Справа № 818/2038/14
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2014 р.Справа № 818/2038/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання
Зарицької Т.В.

представника позивача - Соловйової О.В.

представника відповідача - Сумцової
С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Шосткинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 24.10.2014р. по справі №
818/2038/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "НПП Технологія"

до Шосткинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "НПП Технологія",
звернувся до суду із адміністративним
позовом до Шосткинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області, в якому просив
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення №
від 15.04.2014 року, № від 15.04.2014 року
та № від 15.04.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що приймаючи спірні податкові
повідомлення-рішення, контролюючий
орган дійшов до неправомірного
висновку про порушення позивачем вимог
діючого законодавства. Так, підставою
для визначення позивачу суми грошового
зобов'язання, слугували висновки
податкового органу про те, що позивачем
через порушення порядку формування
відпускних цін для продажу продукції
пов'язаній особі ТОВ "Собі" було
занижено у податковому обліку дохід
від операційної діяльності. Так, згідно
висновків відповідача, у перевіряємий
період підприємством не включено до
складу витрат, понесених у зв'язку з
продажем товару пов'язаній особі,
адміністративні витрати, через що, сума
задекларованих доходів від
операційної діяльності по даним
взаємовідносинах повинна бути
збільшена на суму адміністративних
витрат в розмірі 2116668,00 грн. На думку
позивача, вказане порушення було
визначено податковим органом у спосіб,
який не передбачений Податковим
кодексом України (далі - ПК України),
оскільки у разі виявлення порушень під
час формування відпускних цін для
продажу продукції пов'язаній особі,
повинні застосовуватися звичайні ціни.
Крім того, податковим органом
безпідставно зазначено, що, позивачем
не було включено до складу доходів
підприємства прострочену кредиторську
заборгованість, яка виникла станом на
31.12.2010р. за раніше отримані товари
(роботи, послуги) від постачальника ТОВ
"Собі", внаслідок чого занижено суму
показників у рядку 03 Декларації "Інші
доходи". Натомість, відповідач
необґрунтовано відніс вказану грошову
суму до безнадійної заборгованості,
помилково вважаючи що за цим
зобов'язанням минув строк позовної
давності, не врахувавши договору про
збільшення строку позовної давності та
часткове погашення заборгованості. В
зв'язку з чим, висновки податкового
органу про порушення позивачем вимог
діючого законодавства є помилковими,
та як наслідок, спірні податкові
повідомлення-рішення - незаконними.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 24.10.2014 року
адміністративний позов було
задоволено.

Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Шосткинської ОДПІ від 15.04.2014 року:
№, №, №.

Відповідач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 24.10.2014 року та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, відповідач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Вказує, що підставою для винесення
спірних податкових повідомлень-рішень
слугували встановлені за наслідком
проведеної перевірки висновки
податкового органу про порушення
позивачем вимог діючого законодавства,
що призвели до завищення від'ємного
значення об'єкта оподаткування з
податку на прибуток на загальну суму
2163880 грн., заниження податку на прибуток
на суму 206467 грн. та заниження податку на
додану вартість на суму 423334 грн.
Зазначені порушення пояснюються тим,
що ТОВ "НПП Технологія" з липня 2012 року
по серпень 2013 року мало
взаємовідносини з пов'язаною особою -
ТОВ "Собі", з яким був укладений договір
про реалізацію піноскла та пінокрихти.
На виконання умов договору ТОВ "НПП
Технологія" реалізовано ТОВ "Собі"
продукцію власного виробництва за
цінами нижчими ніж собівартість
продукції. При цьому, позивачем не були
включені до собівартості продукції
адміністративні витрати. Щодо
заниження податку на прибуток у
розмірі 206467грн., то в ході перевірки,
відповідно до даних бухгалтерського
обліку, встановлено, що підприємством
за період з 01.01.2010 року по 31.12.2013 року від
постачальника ТОВ"Собі" було отримано
товарно-матеріальні цінності,
внаслідок чого виникла прострочена
кредиторська заборгованість на суму
1262тис.грн., дата виникнення якої 31.12.2010р.
і яка до 31.12.2013р. не була сплачена.
Прострочену кредиторську
заборгованість товариством не було
включено до складу доходів
підприємства, внаслідок чого занижено
суму показників у рядку 03 Декларації
"Інші доходи" на загальну суму 1262000грн.

Позивач надав письмовий відзив на
апеляційну скаргу, в якому просив
залишити її без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

У судовому засіданні представники
сторін підтримали свої правові позиції
по справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що ТОВ "НПП Технологія"
пройшло передбачену законом процедуру
державної реєстрації та перебуває на
обліку як платник податків та зборів в
Шосткинській ОДПІ.

Співробітниками Шосткинської ОДПІ у
період з 14.02.2014 року по 14.03.2014 року та з
17.03.2014 року по 19.03.2014 року проведено
документальну планову виїзну
перевірку ТОВ "НПП Технологія" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2012 року по
31.12.2013 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2012 року по
30.12.2013 року, за наслідками якої складено
Акт №474/18-17-22- 0005/34560391 від 26.03.2014 року.

Під час перевірки були встановлені
порушення позивачем вимог діючого
законодавства, зокрема:

- абз. "а" пп. 14.1.11, пп. 14.1.36, пп. 14.1.56,
пп.14.1.159, пп. 14.1.231, абз. 5 пп. 14.1.257 п. 14.1
ст.14, п. 44.1, п. 44.3, п. 44.4 п. 44.6 ст. 44, п. 135.1, п.
135.2, п. 135.4, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 137.1, п.
137.4 ст. 137, п. 138.1 ст. 138, п. 150.1 ст. 150, абз. 2
пп. 153.2.6 п. 153.2 ст. 153 ПК України, з
урахуванням вимог ст.3, п. 1 ст. 189, п. 3 ст.
180, ст. 190 ГК України, в результаті чого
завищено від'ємне значення об'єкта
оподаткування з податку на прибуток на
загальну суму 2163880 грн., заниження
податку на прибуток на суму 206467 грн.;

- пп. 14.1.36, пп. 14.1.56, пп. 14.1.159, пп. 14.1.231 п. 14.1
ст.14, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п.188.1 ст.188
ПК України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість на суму 423334
грн.

На підставі вищезазначеного акту
перевірки, Шосткинською ОДПІ 15.04.2014
року прийнято податкові
повідомлення-рішення:

- № про зменшення суми від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток у розмірі 2163880грн.,

- № про збільшення суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток в сумі 309701 грн.,

- № про збільшення суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість, в сумі 623669 грн.

Не погоджуючись із вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся до суду із даним
позовом.

Як було встановлено під час розгляду
справи, ТОВ "НПП Технологія" у період з
липня 2012 року по серпень 2013 року мало
взаємовідносини з пов'язаною особою
ТОВ "Собі", з яким було укладено договір
купівлі-продажу від 09.12.2010 року №091210-01
про реалізацію піноскла та пінокрихти.
На виконання умов договору, ТОВ "НПП
Технологія" реалізовувало товариству
"Собі" власну продукцію.

Згідно висновків перевіряючих,
підприємством у спірний період було
неправомірно визначено обсяг доходу за
цінами, нижчими ніж понесені витрати, в
результаті чого обсяг задекларованих
витрат у податковому обліку перевищив
обсяг доходів, що обумовило формування
збитків у сумі 2292 тис. грн. Формування
підприємством відпускної ціни є
необґрунтованим, оскільки обсяг
понесених витрат не компенсує обсяг
отриманих доходів, в результаті чого
доходи у податковому обліку є
заниженими. Крім того, підприємством
також неправомірно віднесено до
безнадійної заборгованості суму
1262000,00грн., що призвело до заниження
податку на прибуток на суму 206467,00 грн.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої виходив з
того, що оскільки встановлені за
наслідком проведеної перевірки
порушення позивачем вимог діючого
законодавства є необґрунтованими, то
прийняті контролюючим органом спірні
податкові повідомлення-рішення є
незаконними.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Перевіряючи правомірність висновків
податкового органу щодо
неправомірного визначення позивачем
обсягу доходу за цінами, нижчими ніж
понесені витрати, в результаті чого
обсяг задекларованих витрат у
податковому обліку перевищив обсяг
доходів, що обумовило формування
збитків у сумі 2292тис.грн., колегія
суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до пп.153.2.1 п.153.2 ст.153 ПК
України (в редакції, чинній на момент
вчинення господарських операцій)
дохід, отриманий платником податку від
продажу товарів (виконання робіт,
надання послуг) пов'язаним особам,
визначається відповідно до договірних
цін, але не менших від звичайних цін на
такі товари, роботи, послуги, що діяли
на дату такого продажу, у разі, якщо
договірна ціна на такі товари (роботи,
послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (роботи, послуги).

