Справа № 825/3895/14
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2014-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2014 року
Чернігів Справа №
825/3895/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд в складі:

головуючої судді
Соломко І.І.,

за участю секретаря
Розмовенко А.О.,

представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Богуш М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Чернігові
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Новозаводського відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції, третя особа на стороні
позивача, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору - ОСОБА_4 про
визнання протиправними та скасування
постанов, -

В С Т А Н О В И В:

До Чернігівського окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_3 (далі - позивач) з
адміністративним позовом до
Новозаводського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції, третя
особа на стороні позивача, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору ОСОБА_4, в якому просить суд:
визнати протиправними та скасувати
постанову головного державного
виконавця Новозаводського відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції Богуша Миколи Володимировича
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 16.04.2014,
якою накладено арешт на все майно, що
належить ОСОБА_4, в частині накладення
арешту на наступне майно: автомобіль
Mitsubishi, модель ASX, 2010 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, VIN/номер
шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 та
оголошення заборони здійснювати його
відчуження та постанову про розшук
майна боржника від 05.05.2014, якою
оголошено розшук транспортного засобу:
автомобіль Mitsubishi, модель ASX, 2010 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1,
VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3, що
належить ОСОБА_4, та постановлено у разі
виявлення транспортного(их) засобу(ів)
органам внутрішніх справ
розпорядитись ним(и) у відповідності до
положень Інструкції про порядок
взаємодії органів внутрішніх справ
України та органів державної
виконавчої служби при примусовому
виконанні рішень судів та інших
органів (посадових осіб), а саме
затримати та доставити на спеціальні
майданчики чи стоянки тимчасового
зберігання державтоінспекції.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог зазначив, що внаслідок
протиправних рішень державного
виконавця Новозаводського відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції порушено права та законні
інтереси позивача як заставодержателя.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечував, надав заперечення на
адміністративний позов, в якому виклав
свою позицію проти доводів позивача та
просить суд відмовити в задоволенні
позову в повному обсязі, посилаючись на
те, що відповідач діяв в межах та в
порядку, визначеному чинним
законодавством України.

Третя особа в судове засідання не
з'явилась, про час, дату та місце
судового розгляду справи була
повідомлена належним чином. Заяви про
розгляд справи без його участі або
клопотання про відкладення розгляду
справи до суду не надходило. Заперечень
або пояснень по суті заявлених
позовних вимог не надано.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача та представника
відповідача, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, судом встановлено наступне.

На примусовому виконанні у
Новозаводському відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції перебуває
виконавче провадження ВП №43017371 з
примусового виконання виконавчого
листа, виданого Деснянським районним
судом м. Чернігова від 11.04.2014 по справі
№2506/11371/2012 провадження № 2/275/363/13 про
стягнення з ОСОБА_4 заборгованості
(а.с.34).

16.04.2014 постановою державного виконавця
Новозаводського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції Богуш М.В.
накладено арешт на все майно боржника
ОСОБА_4 та оголошено заборону на
здійснення відчуження будь-якого
майна, яке належить боржнику у межах
суми звернення стягнення у розмірі
399650,00 грн. (а.с.35).

05.05.2014 постановою державного виконавця
Новозаводського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції Богуш М.В.
оголошено розшук майна боржника, а
саме: автомобіля Mitsubishi, модель ASX, 2010
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, VIN/номер шасі (кузова, рами):
НОМЕР_3 (а.с.52).

Позивач, вважаючи, що оскаржуваними
постановами порушено його права як
заставодержателя, звернувся до
Чернігівського окружного
адміністративного суду за захистом
своїх порушених прав та інтересів.

Аналізуючи доводи позивача, а також
вивчивши наявні у матеріалах справи
докази, суд приходить до наступних
висновків.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Спірні правовідносини регулюються
Законом України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (надалі -
Закон № 606-XIV) та Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
№ 512/5.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про виконавче провадження» примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Відповідно до частини першої статті 55
Закону № 606-XIV державний виконавець має
право звернути стягнення на майно
боржника, що перебуває в інших осіб, а
також на майно та кошти, що належать
боржнику від інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 52
Закону № 606-XIV звернення стягнення на
майно боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.

У разі необхідності розшуку
транспортного засобу боржника
державний виконавець виносить
постанову про такий розшук, яка є
обов'язковою для виконання органами
внутрішніх справ (ч.1ст.40 Закону України
«Про виконавче провадження»).

З урахуванням вищенаведених правових
норм, суд вважає накладення арешту на
все майно боржника, оголошення розшуку
транспортного засобу Mitsubishi, модель ASX,
2010 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, VIN/номер шасі (кузова, рами):
НОМЕР_3 є правомірним, а позовні вимоги
в частині визнання протиправними
постанов про накладення арешту від
16.04.2014 та оголошення розшуку від 05.05.2014
державного виконавця Новозаводського
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції Богуш М.В. на майно ОСОБА_4, в
тому числі, яке перебуває в заставі у
позивача на підставі договору застави
від 28.03.2014, посвідченого приватним
нотаріусом Чернігівського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрованого в реєстрі за № 500
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Водночас, суд зазначає, що відносини
застави регулюються Законом України
«Про заставу» від 02.10.1992 № 2654-XII (надалі -
Закон № 2654-XII).

Застава - це спосіб забезпечення
зобов'язань, в силу якого
заставодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
заставою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог з вартості
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника
(стаття 1 названого Закону).

Згідно частини п'ятої статті 18 Закону №
2654-XII якщо предметом застави є рухоме
майно, заставодержатель
зареєстрованої застави має переважне
право на задоволення вимог із
заставленого майна перед
заставодержателями незареєстрованих
застав та заставодержателями застав,
які зареєстровані пізніше. Переважне
право заставодержателів одного і того
ж майна, що зареєстровані в один і той
же день, визначається моментом
реєстрації застави. Переважне право у
задоволенні вимог із заставленого
рухомого майна визначається на
підставі моменту реєстрації застави та
моменту реєстрації змін щодо предмета
застави в частині цих змін.

Відповідно до частини першої статті 572
Цивільного кодексу України визначено,
що в силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Частиною першою статті 589 Цивільного
кодексу України передбачено, що у разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває права
звернення стягнення на предмет
застави.

Відповідно до статті 54 Закону № 606-XIV
для задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; якщо
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателя не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває в
заставі, та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставленого
майна.

Отже, з системного аналізу
вищенаведених правих норм, вбачається,
що для задоволення вимог стягувачів,
які не є заставодержателями, стягнення
звертається за наявності таких умов:
якщо право застави виникло після
винесення судом рішення про стягнення
з боржника коштів та якщо вартість
предмета застави перевищує розмір
заборгованості боржника
заставодержателю. Задоволення вимог
інших стягувачів, ніж заставодержатель
відбувається за рахунок залишку коштів
після задоволення вимог
заставодержателя відповідно до
положень статті 43 Закону України «Про
виконавче провадження».

Як вбачається з матеріалів справи,
право застави у позивача виникло на
підставі договору застави від 28.03.2014,
укладеного між ОСОБА_3
(заставодержатель) та ОСОБА_4
(застоводавець) (а.с.14-15).

Зобов'язання згідно цього договору,
випливають із укладеного між боржником
та заставодержателем договору позики
№ 1/11 від 01.06.2012 та додаткових угод до
нього (а.с.12-13).

Умовами договору позики від 01.06.2012
встановлено, що позикодавець передає
позичальнику у власність грошові кошти
в сумі 200000,00 (двісті тисяч грн.), по курсу
НБУ на день укладення договору 1дол.США
- 7,99 грн., що становить 25031,29дол. США,
надалі-позика, а Позичальник
зобов'язується повернути позику у
строк до 01.12.2014 (п.1.5 договору).

Відповідно до пункту 1.3 договору
застави від 28.03.2014, загальна вартість
предмета застави дорівнює ринковій та
складає 99158,30 грн.

Пунктом 4.2 та 4.4 договору застави
передбачено, що звернення стягнення на
предмет застави та реалізація предмета
застави, на який буде звернене
стягнення, здійснюється на розсуд
Застоводержателя, відповідно до умов
цього договору або законодавства
України та у разі невиконання
зобов'язання забезпеченого заставою
цей договір передбачає передачу
Застоводержателю право власності на
предмет застави та є підставою для
реєстрації транспортних засобів за
Застоводержателем.

Обтяження автомобіля марки Mitsubishi,
модель ASX, 2010 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, VIN/номер
шасі (кузова, рами): НОМЕР_3
зареєстроване у Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна 28.03.2014 за
реєстраційним номером № 14270816.

Таким чином, позивач є
заставодержателем заставного
автомобіля марки автомобіля Mitsubishi,
модель ASX, 2010 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, VIN/номер
шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 з 28.03.2014 та в
силу договору застави може звернути
стягнення на свій розсуд у разі
невиконання зобов'язання
забезпеченого заставою та набути право
власності на предмет застави.

Відповідно до статті 1 Закону N 2654-XII в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право в разі
невиконання боржником (заставодавцем)
забезпеченого заставою зобов'язання
одержати задоволення з вартості
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами. Застава виникає на
підставі договору, закону або рішення
суду.

Відповідно до ст. 593 Цивільного кодексу
України право застави припиняється у
разі:

1) припинення зобов'язання,
забезпеченого заставою;

2) втрати предмета застави, якщо
заставодавець не замінив предмет
застави;

3) реалізації предмета застави;

4) набуття заставодержателем права
власності на предмет застави.

Відповідно до частини першої статті 26
Закону № 2654-XII заставодавець має право
в будь-який час до моменту реалізації
предмета застави припинити звернення
стягнення на заставлене майно
виконанням забезпеченого заставою
зобов'язання.

Вищенаведеними нормами закону
встановлено, що звернення стягнення на
заставлене майно та звернення до суду
з позовом є правом кредитора,
відповідно звернення стягнення на
заставлене майно є правом
заставодержателя.

Відповідно до частини третьої статті 12
Закону України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень» від
18.11.2003 № 1255-IV (надалі - Закон № 1255-IV) на
підставі реєстрації встановлюється
пріоритет обтяження, якщо інші
підстави для виникнення пріоритету
невизначені цим Законом. Задоволення
прав чи вимог декількох обтяжувачів, на
користь яких встановлено обтяження
одного й того ж рухомого майна,
здійснюється згідно з пріоритетом,
який визначається в порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 14 Закону № 1255-IV
якщо інше не встановлено цим Законом,
зареєстроване обтяження має вищий
пріоритет над незареєстрованими
обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих
обтяжень визначається у черговості їх
реєстрації, за винятками,
встановленими цим Законом. Обтяжувачі,
які зареєстрували обтяження одного і
того ж рухомого майна одночасно, мають
рівні права на задоволення своїх вимог.

Обтяжувач з вищим пріоритетом має
переважне право на звернення стягнення
на предмет обтяження.

Якщо відповідно до закону обтяжувач
вправі притримати рухоме майно, що
належить боржнику, для забезпечення
своєї вимоги, пріоритет такого права
притримання встановлюється з моменту
його реєстрації. Якщо право
притримання не було зареєстроване,
воно не має пріоритету над
зареєстрованими обтяженнями, але має
вищий пріоритет над незареєстрованими
обтяженнями.

Статтею 23 Закону № 1255-IV визначено, що
відповідно до забезпечувального
обтяження обтяжувач має право в разі
порушення боржником забезпеченого
обтяженням зобов'язання або договору,
на підставі якого виникло
забезпечувальне обтяження, одержати
задоволення своєї вимоги за рахунок
предмета обтяження в черговості згідно
із встановленим пріоритетом (частина 1).
Обтяжувач набуває права вимагати
виконання забезпеченої обтяженням
вимоги незалежно від настання строку
виконання в разі настання однієї з
таких обставин, зокрема: 1) якщо інша ніж
обтяжувач особа набула права стягнення
на предмет обтяження (пункт 1 частини 3
статті 23).

Таким чином, аналіз вищезазначених
правових норм дає підстави для
висновку, що заставодержатель, чиє
право або вимога стосовно предмета
застави зареєстровані у встановленому
порядку має, пріоритет над вимогами
інших стягувачів, які не є
заставодержателями, та в силу закону
набуває права реалізувати своє
переважне право (вимогу) у разі, якщо
інша ніж обтяжувач особа, яка не є
заставодержателем, набула права
стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до статті 40 Закону № 1255-IV
звернення стягнення на предмет
публічного обтяження здійснюється в
порядку, встановленому законом.

Якщо щодо предмета публічного
обтяження зареєстроване інше
обтяження з вищим пріоритетом, при
зверненні стягнення на предмет
публічного обтяження обтяжувач або
особа, на користь якої встановлено
публічне обтяження, зобов'язані
надіслати обтяжувачу з вищим
пріоритетом письмове повідомлення про
звернення стягнення за публічним
обтяженням у порядку, встановленому
статтею 27 цього Закону. У цьому разі
обтяжувач з вищим пріоритетом має
переважне право на звернення стягнення
на відповідне рухоме майно згідно з
положеннями розділу IV цього Закону.

Статтею 20 Закону № 2654-XII встановлено
право звернення стягнення на
заставлене майно. Так,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов'язання, забезпеченого
заставою, воно не буде виконано, якщо
інше не передбачено законом чи
договором.

Звернення стягнення на заставлене
майно здійснюється за рішенням суду
або третейського суду, на підставі
виконавчого напису нотаріуса, якщо
інше не передбачене законом або
договором застави. Звернення стягнення
на заставлене майно державного
підприємства (підприємства, не менше
п'ятдесяти відсотків акцій (часток,
паїв) якого є у державній власності)
здійснюється за рішенням суду.

