Справа № 826/18060/14
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді – Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до

Управління Пенсійного фонду України у Печерському районі міста Києва

про

визнання протиправним та скасування рішення №1125 від 23.10.2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2014 року ПАТ «Київенерго» звернулось до суду з позовом до УПФУ у Печерському районі міста Києва про визнання протиправним та скасування рішення №1125 від 23.10.2014 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на дату прийняття відповідачем оскаржуваного рішення норми Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», зокрема, п.5 ч.9 ст.106 вказаного Закону, втратили чинність на підставі Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування».

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи представник відповідача в судове засідання не з’явився, направив до суду письмові заперечення проти позову, в яких просив відмовити ПАТ «Київенерго» в задоволені позовних вимог в повному обсязі. В своїй письмовій заяві представник УПФУ в Печерському районі міста Києва просив здійснювати розгляд справи у відсутність представника відповідача за наявними матеріалами.

У зв’язку з неявкою в судове засідання 09 грудня 2014 року представника відповідача, від якого надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, а також беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд на підставі ч.6 ст.71, ч.ч.4, 6 ст.128 КАС України перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

Позивач у справі – Публічне акціонерне товариство «Київенерго» у встановленому законодавством порядку зареєстровано як юридична особа і відповідно до п.1 ст.1 та ст.14 Закону України від 26.06.1997 року №400/97-ВР «Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування» є платником зазначеного збору (страхувальником), перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду Печерського району м. Києва та відповідно до ст.ст.17, 19 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV несе обов’язки з нарахування, обчислення і сплати страхових внесків в установлені строки в повному обсязі.

Відповідно до статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 12 статті 92 Основного закону України встановлено, що виключно законами України визначаються організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

При цьому, Конституція України не передбачає право органів виконавчої влади застосовувати аналогію права або закону при вирішенні будь-яких питань, що належать до їх компетенції, а вимагає діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За період до 01 січня 2011 року відносини, що виникали між суб’єктами системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування, регулювалися Законом України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі по тексту – Закон №1058-ІV). Зазначеним Законом визначалися принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частин 2, 6 статті 20 Закону №1058-ІV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески; страхувальники зобов’язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Базовим звітним періодом для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону є календарний місяць.

Пунктом 4 частини 2 статті 17 Закону №1058-ІV (в редакції статті Закону яка була чинною до 01.01.2011 року) закріплено обов’язок позивача як страхувальника подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими пенсійним фондом.

Згідно з пунктом 5 частини дев’ятої статті 106 Закону №1058-IV за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів ПФУ накладається штраф у розмірі 10 відсотків суми страхових внесків, які були сплачені або підлягали сплаті за відповідний звітний період, за кожний повний або неповний місяць затримки подання відомостей, звітності, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

23 жовтня 2014 року Управлінням Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва на підставі п.5 ч.9 ст.106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» до ПАТ «Київенерго» за подання недостовірних відомостей Структурним відокремленим підрозділом «Енергозбут Київенерго» ПАТ «Київенерго», що використовуються в системі персоніфікованого обліку за січень 2010 року були застосовані фінансові санкції рішенням №1125.

Оцінюючи оскаржуване рішення на предмет його відповідності вимогам законодавства і вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення вимог позивача суд виходить з наступного.

01 січня 2011 року набрав чинності Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність частини 1-9 статті 106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування».

Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом’якшують або скасовують відповідальність особи.

При прийнятті в жовтні 2014 року оскаржуваного рішення про застосування до платника внесків штрафних санкцій на підставі п.5 ч.9 ст.106 Закону №1058-IV відповідач не врахував, що норма Закону, яка регламентує відповідальність за вчинене правопорушення та визначає нарахування фінансових санкцій повинна застосовуватись лише щодо відносин, що виникли у період до 1 січня 2011 року, оскільки згідно з Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування» вказана норма втратила чинність.

Посилання відповідача на норму абзацу 5 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування» не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на наступне.

Згідно пункту 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування» стягнення заборгованість із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов’язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов’язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов’язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов’язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Системно-логічний аналіз змісту пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2464-VI, спростовує доводи відповідача, оскільки вказана норма передбачає вчинення органами Пенсійного фонду стягнення заборгованості із сплати страхових внесків із застосуванням штрафних санкцій і нарахуванням пені за несвоєчасну сплату страхових внесків та/або за неповне і несвоєчасне перерахування сум страхових внесків, а також заборгованість по сплаті штрафних санкцій і пені, що нараховані саме до 1 січня 2011 року. При цьому, дія наведених положень не застосовується до правовідносин, які виникли у зв’язку з іншими порушеннями платником внесків вимог Закону №1058-IV, зокрема, за подання платником внесків недостовірних відомостей за період до 01.01.2011 року.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 4 лютого 2014 року у справі №21-458а13 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал-Транс» до управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі Закарпатської області про скасування рішення.

Рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, згідно частини 1 статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов’язковим для всіх суб’єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов’язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, з урахуванням того, що відповідно до ст.86 КАС України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності з урахуванням наведених вище вимог законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про скасування рішення УПФУ в Печерському районі міста Києва №1125 від 23.10.2014 року.

Згідно з частиною першою статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Враховуючи викладене і керуючись ст.ст.69-71, 94, ч.6 ст.128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Київенерго» задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі міста Києва №1125 від 23.10.2014 року.

Постанова набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.А. Добрівська