З 01.09.2013 року вказана норма викладена в
наступній редакції, а саме:
оподаткування контрольованих операцій
здійснюється у порядку, передбаченому
статтею 39 цього Кодексу.

На момент вчинення позивачем
господарських операцій з пов'язаною
особою (до 01.09.2013 року) методи
визначення та порядок застосування
звичайної ціни були закріплені ст. 39 ПК
України.

Так, згідно із п.п.39.1, 39.2 вищевказаної
статті Кодексу було встановлено, що
звичайна ціна на товари (роботи,
послуги) збігається з договірною ціною,
якщо інше не встановлено цим Кодексом і
не доведено зворотне, в тому числі в
результаті неможливості визначення
звичайної ціни із застосуванням
положень пунктів 39.3 - 39.4 цієї статті.
Звичайна ціна застосовується у разі
здійснення платником податків
операцій у тому числі з пов'язаними
особами.

Визначення звичайної ціни у випадках,
встановлених цим Кодексом,
здійснюється за одним з методів,
вказаних в цьому пункті.
Встановлюються такі методи визначення
звичайної ціни: а) порівняльної
неконтрольованої ціни (аналогів
продажу); б) ціни перепродажу; в)
"витрати плюс"; г) розподілення
прибутку; ґ) чистого прибутку.

При визначенні звичайної ціни згідно з
методами, встановленими цим пунктом,
використовується інформація про ціни в
операціях між непов'язаними особам у
співставних умовах на відповідному
ринку товарів (робіт, послуг).

З 01.09.2013 року стаття 39 ПК України
визначає трансфертне ціноутворення.

Відповідно до пп. 39.1.2, 39.1.3, 39.1.4 п.39.1 ст.39
ПК України, визначення ціни під час
здійснення контрольованих операцій
проводиться за методами, встановленими
пунктом 39.3 цієї статті, з метою
перевірки правильності, повноти
нарахування та сплати податку на
прибуток підприємств та податку на
додану вартість.

Ціна в контрольованій операції для
цілей оподаткування визнається
звичайною, якщо центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, не доведено
зворотне або платником податків
використано ціну, зазначену в договорі
про взаємне узгодження цін під час
здійснення контрольованих операцій,
порядок укладення якого визначено
пунктом 39.6 цієї статті, та ціну,
зазначену в такому договорі, не може
бути оскаржено в установленому цим
Кодексом порядку. У разі застосування
платником податків під час здійснення
контрольованих операцій цін, що не
відповідають рівню звичайних цін на
відповідні товари (роботи, послуги), та
якщо внаслідок такої невідповідності
виникає заниження податкового
зобов'язання, платник податків має
право самостійно провести коригування
податкових зобов'язань і сплачених сум
податку відповідно до підпункту 39.5.4
цієї статті.

Для цілей цього Кодексу
контрольованими операціями є у тому
числі господарські операції з
придбання (продажу) товарів (робіт,
послуг), що здійснюються платниками
податків з пов'язаними особами -
резидентами, які задекларували
від'ємне значення об'єкта
оподаткування з податку на прибуток за
попередній податковий (звітний) рік
(п.п. 39.2.1.1 ПК України).

Разом з тим, як було встановлено під час
розгляду справи, контролюючий орган,
встановивши факт реалізації ТОВ "НПП
Технологія" власної продукції
пов'язаній особі за цінами нижчими ніж
понесені витрати, фактично самостійно
визначив розмір доходу підприємства за
самостійно збільшеними цінами на всі
види продукції загалом, не встановивши
ціни на окремі конкретні види товару.

Тобто, податковим органом визначені
ціни та дохід у спосіб не встановлений
податковим законодавством.

