Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/94289/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області про
перерахунок і виплату підвищення до
пенсії, за касаційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сєвєродонецьку Луганської області
на постанову Сєвєродонецького
міського суду Луганської області від 10
лютого 2010 року та ухвалу Апеляційного
суду Луганської області від 18 жовтня 2011
року,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2009 року позивач звернувся із
зазначеним позовом посилаючись на те,
що є пенсіонером за віком, має статус
дитини війни, а відтак йому належить
право на перерахунок пенсії,
відповідно до статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-ІV
(далі Закон №2195-ІV), починаючи з 1 січня
2009 року, а також здійснювати, починаючи
з 1 січня 2010 року, виплату спірної
надбавки, з урахуванням розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленої на момент таких виплат.

В обґрунтування позову зазначав, що
вимоги Закону № 2195-ІV не виконані, його
звернення про збільшення пенсії
залишено без задоволення, а тому просив
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок спірного підвищення до
пенсії, починаючи з 1 січня 2009 року.

Постановою Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 10 лютого
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Апеляційного суду Луганської області
від 18 жовтня 2011 року позов задоволено
частково, зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок і виплату
позивачу підвищення до пенсії в
порядку статті 6 Закону №2195-ІV, у
розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком, починаючи з 1 січня 2009 року, в
решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, в частині
задоволених позовних вимог, просить
ухвалені ними судові рішення, в цій
частині, скасувати та відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів, в межах статті
220 Кодексу адміністративного
судочинства України, дійшла висновку
про відхилення скарги з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з частиною 3 статті 211 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами касаційного оскарження є
порушення судом норм матеріального чи
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
оскаржувані судові рішення ухвалені з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, підстави для їх
скасування відсутні.

Задовольняючи частково позов суди, на
підставі наявних у справі даних
встановили і правильно виходили з того,
що з дня набрання рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10 рп-2008 чинності, до
спірних правовідносин підлягає
застосуванню стаття 6
зазначеного Закону №2195-ІV, у редакції
даного періоду.

Суди до спірних правовідносин
правильно застосували положення
статті 6 Закону №2195-ІV, яка була чинною в
2009 році, статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (в редакції
спірного періоду), з урахуванням
рішення Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10 рп-2008 та
положення статей 99, 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Рішення судів відповідають дійсним
обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права,
судовій практиці, доводи касаційної
скарги їх висновків не спростовують,
такі ґрунтуються на помилковому
трактуванні правових норм, а тому
підстав для скасування судових рішень
колегія суддів не вбачає.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області
відхилити, а постанову
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області від 10 лютого 2010 року
та ухвалу Апеляційного суду Луганської
області від 18 жовтня 2011 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало