Справа № 826/9041/14
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/9041/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

16 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді: Безименної Н.
В.,

суддів: Аліменка В. О. та
Кучми О. В.,

при секретарі: Авраменко М.
В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника позивача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 серпня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб про визнання дій протиправними,
зобов'язання вичинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року позивач - ОСОБА_2
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб, в
якому просив:

- визнати протиправною відмову Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
задовольнити заяву від 30.05.2014 року про
виплату гарантованої суми
відшкодування за вкладом в
Акціонерному банку «Банк
регіонального розвитку» в сумі 50 000,00
грн;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб задовольнити заяву від
30.05.2014 року про виплату гарантованої
суми відшкодування за вкладом в
Акціонерному банку «Банк
регіонального розвитку» в сумі 50 000,00
грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11.08.2014 року у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою
суду першої інстанції, позивачем
подано апеляційну скаргу, в якій
апелянт просить оскаржувану постанову
скасувати та ухвалити по справі нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі, у зв'язку з
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін,
виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 28.01.2009 року між ОСОБА_2 та
Акціонерним банком «Банк
регіонального розвитку» (далі - АБ
«Банк регіонального розвитку»)
укладено договір банківського рахунку,
відповідно до якого ОСОБА_2 було
відкрито поточний рахунок у
національній валюті України (а. с. 12-14).

Відповідно до квитанції від 11.02.2009 року
№ 343 позивач через представника вніс на
рахунок, зазначений у вищевказаному
договорі, кошти в сумі 505 342,47 грн (а. с.
15).

07.12.2009 року була розпочата процедура
ліквідації банку АБ «Банк
регіонального розвитку» відповідно
постанови Правління Національного
банку України «Про відкликання
банківської ліцензії та ініціювання
процедури ліквідації Акціонерного
банку «Банк регіонального розвитку»
від 02.12.2009 року №173.

У зв'язку з зазначеним, 29.12.2009 року
ОСОБА_2 подано вимогу про визнання його
кредитором АБ «Банк регіонального
розвитку» в сумі залишку вкладу 200 090,00
грн та в сумі 19 336, 23 грн, які банк мав
сплатити позивачу згідно рішення
Печерського районного суду м. Києва від
04.08.2009 року (а. с. 16).

За результатом розгляду заяви (вимоги),
09.02.2010 року АБ «Банк регіонального
розвитку» повідомив позивача, що його
вимоги по залишку вкладу в сумі 50 090,00
грн включені до четвертої черги
кредиторів. Сума вимог у розмірі 19 336, 23
грн віднесена до сьомої черги реєстру
кредиторів (а. с. 17).

З матеріалів справи вбачається, що
25.01.2010 року позивач отримав гарантовану
суму відшкодування в розмірі 150 000 грн
(а. с. 20-21, 22).

16.05.2014 року з урахуванням рішення
адміністративної раду Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
«Про збільшення розміру відшкодування
коштів за вкладами» від 21.08.2012 року № 27
позивачем подано до Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб письмове
звернення про виплату відшкодування
вкладу у розмірі 50 000 грн (а. с. 18-19).

22.05.2014 року відповідач повідомив
ОСОБА_2, що відсутні підстави для
виплати відшкодування в зв'язку з
пропуском строку для звернення до
Фонду, що підтверджується листом Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
від 22.05.2014 року № 09-036-2854/14 (а. с. 20-21).

Даючи правову оцінку вищевикладеним
обставинам справи, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України
«Про Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб» фонд гарантує кожному
вкладнику учасника (тимчасового
учасника) Фонду та санаційного банку
відшкодування коштів за його вкладами,
включаючи відсотки, в розмірі вкладів
на день настання недоступності
вкладів, але не більше 150 000 гривень по
вкладах у кожному із таких учасників.
Зазначений розмір відшкодування
коштів за вкладами, включаючи відсотки,
за рахунок коштів Фонду може бути
збільшено за рішенням
адміністративної ради Фонду залежно
від тенденцій розвитку ринку ресурсів,
залучених від вкладників учасниками
(тимчасовими учасниками) Фонду.

Згідно рішення адміністративної ради
Фонду «Про збільшення розміру
відшкодування коштів за вкладами» від
21.08.2012 року № 27 збільшено розмір
гарантованої суми до 200 000 грн, а також
було передбачено право звернутися до
Фонду за отриманням відшкодування, у
зв'язку із його збільшенням, до 31.12.2012
року.

Дія зазначеного вище рішення
поширювалась для вкладників низки
банків, що перебували в стадії
ліквідації на день прийняття Рішення,
зокрема, для вкладників АБ «Банк
регіонального розвитку».

Як зазначалось раніше, відповідач
відмовився повернути залишкові суми
депозиту, незважаючи на те, що такий
обов'язок покладений на нього
приписами Закону України «Про Фонд
гарантування вкладів фізичних осіб».

Виходячи із зміст у ст. ст. 1, 30 Закону
України «Про Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб» вкладники набувають
право на одержання гарантованої суми
відшкодування коштів за вкладами за
рахунок коштів Фонду в грошовій
одиниці України з дня настання
недоступності вкладів. При цьому, під
недоступністю вкладів розуміється
неможливість одержання вкладу
вкладником відповідно до умов
договору, яка настає з дня призначення
ліквідатора (учасника) тимчасового
учасника Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб.