Посилання перевіряючих в акті
перевірки на те, що визначення
відпускних цін позивачем необхідно
було проводити на підставі понесених
витрат, колегія суддів вважає
неправомірними, оскільки вказаний
метод визначення ціни не визначений ст.
39 ПК України.

Також, згідно акту перевірки
податковий орган дійшов висновку про
порушення позивачем вимог абз.2 пп.153.2.6
п.153.2 ст.153 ПК України (в редакції чинній
до 01.09.2013р.), яким передбачено, що
витрати, понесені у зв'язку з
продажем/обміном товарів, виконанням
робіт, наданням послуг пов'язаним з
таким платником податку особам або за
операціями з давальницькою сировиною,
визнаються в розмірі, що не перевищує
доходи, отримані від такого
продажу/обміну.

Тобто, витрати, понесені у зв'язку з
продажем товарів пов'язаній особі,
визнаються в розмірі, що не перевищує
доходи, отримані від такого продажу.

Виходячи з вищевикладеного, структура
вказаної норми закону ставить саме
розмір витрат у залежність від доходів,
а не навпаки. В той же час, податковий
орган в акті перевірки визначає ціни та
доходи в залежності від витрат, що
суперечить податковому законодавству.

Також, посилаючись в акті перевірки на
правильність визначення позивачем
валових витрат у взаємовідносинах з
пов'язаною особою ТОВ "Собі", податковий
орган одночасно вказує, що
підприємством не було включено в склад
витрат, понесених у зв'язку з продажем
товару пов'язаній особі,
адміністративні витрати. Тобто, на
думку відповідача, сума задекларованих
доходів від операційної діяльності по
взаємовідносинах з пов'язаною особою
ТОВ "Собі" повинна бути збільшена на
суму адміністративних витрат в розмірі
2116668,00 грн.

При цьому податковий орган посилається
на лист Вищого адміністративного
України від 10.10.2013р. за № 1386/12/13-13, згідно
якого поняття витрат, понесених у
зв'язку з продажем товарів, у розумінні
зазначеної норми Податкового кодексу
України, охоплює всі витрати, що
підлягають урахуванню у податковому
обліку у зв'язку зі здійсненням
відповідної операції з продажу (в тому
числі собівартість товарів), а не лише
витрати на збут, які передбачені
пп.138.10.3 п.138.10 ст.38 Податкового кодексу
України. Ці витрати не можуть
перевищувати доходів платника податку
від продажу товарів пов'язаній особі.
Надлишок витрат (перевищення їх суми
над сумою доходу від продажу) не
підлягає відображенню в податковому
обліку з податку на прибуток.

Тобто, в листі іде мова про облік
витрат, понесених у зв'язку з продажем
товарів, а не про визначення поняття
собівартості та які витрати повинні
включатися до собівартості.

Разом з тим, згідно п.п.17, 18 Положення
(стандарт) бухгалтерського обліку 16
"Витрати", затвердженого наказом
Міністерства фінансів України
31.12.1999року №318, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 19.01.2000р.
№27/4248 визначено, що витрати, пов'язані з
операційною діяльністю, які не
включаються до собівартості
реалізованої продукції (товарів, робіт,
послуг), поділяються на
адміністративні витрати, витрати на
збут та інші оперативні витрати. До
адміністративних витрат відносяться
загальногосподарські витрати,
спрямовані на обслуговування та
управління підприємством.

Вимоги вищезазначеного Положення
кореспондуються з п. 138.10 ст. 138 ПК
України, згідно якого "інші витрати" не
входять до складу собівартості
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг. В свою
чергу згідно п. 138.10.2. Податкового
кодексу України "адміністративні
витрати" включені до складу "інших
витрат".

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що
"адміністративні витрати" не є
складовою частиною "собівартості" та не
входять до переліку витрат, які
понесені у зв'язку із виготовленням та
продажем товарів, а тому - не підлягають
урахуванню у податковому обліку і не
повинні враховуватись при визначенні
доходу та витрат від продажу товарів.

В зв'язку з чим, посилання податкового
органу на лист Вищого
адміністративного України від 10.10.2013р.
за №1386/12/13-13, як на підставу включення
адміністративних витрат до
собівартості продукції, у даному
випадку є необґрунтованим.

