «Про
автомобільні дороги», «Про дорожній
рух», «Про місцеве самоврядування в
Україні». Зазаначає, що в оскаржуваній
постанові Прокурор Городоцького
району Львівської області визначає
предметом перевірки як відсутність у
договорах підряду умови щодо
гарантійних термінів виконання робіт,
проте такий термін взагалі не
передбачений законодавством, а отже
відсутній і предмет перевірки. Дану
постанову позивач вважає такою, що
прийнята з порушенням чинного
законодавства та такою, що грубо
порушує права та охоронювані законом
інтереси представницького органу
територіальної громади міста, а тому
просить її скасувати.
В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала з
підстав, наведених в адміністративному
позові, та просила позов задовольнити.
У судовому засіданні представник
відповідача адміністративний позов не
визнав з підстав, викладених у
письмових запереченнях проти позову
від 11.11.2014 року(а.с.36), зазначивши, що
Прокуратура Городоцького району
Львівської області в даному випадку
діяла на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені Законом
України «Про прокуратуру», та
відповідно до вимог Положення про
порядок проведення органами
прокуратури перевірок при здійсненні
нагляду за додержанням і застосуванням
законів, затвердженого наказом
Генерального прокурора України від 12
листопада 2012 року № 111. Оскаржувана
постанова про проведення перевірки
прийнята при наявності достатньої
інформації про стан законності яка
свідчила про можливі порушення вимог
законодавства та шляхом вивчення
вказаних у постанові договорів, відтак
її проведення ініціювалось Прокурором.
Представник відповідача у судовому
засіданні просив у задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
в задоволенні позову необхідно
відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.10.2014 року
Прокуратурою Городоцького району
Львівської області винесено постанову
про проведення перевірки у порядку
нагляду за додержанням і застосуванням
законів в автодорожньому комплексі
щодо можливих порушень в діяльності
посадових осіб Городоцької міської
ради (а.с.6).

В обгрунтування постанови
зазначено, що за період з 01.01.2014 року по
01.09.2014 року Городоцькою міською радою
проведено касові видатки на суму 906 055,11
грн., в тому числі на погашення
кредиторської заборгованості за 2013 рік
на виготовлення технічної
документації, за проведені роботи
поточного та капітального ремонту
доріг на території міської ради на суму
425 578,23 грн. Впродовж 2014 року міською
радою укладені договори на проведення
робіт поточного та капітального
ремонтів доріг на суму 480 476,88 грн.,
зокрема, 29.08.2014 року № 19/35, № 19/37, 05.08.2014
року № 19/34, № 19/33, №1932, №19/31 між
Городоцькою міською радою та МКП
«Шляхрембуд» укладено договори
підряду щодо поточного ремонту вул.
Комарнівської, Української, Чорновола,
Підгай, Шкільної у м. Городок. Однак,
встановлено, що у вищевказаних
договорах підряду не передбачені умові
щодо гарантійних термінів виконання
робіт, що у свою чергу унеможливлює, у
разі виконання підрядником неналежної
якості робіт, право замовника вимагати
усунення недоліків.

З огляду на викладене, прокурор
прийшов до висновку, що з метою повного
та всебічного дослідження обставин
потрібно провести перевірку в порядку
нагляду за додержанням і застосуванням
законів в Городоцькій міській раді
щодо додержання Бюджетного кодексу
України, Законів України «Про
автомобільні дороги», «Про дорожній
рух», «Про місцеве самоврядування в
Україні».

Не погодившись із вказаною
постановою Прокурора Городоцького
району Львівської області Городоцька
міська рада оскаржила її в судовому
порядку.

Основним завданням
адміністративного судочинства
відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
Україниє є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Рішенням Конституційного Суду
України від 01.12.2004 р. у справі № 1-10/2004
(справа про охоронюваний законом
інтерес) розтлумачено поняття
«охоронюваний законом інтерес», що
вживається в частині першій статті 4
Цивільного процесуального кодексу
України та інших законах України у
логічно-смисловому зв'язку з поняттям
«права», а саме зазначено цей термін
треба розуміти як прагнення до
користування конкретним матеріальним
та/або нематеріальним благом, як
зумовлений загальним змістом
об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України,
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загально правовим засадам.

Законний інтерес - це юридичний
інтерес, що заснований на законі і
випливає з нього, схвалюється ним, хоча
і не закріплений у конкретних правових
нормах. Так можна говорити про загальні
законні інтереси осіб - учасників
адміністративного процесу (досягнення
юридично значущого результату,
прийняття законного і обґрунтованого
рішення у справі) і персоніфіковані
законні інтереси (інтерес особи у
встановленні конкретних фактів, що
доводять його невинність у вчиненні
адміністративного правопорушення або
обґрунтовують його позицію у зв'язку зі
зверненням у компетентний державний
орган).

Відповідно до Конституції
України народ здійснює владу
безпосередньо і через органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування (частина друга статті 5).
В Основному Законі України
встановлено, що місцеве самоврядування
є правом територіальної громади -
жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів
кількох сіл, селища та міста -
самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України (частина перша статті
140). Виходячи з цих конституційних
положень у системному зв'язку з
положеннями статті 6 Конституції
України про те, що державна влада в
Україні здійснюється на засадах її
поділу на законодавчу, виконавчу та
судову, Конституційний Суд України у
своєму рішенні від 26 березня 2002 року
визначив політико-правову природу
органів місцевого самоврядування, які
не є органами державної влади, а є
представницькими органами, через які
здійснюється право територіальної
громади самостійно вирішувати не
будь-які питання суспільного життя, а
питання саме місцевого значення, тобто
такі, які пов'язані передусім з
життєдіяльністю територіальних
громад.

В Основному Законі України
передбачено форми та засоби реалізації
права територіальних громад на місцеве
самоврядування і вказано, що органи
місцевого самоврядування в межах
повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території
(частина перша статті 144).
Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Основні засади функціонування та
діяльності Прокуратури України
регулюються Розділом VII Конституції
України та Законом України «Про
прокуратуру».

Статтею 121 Конституції України
визначено, що прокуратура України
становить єдину систему, на яку
покладаються: підтримання державного
обвинувачення в суді; представництво
інтересів громадянина або держави в
суді у випадках, визначених законом;
нагляд за додержанням законів
органами, які проводять
оперативно-розшукову діяльність,
дізнання, досудове слідство; нагляд за
додержанням законів при виконанні
судових рішень у кримінальних справах,
а також при застосуванні інших заходів
примусового характеру, пов'язаних з
обмеженням особистої свободи громадян;
нагляд за додержанням прав і свобод
людини і громадянина, додержанням
законів з цих питань органами
виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими і
службовими особами.

Відповідно до пункту 9 розділу XV
«Перехідні положення» Конституції
України (далі - Перехідні положення)
прокуратура продовжує виконувати
відповідно до чинних законів функцію
нагляду за додержанням і застосуванням
законів та функцію попереднього
слідства - до введення в дію законів, що
регулюють діяльність державних
органів щодо контролю за додержанням
законів, та до сформування системи
досудового слідства і введення в дію
законів, що регулюють її
функціонування.

З огляду на ці конституційні
приписи завдання прокуратури України
полягає в забезпеченні захисту від
протиправних посягань на суспільний та
державний лад, на права і свободи
людини і громадянина, а також основи
демократичного устрою суспільства
легітимними засобами і методами. Її
діяльність ґрунтується на Конституції
України, законах України та інших
нормативно-правових актах.

Статтею 123 Конституції України
передбачено, що організація і порядок
діяльності органів прокуратури
України визначаються законом. Таким
законом є Закон України «Про
прокуратуру» від 5 листопада 1991 року.

Згідно ст.1 Закону України «Про
прокуратуру» від 05.11.1991 року
прокурорський нагляд за додержанням і
правильним застосуванням законів
Кабінетом Міністрів України,
міністерствами та іншими центральними
органами виконавчої влади, органами
державного і господарського
управління та контролю, Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевими Радами, їх виконавчими
органами, військовими частинами,
політичними партіями, громадськими
організаціями, масовими рухами,
підприємствами, установами і
організаціями, незалежно від форм
власності, підпорядкованості та
приналежності, посадовими особами та
громадянами здійснюється Генеральним
прокурором України і підпорядкованими
йому прокурорами.

Статтею 3 Закону України «Про
прокуратуру» передбачено, що
повноваження прокурорів, організація,
засади та порядок діяльності
прокуратури визначається
Конституцією України, цим Законом,
іншими законодавчими актами.

Відповідно до ст. 5 Закону України
«Про прокуратуру» прокуратура
України становить єдину систему, на яку
відповідно до Конституції України та
цього Закону покладаються такі
функції: 1) підтримання державного
обвинувачення в суді; 2) представництво
інтересів громадянина або держави в
суді у випадках, визначених законом; 3)
нагляд за додержанням законів
органами, які проводять
оперативно-розшукову діяльність,
дізнання, досудове слідство; 4) нагляд
за додержанням законів при виконанні
судових рішень у кримінальних справах,
а також при застосуванні інших заходів
примусового характеру, пов'язаних з
обмеженням особистої свободи громадян.

На прокуратуру не може
покладатися виконання функцій, не
передбачених Конституцією України і
цим Законом.

Статтею 19 Закону України «Про
прокуратуру» визначено, що Предметом
нагляду за додержанням і застосуванням
законів є: 1) відповідність актів, які
видаються всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами,
вимогамКонституції України та чинним
законам; 2) додержання законів про
недоторканність особи,
соціально-економічні, політичні,
особисті права і свободи громадян,
захист їх честі і гідності, якщо
законом не передбачений інший порядок
захисту цих прав; 3) додержання законів,
що стосуються економічних,
міжнаціональних відносин, охорони
навколишнього середовища, митниці та
зовнішньоекономічної діяльності.

Перевірка виконання законів
проводиться за заявами та іншими
повідомленнями про порушення
законності, що вимагають
прокурорського реагування, а за
наявності приводів - також з власної
ініціативи прокурора. Прокуратура не
підміняє органи відомчого управління
та контролю і не втручається у
господарську діяльність, якщо така
діяльність не суперечить чинному
законодавству.

Відповідно до ст. 21 Закону України
«Про прокуратуру» перевірки
проводяться за письмовими зверненнями
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, депутатів
усіх рівнів, фізичних та юридичних
осіб, а також за власною ініціативою
прокурора. При цьому перевірки за
заявами фізичних чи юридичних осіб,
зверненнями та запитами депутатів усіх
рівнів, крім заяв та повідомлень про
кримінальне правопорушення,
проводяться лише у разі їх
попереднього розгляду компетентними
органами виконавчої влади, органами
місцевого самоврядування, їх
посадовими чи службовими особами або
неприйняття ними у встановлені строки
рішень з цих питань.

У разі якщо захист прав і свобод
людини і громадянина та інтересів
держави згідно із законом є
компетенцією відповідних органів
державного нагляду (контролю),
перевірки проводяться з обов'язковим
наданням оцінки щодо законності їх
діяльності. У зв'язку з бездіяльністю
уповноваженого органу державного
нагляду (контролю) або відсутністю
такого органу вживаються відповідні
заходи прокурорського реагування,
спрямовані на забезпечення захисту
прав і свобод людини і громадянина,
інтересів держави.

Для здійснення перевірки
прокурор приймає постанову, в якій
зазначає підстави, що свідчать про
можливі порушення законності, та
обґрунтовує необхідність вчинення дій,
передбачених пунктами 3, 4 та 5 частини
першої статті 20 цього Закону. Не
допускається проведення перевірки без
надання копії зазначеної постанови
представнику підприємства, установи,
організації незалежно від форм
власності, підпорядкованості чи
приналежності, фізичній особі -
підприємцю. Постанова прокурора може
бути оскаржена цими особами до
прокурора вищого рівня або суду в
порядку адміністративного судочинства
протягом десяти днів з дня одержання
копії постанови. За результатами
розгляду скарги прокурор вищого рівня
приймає рішення про задоволення скарги
та скасування постанови або про
відмову у задоволенні скарги.
Оскарження постанови до прокурора
вищого рівня не позбавляє особу права
на її оскарження до суду, яке може бути
здійснене нею протягом десяти днів з
дня одержання рішення прокурора вищого
рівня про результати розгляду скарги.

Наказом Генеральної прокуратури
України №111 від 12 листопада 2012 року, з
метою належної організації проведення
органами прокуратури перевірок при
здійсненні нагляду за додержанням і
застосуванням законів, керуючись
статтею 15 Закону України «Про
прокуратуру» затверджено Положення
про порядок проведення органами
прокуратури перевірок при здійсненні
нагляду за додержанням і застосуванням
законів.

Так, пунктом 2.4 вказаного
Положення передбачено, що підставами
для проведення перевірки прокурором за
власною ініціативою є дані, що свідчать
про можливі порушення законності.
Висновки про наявність підстав для
проведення перевірки можуть бути
зроблені за наслідками проведених
аналізів, узагальнень, опрацювання
інформацій про стан законності,
вивчень актів та матеріалів органів
державного нагляду (контролю),
матеріалів розгляду судами цивільних,
адміністративних, господарських справ
та справ про адміністративні
правопорушення, матеріалів
кримінальних проваджень,
інформаційних баз даних державних
органів, повідомлень у засобах масової
інформації, мережі Інтернет та з інших
джерел, які також можуть відображатися
в: дорученнях Генерального прокурора
України, наданих у межах компетенції
дорученнях його першого заступника,
заступників, прокурорів Автономної
Республіки Крим, міст Києва і
Севастополя, областей та прирівняних
до них прокурорів, їх перших
заступників та заступників; наказах
Генерального прокурора України; планах
роботи органів прокуратури; рішеннях
колегій Генеральної прокуратури
України, прокуратур обласного рівня;
рішеннях нарад у керівників органів
прокуратури; дорученнях прокуратури
іншого регіону щодо проведення
перевірки, яка потребує вчинення
окремих дій у межах повноважень,
передбачених статтею 20 Закону України
«Про прокуратуру»; інших
організаційно-розпорядчих документах.