Згідно ч. 5 ст. 32 «Про Фонд гарантування
вкладів фізичних осіб» відшкодування
за вкладами можуть сплачуватися іншим
особам згідно з законодавством України
(за довіреністю заповітом тощо). Строк
позовної давності по зверненнях
вкладників становить три роки.

З матеріалів справи вбачається, з 07.12.2009
року призначено ліквідатора АК «Банк
регіонального розвитку», тобто днем
виникнення недоступності вкладу у
позивача є 07.12.2009 року.

З огляду на зазначене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що строк позовної давності
починає спливати з дня виникнення
недоступності вкладів, тобто з 07.12.2009
року. Таким чином, з урахуванням
строків давності, право позивача на
звернення вимог до Фонду виникло з
07.12.2009 року і припинилось 07.12.2012 року.

Відповідно до п. 9 Положення про порядок
відшкодування Фондом гарантування
вкладів фізичних осіб коштів за
вкладами фізичних осіб, затверджено
рішенням Адміністративної ради Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
12.02.2002 року № 2, (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) (далі - Положення №2),
виплата гарантованої суми
відшкодування через визначені
банки-агенти здійснюється протягом
трьох місяців з дня недоступності
вкладів. У разі ліквідації
системоутворюючого банку цей строк
може бути продовжено до шести місяців.

Згідно з п. 4 Положення № 2 Фонд гарантує
кожному вкладнику учасника
(тимчасового учасника) Фонду
відшкодування коштів за його вкладами,
включаючи відсотки, в розмірі вкладів
на день настання недоступності
вкладів, але не більше визначеної
законодавством гарантованої суми за
вкладами у кожному із таких учасників.
Зазначений розмір відшкодування
коштів за вкладами, включаючи відсотки,
за рахунок коштів Фонду може бути
збільшено за рішенням
адміністративної ради Фонду залежно
від тенденцій розвитку ринку ресурсів,
залучених від вкладників учасниками
(тимчасовими учасниками) Фонду.

Отже, що збільшення розміру
відшкодування вкладів визначено як
право Фонду, а не як його обов'язок, а
випадки, за яких використання такого
права є обов'язковим, не визначено.

Як раніше вказувалось, адміністративна
рада Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб прийняла рішення «Про
збільшення розміру відшкодування
коштів за вкладами» від 21.08.2012 року № 27,
яким, зокрема, поширено збільшення
розміру відшкодування на вкладників
банків, що перебували у стадії
ліквідації.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що
така практика не зобов'язує Фонд її
застосовувати до всіх без винятку
вкладників після прийняття чергового
рішення про збільшення розміру
відшкодування.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про наявність у
адміністративної ради Фонду
повноважень для прийняття рішення про
відшкодування коштів за вкладами щодо
конкретного вкладника саме в період, в
який вкладники мають право на їх
отримання, а обов'язок Фонду
припиняється з моменту відшкодування
коштів в межах максимально
встановленого розміру.

У той же час, з наведених вище правових
норм не випливає обов'язок Фонду
повідомляти особисто кредиторів про
можливість звернення до Фонду за
отриманням відшкодування.

Отже, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що рішення
адміністративної ради Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
прийнято в межах повноважень Фонду та у
спосіб, визначений законом з метою
посилення захисту вкладників банків,
до яких відносився і позивач

Крім того, зазначеним рішенням
адміністративної ради Фонду поширено
його дію на банки, які перебували в
стадії ліквідації на день прийняття
цього рішення, перелік банків наведено
в додатку до цього рішення та
встановлено строк до 31.12.2012 року, до
якого вкладники банку мають право
звертатись за отриманням відшкодувань
коштів за вкладами.

Таким чином, зазначеним рішенням
продовжено строки для звернення за
отриманням відшкодувань коштів за
вкладами, зокрема, АБ «Банк
регіонального розвитку», оскільки
законодавчо встановлений строк мав
сплинути 07.12.2012 року.

Проте, позивачем ні в суді першої
інстанції, ані в суді апеляційної
інстанції не надано доказів на
підтвердження його звернення до Фонду
у встановлений строк та не надано суду
доказів поважності причини такого
пропуску, а відтак суд першої інстанції
дійшов обгрунтованого висновку, що дії
Фонду щодо відмови у виплаті
відшкодування вкладника з підстав
пропуску строку є правомірними.

Статтею 200 КАС України передбачено, що
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що постанова суду
першої інстанції постановлена з
дотриманням норм процесуального та
матеріального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції, у
зв'язку з чим підстав для скасування
постанови суду першої інстанції не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів -

У Х В А Л ИЛА:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11 серпня 2014 року -
залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів, відповідно до
вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 19
грудня 2014 року.

Головуючий суддя:
Н. В. Безименна

Судді:
В. О. Аліменко

А. Ю. Кучма

Головуючий суддя
Безименна Н.В.

Судді:
Аліменко В.О.

Карпушова О.В.