На підставі наведеного, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції відносно того, що
використаний відповідачем метод
аналізу та коригування цін і загальної
суми операційного доходу не відповідає
діючому податковому законодавству, а
тому, донарахування податковим органом
доходів від операційної діяльності у
сумі 2116668,00 грн. є необґрунтованим.

Крім того, висновки перевіряючих про
заниження позивачем податку на додану
вартість на суму 415779,00 грн. є також
необґрунтованим, так як підставою
такого висновку стало неправомірне
донарахування позивачу доходів від
операційної діяльності у сумі 2116668грн.

Щодо висновків податкового органу про
заниження позивачем у спірний період
податку на прибуток на суму 206467,00 грн.,
колегія суддів дійшла висновку про
наступне.

Як було встановлено під час розгляду
справи, підставою для вказаних
висновків, слугував той факт, що
підприємством за період з 01.01.2010р. по
31.12.2013р. було отримано від
постачальника ТОВ "Собі"
товарно-матеріальні цінності,
внаслідок чого виникла прострочена
кредиторська заборгованість на суму
1262000 грн., дата виникнення якої 31.12.2010р. і
яка до 31.12.2013р. не була сплачена.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується із висновками
податкового органу щодо віднесення
вказаної суми до безнадійної
заборгованості.

Так, перевіряючими під час проведеної
перевірки не було прийнято до уваги
факт наявності укладеного між ТОВ "НПП
Технологія" та ТОВ "Собі" договору про
збільшення позовної давності
№1/01-11 від 31.12.2010 року, згідно умов
якого строк позовної давності
збільшений на 10 років.

Про існування вказаного договору
позивач зазначив у наданих заперечення
на акт перевірки, в зв'язку з чим,
посилання податкового органу на факт
відсутності його на час проведеної
перевірки є необґрунтованими.

Також, матеріали справи також свідчать
про вчинення позивачем дій спрямованих
на сплату заборгованості, а саме: 09.10.2012
року платіжним дорученням №552
позивачем було повернуло ТОВ "Собі" 100000
грн., що свідчить про переривання
перебігу позовної давності за цими
зобов'язаннями згідно приписів ст.264 ЦК
України.

Податковий орган під час перевірки
взагалі не встановлював факт
переривання перебігу позовної
давності, в зв'язку з чим, дійшов до
помилкового висновку щодо
безнадійності заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених ст. 72 цього
Кодексу.

Суб'єкт владних повноважень повинен
подати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі (ч.4 ст. 71
КАС України).

Дослідивши наявні у справі докази в їх
сукупності за правилами ст.86 КАС
України, колегія суддів відмічає, що
суб'єкт владних повноважень у спірних
правовідносинах не забезпечив
належної реалізації владної
управлінської функції.

З огляду на вищезазначене, оцінивши
наявні в матеріалах справи докази в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку, що встановлені за наслідком
перевірки порушення позивачем вимог
діючого законодавства не знайшли свого
підтвердження під час судового
розгляду, та як наслідок, нарахування
суми грошового зобов'язання на
підставі спірних податкових
повідомлень-рішень є незаконними.

Оцінюючи дії відповідача на
відповідність критеріям зазначеним в
ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія суддів
дійшла висновку, що оспорюванні
податкові повідомлення-рішення були
прийняті не на підставі законодавства.

Колегія суддів зазначає, що позивач,
надавши письмові докази, що були
предметом дослідження при проведенні
перевірки та при розгляді справи судом
першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст.
71 КАС України.

Натомість, відповідач, будучи суб'єктом
владних повноважень та заперечуючи
проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71
КАС України, не надав жодних належних і
допустимих доказів на підтвердження
законності та обґрунтованості
прийнятих податкових
повідомлень-рішень, які є предметом
оскарження позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Сумського окружного адміністративного
суду від 24.10.2014 року по справі №818/2038/14
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1
205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Шосткинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Сумській області залишити
без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 24.10.2014р. по
справі №818/2038/14 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "НПП
Технологія" до Шосткинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик
А.П.Судді(підпис) (підпис) Водолажська
Н.С. Філатов Ю.М.

Повний текст ухвали виготовлений
22.12.2014 р.