Крім того, з метою забезпечення
належної організації нагляду за
додержанням і застосуванням законів та
підвищення його ефективності,
керуючись статтею 15 Закону України
«Про прокуратуру», Генеральною
прокуратурою України 07.11.201 року був
прийнятий Наказ № Згн «Про організацію
прокурорського нагляду за додержанням
і застосуванням законів», згідно п. 7.2
якого наказано, перевірки за власною
ініціативою проводити з урахуванням
стану законності в регіоні, на підставі
рішень колегій органів прокуратури,
координаційних і міжвідомчих нарад,
вимог інших організаційно-розпорядчих
документів, доручень керівництва
прокуратур вищого рівня.

Виходячи з системного аналізу
вказаних норм, прокурор має право за
власною ініціативою проводити
перевірки у порядку нагляду за
додержанням і застосуванням законів,
але, підставою для проведення
перевірки за власною ініціативою
прокурора може бути лише наявність
відповідних даних про можливі
порушення законності, що містяться в
проведених аналізах, узагальненнях,
опрацюваннях інформації про стан
законності, матеріалах розгляду судами
цивільних, адміністративних,
господарських справ та справ про
адміністративні правопорушення,
матеріалах кримінальних проваджень,
інформаційних базах даних державних
органів, повідомленнях у засобах
масової інформації, мережі Інтернет та
які відображені в наказах Генерального
прокурора України, планах роботи
органів прокуратури, рішеннях колегій
Генеральної прокуратури України,
прокуратур обласного рівня, рішеннях
нарад у керівників органів
прокуратури, дорученнях прокуратури
іншого регіону щодо проведення
перевірки, інших
організаційно-розпорядчих документах.

Разом з тим, виходячи зі змісту
постанови Прокуратури Городоцького
району Львівської області підставою
для здійснення перевірки є вивчення
стану додержання законності при
виконанні вимог законодавства при
утриманні комунальних доріг
Городоцькою міською радою.

За змістом пункту 1 частини 2
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема, спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

У пункті 8 статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України позивача визначено як особу, на
захист прав, свобод та інтересів якої
подано адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду.

Згідно частини 1 статті 6
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

З наведених
процесуальних норм Закону випливає, що
судовому захисту підлягає лише
порушене право. Так, до
адміністративного суду вправі
звернутися кожна особа, яка вважає, що
її право чи охоронюваний законом
інтерес порушено чи оспорюється. В
контексті наведених приписів Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для звернення особи до суду з
позовом є її суб'єктивне уявлення,
особисте переконання в порушенні прав
чи свобод, однак, обов'язковою умовою
здійснення такого захисту судом є
об'єктивна наявність відповідного
порушеного права чи законного інтересу
на момент звернення до суду.

Оскаржувана постанова про
проведення перевірки у порядку нагляду
за додержанням і застосуванням законів
Городоцькою міською радою від 03.10.2014 №
76 винесена у відповідності до вимог
Конституції України, ЗУ «Про
прокуратуру» та має разовий характер
застосування, тому повністю вичерпує
свою дію фактом її виконання. Позивачем
не наведено а судом не встановлено
доказів у підтвердження порушення
права позивача оскаржуваною
постановою а відтак суд констатує
відсутність порушення прав та
законних інтересів позивача, що
підлягають судовому захисту.

За таких обставин, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
необґрунтовані та задоволенню не
підлягають.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 статті 11 КАС України
передбачено, що суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.ч.1,4 ст.70 КАС
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.86 КАС
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а згідно з ч.3 ст. 105
КАС України позивач, у тому числі має
право вимагати скасування або визнання
нечинним рішення відповідача - суб'єкта
владних повноважень повністю чи
окремих його положень.

Згідно зі ст.159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Беручи до уваги вищенаведене у
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судові витрати зі сторін
стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-14, 17, 18, 49, 51, 158, 160-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через
Львівський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження
в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження. Якщо строк
апеляційного оскарження буде
поновлено, то вважається, що постанова
суду не набрала законної сили.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частину
постанови.

Повний текст постанови складено 22
грудня 2014 року.

Суддя
Костецький Н.В.