Справа № 2а-449/98/13
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року
Справа №
876/7881/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Багрія В.М., Старунського Д.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
області на постанову Перемишлянського
районного суду Львівської області від
29 квітня 2013 року по справі № 2-а/449/98/13
за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
області про зобов'язання здійснити
нарахування та виплату підвищення до
пенсії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 16 березня 2009 року звернулася до
суду з адміністративним позовом, в
якому просила поновити строк звернення
до суду та зобов'язати відповідача
здійснити нарахування та виплату
підвищення до пенсії як дитині війни в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» за
період з 2006 року по 2008 рік в сумі 3919.50
грн. та нараховувати їй підвищення до
пенсії у вказаному розмірі в
подальшому.

Постановою Перемишлянського районного
суду Львівської області від 29 квітня
2013 року позов задоволено частково.
Зобов'язано відповідача здійснити
нарахування та виплату позивачу
підвищення до пенсії як дитині війни в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня
2008 року відповідно до статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» з урахуванням статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
виплачених сум. В решті позову
відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій покликається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати постанову суду
першої інстанції в частині задоволення
позовних вимог і прийняти в цій частині
нову постанову, якою повністю
відмовити в задоволенні позовних
вимог. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги вказує на те, що
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій здійснювалось в
розмірах передбачених законами
України, якими було затверджено
Державний бюджет України на
відповідний рік, та в межах
передбачених на це видатків, а також на
те, що законодавством не визначено з
якого саме розміру мінімальної пенсії
за віком слід визначати розмір
підвищення до пенсії дітям війни.

Оскільки особами, які беруть участь у
справі, не подано клопотання про
розгляд справи за їх участю, суд
відповідно до пункту 1 частини 1 статті
197 КАС України розглядає справу в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

За змістом частини 1 статті 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу
подано управлінням Пенсійного фонду
України в Перемишлянському районі
Львівської області на рішення суду
першої інстанції в частині задоволення
позовних вимог про зобов'язання
здійснити нарахування та виплату
позивачу підвищення до пенсії як
дитині війни в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком за період з 22 травня 2008
року по 31 грудня 2008 року, суд
апеляційної інстанції перевіряє
справу в цій частині в межах
апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позовні вимоги щодо
здійснення позивачу нарахування та
виплати недоплаченого підвищення до
пенсії як дитині війни за період з 22
травня 2008 року по 31 грудня 2008 року
підлягають задоволенню, так як Законом
України «Про Державний бюджет на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» положення
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» викладено в іншій
редакції, згідно з якою дітям війни
(крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту») до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни. Ветеранам війни, які мають право
на отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» дане підвищення провадиться
за їх вибором згідно з одним із законів.
Однак, рішенням Конституційного суду
України від 22 травня 2008 року вказані
зміни визнано неконституційними. Тому
відповідач у 2008 році з моменту
ухвалення Конституційним Судом
України рішення від 22 травня 2008 року
повинен був діяти відповідно до вимог
діючої норми статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
згідно з якою дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30 % мінімальної пенсії
за віком.

Наявність у позивача права на
отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
є визначальною для вирішення даного
спору, окрім цього це право
гарантується Конституцією України
(стаття 46 Конституції України).

Крім того, згідно із чинним
законодавством розмір мінімальної
пенсії за віком визначається лише за
правилами, передбаченими частиною 1
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір, немає. Тому
правильними є висновки суду першої
інстанції щодо неприйняття до уваги
положень частини 3 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
відповідно до якої мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абз. 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання підвищення до
пенсії.

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

Також суд погоджується з висновком
суду першої інстанції щодо
необхідності покладення обов'язку щодо
нарахування і виплати позивачу
підвищення до пенсії на відповідача у
справі, оскільки відповідно до
Положення про управління Пенсійного
фонду України в районах, містах і
районах у містах такі функції здійснює
саме відповідач.

За наведених обставин, суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують і не
дають підстав для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального або процесуального
права, що відповідно до частини 1 статті
200 Кодексу адміністративного
судочинства України є підставою для
залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду - без
змін.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
області залишити без задоволення, а
постанову Перемишлянського районного
суду Львівської області від 29 квітня 2013
року по справі № 2-а/449/98/13 за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Перемишлянському районі
Львівської області про зобов'язання
здійснити нарахування та виплату
підвищення до пенсії - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
А.І. Рибачук

Судді
В.М. Багрій

Д.М. Старунський