Справа № 2а-259/11
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року
Справа №
5656/13/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

Головуючого судді
Каралюса В.М.,

суддів
Затолочного В.С., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України у м. Червонограді Львівської
області на постанову Червноградського
міського суду Львівської області від 30
червня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України у
м. Червонограді Львівської області про
зобов'язання здійснити нарахування та
виплату підвищення до пенсії, -

В С Т А Н
О В И В :

16.04.2009 року позивач звернувся в суд із
адміністративним позовом до
відповідача в якому просив зобов'язати
його нарахувати та виплатити
підвищення до пенсії, як дитині війни
відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком
за період 01.07.2007 по 31.12.2008 років.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач посилався на те, що відповідно
до статті 1 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" він
є особою, якій відповідно до цього
Закону надано статус дитини війни.
Згідно зі статтею 6 цього Закону йому
має виплачуватись щомісячне
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком, однак у
вказаний період виплачувалось не в
повному обсязі.

Ухвалою Червоноградського міського
суду Львівської області від 25 травня 2011
року позовні вимоги ОСОБА_1 за період з
01.01.2007 року - 16.10.2008 року залишено без
розгляду.

Постановою Червоноградського міського
суду Львівської області від 30 червня 2011
року позов задоволено. Визнано
протиправними дії відповідача.
Зобов'язано УПФУ нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії,
у період з 16.10.2008 року по 14.04.2009 року у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
право на яке надано ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» та
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, визначеного залежно від
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність відповідно до
ч. 1 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та проведених виплат за
вказаний період. В решті позову
відмовлено.

Апелянт не погодившись з даною
постановою, оскаржив її в апеляційному
порядку. Вважає, що суд першої
інстанції неповно з'ясував обставин
справи та порушив норми матеріального
і процесуального права, а тому просить
її скасувати та прийняти нову
постанову, якою відмовити позивачу в
задоволенні позову повністю.

Враховуючи те, що від осіб, які беруть
участь у справі, клопотань про розгляд
справи за їх участю до суду не
надходило, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст.
197 КАС України розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
законність і обґрунтованість рішення
суду колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін, з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов суд
першої інстанції виходив з того що
позивач належить до категорії громадян
на яких поширюються державні соціальні
гарантії дітям війни, а тому має право
на встановлене ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Такі висновки суду першої інстанції на
переконання колегії суддів,
відповідають нормам матеріального
права та фактичним обставинам справи і
є правильними.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є дитиною війни в розумінні ст.
1 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" і відповідно до ст. 6 цього
ж Закону має право на державну
соціальну підтримку у вигляді
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до п. 41 розділу 2 Закону
України "Про Державний бюджет на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" текст ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" викладено в наступній
редакції: "Дітям війни (крім тих, на яких
поширюється дія Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту") до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнані
такими, що не відповідають Конституції
України, зокрема, положення п. 41 розділу
2 Закону України "Про Державний бюджет
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України".

Таким чином, з 22 травня 2008 року по 31
грудня 2008 року спірні відносини
регулюються відповідно до ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" в редакції, яка діяла до 01 січня
2007 р.

При цьому, суд першої інстанції
правомірно застосував норми ст.100 КАС
України оскільки, наполягання однієї
із сторін на застосуванні строку
давності є підставою для відмови в
задоволенні позовних вимог поданих із
пропуском строку для звернення до суду.

Достатніх поважних причин які б
позбавляли можливості своєчасно
звернутись до суду за захистом своїх
порушених прав позивачем не наведено.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
до задоволення за період з 16.10.2008 року
по 14.04.2009 року.

Суд не приймає до уваги посилання
апелянта на те, що до даних
правовідносин не підлягає до
застосування положення ч. 1 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
оскільки, чинним законодавством
України розмір мінімальної пенсії за
віком визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає. Відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на підвищення пенсії виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком, як
це встановлено статтею 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни".

Відповідно до цього, нарахування та
виплату позивачу підвищення до пенсії
як дитині війни, відповідачу слід
здійснювати з урахуванням положення ч.
1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та виплачених за цей
період сум.

Також, суд не може взяти до уваги
посилання апелянта на те, що відповідач
не є розпорядником бюджетних коштів, а
фінансування виплат, пов'язаних із
застосуванням Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
проводиться із державного бюджету
оскільки, відсутність фінансування з
державного бюджету коштів на витрати
пов'язані із виплатою дітям війни
підвищення до пенсії згідно із Законом
України "Про соціальний захист дітей
війни" не може бути підставою для
невиконання положень ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи, ухвалив законне та
обґрунтоване судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст. 195, ст. 196, ч.1 ст.197, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В
А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в місті
Червонограді Львівської області
залишити без задоволення, а постанову
Червоноградського міського суду
Львівської області від 30 червня 2011 року
у справі № 2а-259/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі та
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
В.М. Каралюс

суддя
В.С. Затолочний

суддя
З.М. Матковська