Справа № 2а/1770/1916/2012
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року
м. Київ К/800/14603/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В., Черпака Ю.К.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Рівне
Рівненської області

на постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 05 лютого 2013 року

у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України (далі - УПФУ) в
м. Рівне Рівненської області до
Національного університету водного
господарства та природокористування
(далі - НУВГП) про стягнення
заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року УПФУ в м. Рівне
Рівненської області звернулося до суду
з адміністративним позовом, в
обґрунтування якого зазначило, що
НУВГП не приймає до відшкодування
розрахунки фактичних витрат на виплату
та доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах колишнім працівникам
університету. Вважаючи дії відповідача
неправомірними, просив суд стягнути з
останнього заборгованість за вересень
- грудень 2011 року в сумі 10538,16
грн.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2012
року позов задоволено. Стягнуто з НУВГП
на користь УПФУ в м. Рівне Рівненської
області заборгованість по фактичним
витратам Пенсійного фонду на виплату
та доставку пільгових пенсій в сумі -
10538,16 грн.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 05 лютого 2013
року скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нову постанову,
якою позовні вимоги за період з вересня
по жовтень 2012 року залишено без
розгляду. Позовні вимоги УПФУ в м. Рівне
Рівненської області до НУВГП про
стягнення заборгованості по фактичним
витратам на виплату і доставку
пільгових пенсій за період з листопада
по грудень 2012 року у сумі 5269,08 грн
задоволено. Стягнуто з НУВГП на користь
УПФУ в м. Рівне Рівненської області
заборгованість по фактичним витратам
на виплату і доставку пільгових пенсій
у сумі 5269,08 грн.

У касаційній скарзі УПФУ в м. Рівне
Рівненської області порушує питання
про скасування рішення суду
апеляційної інстанції та залишення в
силі рішення суду першої інстанції.
Зазначає, що апеляційним судом
порушені норми матеріального та
процесуального права, зокрема, норми
Законів України від 09 липня 2003 року №
1058-IV «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» (далі - Закон №
1058-IV) та від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ
«Про пенсійне забезпечення» (далі -
Закон №1788-ХІІ). Зазначає, що
заборгованість за період з вересня по
жовтень 2012 року є недоїмкою, а тому суд
апеляційної інстанції безпідставно
застосував до спірних правовідносин
положення статей 99,100 КАС України.

НУВГП у запереченнях на касаційну
скаргу посилається на те, що суд
апеляційної інстанції правильно
засував наслідки пропуску позивачем
строку звернення до суду, а тому
рішення апеляційного суду є законним і
обґрунтованим. Просить касаційну
скаргу залишити без задоволення, а
судове рішення без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що НУВГП є
юридичною особою, зареєстрованою в
УПФУ в м. Рівне Рівненської області як
платник внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

У травні 2012 року позивач надіслав НУВГП
розрахунки за вересень-грудень 2011 року
з відшкодування фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій №648/02 та
№10601/02 на загальну суму 10538,16 грн.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих
положень Закону № 1058-IV, який регулює
спірні правовідносини, пенсійне
забезпечення застрахованих осіб, які
працювали або працюють на підземних
роботах, роботах з особливо шкідливими
й особливо важкими умовами праці за
Списком № 1 та на інших роботах із
шкідливими і важкими умовами праці за
Списком № 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України, та за
результатами атестації робочих місць,
на посадах, що дають право на
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди. До запровадження
пенсійного забезпечення через такі
фонди особам, зазначеним в абзаці
першому цього пункту, пенсії
призначаються за нормами цього Закону
в разі досягнення пенсійного віку та
наявності трудового стажу,
передбаченого Законом № 1788-XII. У цьому
випадку розміри пенсій визначаються
відповідно до статті 27 та з урахуванням
норм статті 28 Закону № 1058-IV. При цьому
зберігається порядок покриття витрат
на виплату і доставку цих пенсій, що
діяв до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 1058-IV
питання про відшкодування витрат на
виплату і доставку пенсій, призначених,
зокрема, відповідно до пунктів «б»-«з»
частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII,
було врегульовано Законом України від
26 червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон № 400/97-ВР),
відповідно до положень якого позивач
входив до переліку платників збору на
обов'язкове державне пенсійне
забезпечення.

Згідно ж із абзацом 4 пункту 1 статті 2
Закону № 400/97-ВР для платників збору,
визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього
Закону, <...> об'єктом оподаткування є
також фактичні витрати на виплату і
доставку пенсій, призначених
відповідно до пунктів «б»?«з» статті 13
Закону № 1788-XII до досягнення
працівниками пенсійного віку,
передбаченого статтею 12 Закону № 1788-XII.

Абзацом 3 пункту 1 статті 4 Закону №
400/97-ВР встановлено ставку на
обов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 100 відсотків від
об'єкта оподаткування, визначеного
абзацом четвертим пункту 1 статті 2
цього Закону.

За правилами абзацу четвертого
підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих
положень Закону № 1058-IV
підприємства та організації з коштів,
призначених на оплату праці, вносять до
ПФУ плату, що покриває фактичні витрати
на виплату і доставку пенсій особам,
які були зайняті повний робочий день на
підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими й важкими умовами
праці за списком № 1, крім тих, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників, за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, починаючи
з дня набрання чинності цим Законом, у
розмірі 20 відсотків з наступним
збільшенням її щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що витрати на виплату та
доставку пенсій, призначених особам
відповідно до пунктів «а», «б»-«з»
частини першої статті 13 Закону № 1788-XII
за Списком № 1 та Списком № 2,
покриваються підприємствами та
організаціями. При цьому, обов'язок
підприємств та організацій з
відшкодування цих витрат, понесених
ПФУ після 01 січня 2004 року, не пов'язаний
із датою призначення такої пенсії чи
часом набуття необхідного для цього
пільгового стажу (до чи після набрання
чинності Законом № 1058-IV).

Таким чином, суди першої та апеляційної
інстанції дійшли обґрунтованого
висновку що НУВГП зобов'язане
відшкодувати УПФУ в м. Рівне
Рівненської області витрати на виплату
та доставку пенсій, призначених його
колишнім працівникам на підставі
пунктів «б»-«з» частини 1 cтатті 13
Закону № 1788-XII.

Зазначені висновки узгоджуються з
правовою позицією Верховного Суду
України, висловленій у постановах від 25
вересня 2012 року та 17 грудня 2013 року
(справи № 21-293а12 та №21-453а13), які
відповідно до положень статті 244-2 КАС
України є обов'язковими для всіх
суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України.

Разом з тим, з позовними вимогами за
вересень - грудень 2011 року УПФУ в м.
Рівне Рівненської області звернулося
до суду у травні 2012 року, тобто з
пропуском строку звернення до суду.
Клопотання про його поновлення позивач
не заявляв та не зазначив поважних
причин його пропуску.

За таких обставин, апеляційний суд
обґрунтовано застосував наслідки
пропущення строку звернення до
адміністративного суду встановлені
статтею 100 КАС України.

Доводи касаційної скарги про те, що
строки, встановленні статтею 99 КАС
України не поширюються на спірні
правовідносини, не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм процесуального
законодавства, що призвело або могло
призвести до неправильного вирішення
спору, оскільки правила частини 15
статті 106 Закону № 1058-IV не поширюються
на витрати з виплати та доставки
пільгових пенсій.

Враховуючи викладене, підстави для
скасування рішення апеляційного суду
відсутні.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Рівне
Рівненської області відхилити.

Постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 05 лютого 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак