Справа № 826/18181/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2014-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 грудня 2014 року 10:10
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Кузьменка В.А., суддів Амельохіна В.В.,
Іщука І.О., за участю секретаря
Калужського Д.О., розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1доДержавної
казначейської служби
Українипровизнання протиправною
бездіяльності, зобов'язання вчинити
діїОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач,
ОСОБА_1.) звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
казначейської служби України (далі по
тексту - відповідач), в якому просить: 1)
визнати протиправною бездіяльність
відповідача щодо невиконання рішення
Печерського районного суду міста Києва
від 05 грудня 2013 року, залишеного без
змін ухвалою Апеляційного суду міста
Києва від 18 лютого 2014 року у справі
вчинити дії щодо виконання виконавчого
березня 2014 року Печерським районним
судом міста Києва; 3) зобов'язати
відповідача відповідно до частини
першої статті 5 Закону України "Про
гарантії держави щодо виконання
судового рішення" нарахувати та
виплатити позивачу компенсацію в
розмірі трьох відсотків річних від
несплаченої суми, починаючи з дня
закінчення тримісячного строку з дня
надходження необхідних документів та
відомостей до Державної казначейської
служби України до моменту виконання
рішення Печерського районного суду
міста Києва від 05 грудня 2013 року у
справі №757/21028/13-ц.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 25 листопада 2014
року відкрито провадження в
адміністративній справі №826/18181/14,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
розгляду.

В судове засідання 08 грудня 2014 року
позивач не прибув, попередньо подавши
клопотання про розгляд справи за його
відсутності; відповідач свого
представника до суду не направив.

Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи неприбуття позивача та
представника відповідача, беручи до
уваги відсутність потреби заслухати
свідка чи експерта, в судовому
засіданні 08 грудня 2014 року суд ухвалив
перейти до розгляду справи в
письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Головного
управління Державної казначейської
служби України у місті Києві із заявою
від 26 березня 2014 року за вхідним №8-5080, в
якій просила стягнути з Державної
казначейської служби України за
рахунок коштів Державного бюджету
України шляхом списання коштів з
єдиного казначейського рахунку на
користь ОСОБА_1 20 623,92 грн. згідно з
виконавчим листом від 05 березня 2014 року
№757/21028/13-ц; разом із вказаною заявою
позивач подав оригінал виконавчого
листа та завірені копії рішення та
ухвали суду.

За результатами розгляду заяви
позивача Головне управління Державної
казначейської служби України у місті
Києві повідомило, що 22 квітня 2014 року
пакет документів по справі №757/21028/13-ц
за позовом ОСОБА_1 направлено до
Державної казначейської служби
України для забезпечення безспірного
списання коштів державного бюджету.

Відповідно до листа Державної
казначейської служби України від 26
травня 2014 року №5-13/4787-12521 позивача
повідомлено, що виконання виконавчого
листа Печерського районного суду міста
Києва від 05 березня 2014 року по справі
№757/21028/13-ц відкладається до уточнення
реквізитів банківського рахунку,
оскільки у заяві від 26 березня 2014 року
щодо виконання виконавчого листа
Печерського районного суду міста Києва
від 05 березня 2014 року по справі
№757/21028/13-ц зазначено неповні реквізити
банківського рахунку, а саме відсутні
МФО та ЄДРПОУ банку отримувача та
розрахунковий рахунок, на який мають
зараховуватись кошти.

У листі від 30 травня 2014 року позивач
повідомив Державну казначейську
службу України про реквізити МФО та
ЄДРПОУ банку отримувача та
розрахунковий рахунок, на який мають
зараховуватись кошти, однак, як
зазначає позивач, відповідач не вчиняє
дій, направлених на виконання рішення
суду.

З наведеного вбачається, що відповідач
визнає отримання ним документів щодо
виконання виконавчого листа
Печерського районного суду міста Києва
від 05 березня 2014 року по справі
№757/21028/13-ц.

Позивач вважає, що не вчинення
відповідачем дій по виконанню
виконавчого листа Печерського
районного суду міста Києва від 05
березня 2014 року по справі №757/21028/13-ц є
протиправною бездіяльністю, оскільки
нею подано всі необхідні документи для
безспірного списання з Державного
бюджету України грошових коштів.

Відповідач письмового заперечення
проти позову та доказів на
підтвердження правомірності
оскаржуваної бездіяльності до суду не
надав.

Окружний адміністративний суд міста
Києва, виходячи зі змісту пред'явлених
позовних вимог, звертає увагу на
наступне.

Суд встановив, що Печерським районним
судом міста Києва видано виконавчий
лист від 05 березня 2014 року по справі
№757/21028/13-ц про стягнення з Державного
бюджету України шляхом списання коштів
з єдиного казначейського рахунку на
користь ОСОБА_1 20 623,92 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини другої статті 3
Закону України "Про виконавче
провадження" встановлено, що рішення
про стягнення коштів з державних
органів, державного та місцевих
бюджетів або бюджетних установ
виконуються органами, що здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів.

Підпунктом 1 пункту 9 Прикінцевих та
перехідних положень Бюджетного
кодексу України встановлено, що до
законодавчого врегулювання
безспірного списання коштів бюджету та
відшкодування збитків, завданих
бюджету рішення суду про стягнення
(арешт) коштів державного бюджету
(місцевих бюджетів) виконується
виключно центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів.
Зазначені рішення передаються до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, для виконання.

Безспірне списання коштів державного
бюджету (місцевих бюджетів)
здійснюється центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України, за черговістю
надходження таких рішень, щодо
видатків бюджету - в межах відповідних
бюджетних призначень та наданих
бюджетних асигнувань.

Відповідно до пункту 6 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 03
серпня 2011 року №845 (далі по тексту -
Порядок), у разі прийняття рішення про
стягнення коштів стягувач подає
органові Казначейства в установлений
зазначеним органом спосіб: заяву про
виконання такого рішення із
зазначенням реквізитів банківського
рахунка, на який слід перерахувати
кошти, або даних про перерахування
коштів у готівковій формі через банки
або підприємства поштового зв'язку,
якщо зазначений рахунок відсутній;
оригінал виконавчого документа; судові
рішення про стягнення коштів (у разі
наявності); оригінал або копію
розрахункового документа (платіжного
доручення, квитанції тощо), який
підтверджує перерахування коштів до
відповідного бюджету.

До заяви можуть додаватися інші
документи, які містять відомості, що
сприятимуть виконанню рішення про
стягнення коштів (довідки та листи
органів, що контролюють справляння
надходжень бюджету, або органів
місцевого самоврядування, рішення
органів досудового розслідування та
прокуратури тощо).

Виконавчі документи пред'являються до
виконання протягом одного року з дня,
що настає за днем набрання рішенням про
стягнення коштів законної сили, якщо
інше не передбачено законом.

Гарантії держави щодо виконання
судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом України
"Про виконавче провадження" (далі -
рішення суду), та особливості їх
виконання визначає Закон України "Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень".

Відповідно до статті 3 Закону України
"Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень" передбачено
особливості виконання рішень суду про
стягнення коштів з державного органу.

Так, за правилами частини
першої-третьої статті 3 цього Закону
виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про
стягнення коштів з державного органу
звертається до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, у
строки, встановлені Законом України
"Про виконавче провадження", із заявою
про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, документи та
відомості, необхідні для перерахування
коштів, згідно з переліком,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України.

У разі якщо стягувач подав не всі
необхідні для перерахування коштів
документи та відомості, центральний
орган виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, протягом п'яти днів з
дня надходження заяви повідомляє в
установленому порядку про це
стягувача.

У разі неподання стягувачем документів
та відомостей у місячний строк з дня
отримання ним повідомлення
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, повертає заяву
стягувачу.

Стягувач має право повторно звернутися
до центрального органу виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері казначейського обслуговування
бюджетних коштів, для виконання
рішення суду у визначені частиною
другою цієї статті строки, перебіг яких
починається з дня отримання стягувачем
повідомлення центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів.

Частина четверта статті 3 Закону
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень" встановлює,
що перерахування коштів стягувачу
здійснюється у тримісячний строк з дня
надходження до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів,
необхідних для цього документів та
відомостей.

