Справа № 2а-2414/11/0970
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року
Справа № 107080/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Кухтея Р. В., Клюби В. В.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Головного управління праці та
соціального захисту населення
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 04 серпня 2011
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації про визнання
протиправними та зобов'язання вчинення
дій, -

ВСТАНОВИВ:

25 липня 2011 року Івано-Франківським
окружним адміністративним судом
зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації про визнання дій
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації щодо вилучення
автомобіля марки КІА 2001 року випуску №
кузова НОМЕР_1 у ОСОБА_1, який належав
ОСОБА_2, протиправними; зобов'язання
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації зняти даний автомобіль з
обліку в органах соціального захисту
населення та надати дозвіл ОСОБА_1 для
проведення Державтоінспекцією
перереєстрації автомобіля марки КІА 2001
року випуску № кузова НОМЕР_1.

В обґрунтування вимог позовної заяви
зазначено, що рішенням комісії з питань
гуманітарної допомоги при Кабінеті
Міністрів України було визнано
автомобіль КІА гуманітарною допомогою
і отримано Головним управлінням праці
та соціального захисту населення
Івано-Франківської ОДА для видачі
ОСОБА_2, який доводився позивачу
дідусем.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 04
серпня 2011 позов задоволено. Зобов'язано
Головне управління праці та
соціального захисту населення
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації зняти з обліку в органах
соціального захисту населення
автомобіль марки KIA, моделі САRENS, 2001
року випуску, № кузова НОМЕР_1 та надати
дозвіл ОСОБА_1 на проведення
перереєстрації даного автомобіля
Державтоінспекцією.

Зазначену постанову мотивовано тим, що
на момент звернення позивача до суду
строк експлуатації автомобіля КІА
становив більше ніж 10 років, а тому
згідно чинного законодавства повинен
залишитися безоплатно члену сім'ї, який
на час смерті інваліда проживав та був
зареєстрований за місцем постійного
проживання і реєстрації інваліда.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідачем - Головним
управлінням праці та соціального
захисту населення Івано-Франківської
обласної державної адміністрації,
подано апеляційну скаргу до
Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій
висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою відмовити в задоволенні
позову.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказано, що рішення суду першої
інстанції прийнято з порушенням норм
матеріального права.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, про дату,
час і місце апеляційного розгляду
повідомлені належним чином, а тому, суд,
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає можливим проведення розгляду
справи за їхньої відсутності в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами та на основі
наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, суд апеляційної інстанції
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити, а постанову суду першої
інстанції скасувати з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Докази, одержані
з порушенням закону, судом при
вирішенні справи не беруться до уваги.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Встановлено, що ОСОБА_2, житель с.
Букачівська Слобода Рогатинського
району Івано-Франківської області, як
інвалід Великої вітчизняної війни 2
групи перебував на обліку для
забезпечення пільговим автомобілем в
Головному управлінні праці та
соціального захисту населення
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації.

17 січня 2006 року автомобіль марки KIA,
моделі САRENS, 2001 року випуску, № кузова
НОМЕР_1, об'ємом двигуна 1800 см. куб., був
подарований мешканкою Німеччини
Головному управлінню праці та
соціального захисту населення
Івано-Франківської ОДА як гуманітарна
допомога з метою подальшої передачі
інваліду ІI групи ОСОБА_2, проживаючому
в с. Букачівська Слобода Рогатинського
району Івано-Франківської області.

Відповідно до протоколу Комісії з
питань гуманітарної допомоги при
Кабінеті Міністрів України від 20
квітня 2006 року автомобіль марки KIA,
моделі САRENS, 2001 року випуску, № кузова
НОМЕР_1, об'ємом двигуна 1800 см. куб., був
визнаний гуманітарною допомогою.

На підставі протоколу згідно наказу
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Івано-Франківської ОДА за № 70 від 27
квітня 2006 року інваліда війни ІІ групи
ОСОБА_2 було забезпечено вказаним
автомобілем.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що
підтверджується Свідоцтвом про смерть
НОМЕР_2, позивач, як член сім'ї інваліда,
звернувся до Відповідача щодо надання
дозволу на перереєстрацію вказаного
вище автомобіля.