Як вже зазначалось, обтяження на рухоме
майно - автомобіль марки Mitsubishi, модель
ASX, 2010 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, VIN/номер шасі (кузова, рами):
НОМЕР_3 з 28.03.2014 виникло на підставі
договору застави, зареєстрованого в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна 28.03.2014 за реєстраційним номером
№ 14270816, пунктом 4.2 та 4.4 якого
передбачено, що звернення стягнення на
предмет застави та реалізація предмета
застави здійснюється на розсуд
Застоводержателя відповідно до умов
цього договору або законодавства
України та у разі невиконання
зобов'язання забезпеченого заставою
передбачає передачу Застоводержателю
право власності на предмет застави.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов
висновку, що позивач, який є
заставодержателем, має пріоритет щодо
звернення стягнення на предмет
застави.

Згідно зі статтею 396 Цивільного кодексу
України особа, яка має речове право на
чуже майно, має право на захист цього
права.

Враховуючи вищенаведене, суд зауважує,
що звернення стягнення на предмет
застави для задоволення вимог інших
стягувачів, ніж заставодержатель,
можливо лише після задоволення вимог
останнього за рахунок залишку коштів.

Докази, які б підтверджували
повернення ОСОБА_3 позики у порядку та
строки, встановлені договором позики
від 01.06.2012 та інформація щодо
реєстрації права обтяження на заставне
майно за іншими зобов'язаннями
відсутні.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідачем як суб'єктом владних
повноважень порушено права та законні
інтереси заставодержателя, оскільки
накладення арешту на заставне майно
позбавляє останнього законного права
звернути стягнення на предмет застави
та задовольнити свої вимоги, а, отже,
постанова про арешт майна боржника від
16.04.2014 ВП № 43017371 в частині накладення
арешту на автомобіль Mitsubishi, модель ASX,
2010 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, VIN/номер шасі (кузова, рами):
НОМЕР_3 та постанова про розшук майна
боржника від 05.05.2014 ВП № 43017371
підлягають скасуванню.

Крім того, вартість предмета застави
складає 99158,30 грн., а сума
заборгованості боржника
застоводержателю складає 200000,00 грн., по
курсу НБУ на день укладення договору
1дол.США -7,99 грн., що становить 25031,29дол.
США.

Вищевикладене дає суду дійти висновку,
що оскільки судом встановлено
відсутність умов, передбачених частини
третьої статті 54 Закону України «Про
виконавче провадження», а саме:
вартість предмета застави не перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю, то накладення арешту
на автомобіль Mitsubishi, модель ASX, 2010 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1,
VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3
порушує права позивача.

Керуючись положеннями частини другої
статті 11 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд для повного
захисту прав позивача вважає за
необхідне вийти за межі позовних вимог
та зняти арешт з автомобіля Mitsubishi,
модель ASX, 2010 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, VIN/номер
шасі (кузова, рами): НОМЕР_3.

Відповідно до частини другої статті 60
Закону України «Про виконавче
провадження» у разі прийняття судом
рішення про зняття арешту з майна арешт
з майна знімається за постановою
державного виконавця не пізніше
наступного дня, коли йому стало відомо
про такі обставини. Копія постанови про
зняття арешту з майна надсилається
боржнику та органу (установі), якому
була надіслана для виконання постанова
про накладення арешту на майно
боржника.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Враховуючи вищенаведене, виходячи із
наявних матеріалів справи, норм
чинного законодавства України,
необхідності відновлення порушених
прав позивача, суд приходить до
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись статті 124 Конституції
України, статтями 9, 69-71, 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Чернігівський окружний
адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3, -
задовольнити частково.

Скасувати постанову Новозаводського
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 16.04.2014 ВП № 43017371 в частині
накладення арешту на автомобіль Mitsubishi,
модель ASX, 2010 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, VIN/номер
шасі (кузова, рами): НОМЕР_3.

Скасувати постанову Новозаводського
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції про розшук майна боржника від
05.05.2014 ВП № 43017371.

Зняти арешт з автомобіля Mitsubishi, модель
ASX, 2010 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, VIN/номер шасі (кузова, рами):
НОМЕР_3.

В задоволенні решти позовних вимог, -
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
(р/р 4002 в ГУДКС України в
Чернігівській області, МФО 853592, код
38054398) на користь ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судові
витрати у розмірі 36,54 грн

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167,186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя підпис
І.І. Соломко

З оригіналом згідно

Суддя
І.І. Соломко