З наведених норм законодавства слідує,
що центральний орган виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, зобов'язаний
перерахувати кошти стягувачу за
судовим рішенням у тримісячний строк з
дня надходження до нього необхідних
для цього документів та відомостей; у
разі ж подання стягувачем не всіх
необхідних для перерахування коштів
документів та відомостей центральний
орган виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, протягом п'яти днів з
дня надходження заяви повідомляє в
установленому порядку про це
стягувача, а останній має подати
необхідні документи та відомості у
місячний строк з дня отримання
відповідного повідомлення.

Згідно положень пункту 1 Положення про
Державну казначейську службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 13 квітня 2011 року №460/2011
центральним орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, є Державна
казначейська служба України
(Казначейство України).

Як встановлено вище, документи щодо
стягнення з Державної казначейської
служби України за рахунок коштів
Державного бюджету України шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку на користь
ОСОБА_1 згідно з виконавчим листом
Печерського районного суду міста Києва
від 05 березня 2014 року №757/21028/13-ц, а саме:
заяву, оригінал вказаного виконавчого
листа та копії судових рішень у справі
№757/21028/13-ц, передано до відповідача 22
квітня 2014 року.

Державна казначейська служба України у
листі від 26 травня 2014 року №5-13/4787-12521
повідомила позивач про відкладення
виконання виконавчого листа
Печерського районного суду міста Києва
від 05 березня 2014 року по справі
№757/21028/13-ц, оскільки стягувачем
зазначено неповні реквізити
банківського рахунку, а саме відсутні
МФО та ЄДРПОУ банку отримувача та
розрахунковий рахунок, на який мають
зараховуватись кошти.

Отримавши повідомлення відповідача
про недостатність отриманих
відомостей, позивач направив Державній
казначейській службі України лист від
30 травня 2014 року, в якому повідомив про
реквізити МФО та ЄДРПОУ банку
отримувача та розрахунковий рахунок,
на який мають зараховуватись кошти; при
цьому доказів отримання та
відправлення вказаного листа
відповідачу позивач не надав.

Разом з тим, на думку суду,
бездіяльність Державної казначейської
служби України у межах спірних
правовідносин може мати характер
протиправної лише після закінчення
тримісячного строку для перерахування
коштів стягувачу, який починає свій
перебіг з дня надходження до
відповідача необхідних документів та
відомостей.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що
матеріали справи не містять доказів,
які б достовірно підтверджували дату
отримання Державною казначейською
службою України всіх документів та
відомостей, необхідних для
перерахування на користь ОСОБА_1
грошових коштів, що унеможливлює
встановити також момент закінчення
тримісячного строку для перерахування
коштів стягувачу, передбаченого
частиною четвертою статті 3 Закону
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень".

Згідно з частиною першою статті 5
Закону України "Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень"
передбачено, що у разі якщо центральний
орган виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, протягом трьох
місяців не перерахував кошти за
рішенням суду про стягнення коштів,
крім випадку, зазначеного в частині
четвертій статті 4 цього Закону,
стягувачу виплачується компенсація в
розмірі трьох відсотків річних від
несплаченої суми за рахунок коштів,
передбачених за бюджетною програмою
для забезпечення виконання рішень
суду.

Наведена норма Закону передбачає
компенсацію стягувачу в розмірі трьох
відсотків річних від несплаченої суми,
але виключно у випадку, якщо
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, не перерахував
стягувачу кошти за рішенням суду
протягом трьох місяців.

Однак, як встановлено вище, матеріали
справи не дають змоги встановити день
отримання Державною казначейською
службою України всіх документів та
відомостей, необхідних для
перерахування на користь ОСОБА_1
грошових коштів, що виключає виплату
позивачу компенсації за несвоєчасне
виконання судового рішення.

Таким чином, викладене свідчить про не
доведеність позивачем факту
невиконання Державною виконавчою
службою України судового рішення у
межах тримісячного строку для
перерахування коштів стягувачу,
передбаченого частиною четвертою
статті 3 Закону України "Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень",
та відповідно, про відсутність наразі у
позивача порушеного права.

З огляду на викладене, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання
протиправною бездіяльності,
зобов'язання вчинити дії документально
не підтверджуються та є передчасними.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, судом не встановлено,
що оскаржувані дії Державної
казначейської служби України
суперечать вимогам, встановленим
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України; у свою чергу позивачем не
доведено обставин, на яких ґрунтуються
його вимоги, а тому, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.А. Кузьменко

Судді
В.В. Амельохін

І.О. Іщук