Листами від 19 червня 2009, 28 квітня 2010, 23
червня 2011 року позивачу було
запропоновано повернути транспортний
засіб Головному управлінню праці та
соціального захисту населення
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації згідно Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 19 липня 2006 року №
999( із змінами, внесеними згідно з
постановою КМ України № 661 від 26.04.2007 р.
та № 387 від 17 квітня 2008 року) , згідно
якого, після смерті інваліда
автомобіль, отриманий як гуманітарна
допомога, крім випадків, зазначених в
абзацах першому-п'ятому пункту 16
Порядку, повертається (вилучається)
головному управлінню соціального
захисту і здається підприємству, що
здійснює заготівлю та переробку
металобрухту або видається в порядку
черговості інваліду, який перебуває на
обліку.

Механізм забезпечення легковими
автомобілями, зазначеними в абзаці
шостому статті 1 Закону України «Про
автомобільний транспорт», інвалідами,
які мають право на їх отримання
безоплатно або на пільгових умовах, є
громадянами України і місце проживання
яких зареєстровано (далі - місце
реєстрації) в Україні в установленому
законодавством порядку визначається
Порядком забезпечення інвалідів
автомобілями, затвердженим Постановою
Кабінету Міністрів України від 19.07.2006
року № 999 (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин; далі
- Порядок).

Пунктом 41 Порядку передбачено, що після
смерті інваліда автомобіль, отриманий
як гуманітарна допомога, крім випадків,
зазначених в абзацах першому - п'ятому
пункту 16 цього Порядку, повертається
(вилучається) головному управлінню
соціального захисту і здається
підприємству, що здійснює заготівлю та
переробку металобрухту, або видається
в порядку черговості інваліду, який
перебуває на обліку.

Абзацами першим - п'ятим пункту 16
зазначеного Порядку встановлено, що
після смерті інваліда автомобіль, яким
він був забезпечений головним
управлінням соціального захисту, строк
експлуатації якого більше ніж 10 років,
залишається безоплатно члену сім'ї,
який на час смерті інваліда проживав та
був зареєстрований за місцем
постійного проживання і реєстрації
інваліда.

Автомобіль, строк експлуатації якого
менше ніж 10 років, після смерті
інваліда залишається у користуванні
його сім'ї лише у разі, якщо в ній є
інвалід, який має підстави для
забезпечення автомобілем згідно з
пунктом 3 цього Порядку; проживав і був
зареєстрований на час смерті інваліда
за місцем його проживання і реєстрації;
не має іншого автомобіля, у тому числі
отриманого через головне управління
соціального захисту або управління
виконавчої дирекції.

Іншими положеннями пункту 16 Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями
передбачено, що перереєстрація
автомобіля на ім'я інваліда з числа
членів сім'ї, законного представника
недієздатного інваліда,
дитини-інваліда проводиться
підрозділом МВС на підставі письмової
довідки, форма якої затверджується
Мінпраці. Довідка видається інваліду,
законному представнику недієздатного
інваліда, дитини-інваліда головним
управлінням соціального захисту, в
якому інвалід перебував на обліку, а
інваліду внаслідок трудового каліцтва
- відповідним управлінням виконавчої
дирекції.

Член сім'ї померлого інваліда, який є
також інвалідом, має право повторно
стати на облік, але не раніше
закінчення строку експлуатації
автомобіля, отриманого за життя
інвалідом чи законним представником
недієздатного інваліда,
дитини-інваліда.

Іншому члену сім'ї померлого інваліда,
який проживає та зареєстрований за
місцем проживання і реєстрації
інваліда, автомобіль, строк
експлуатації якого менше ніж 10 років,
залишається у разі сплати ним до
спеціального фонду державного бюджету
на рахунки, відкриті в органах
Державного казначейства, а членом сім'ї
померлого інваліда внаслідок
трудового каліцтва - на рахунки
відповідних управлінь виконавчої
дирекції вартості одержаного
автомобіля з урахуванням ступеня його
зношення та суми, сплаченої за нього
інвалідом.

Інвалід, законний представник
недієздатного інваліда,
дитини-інваліда отримує автомобіль на
десятирічний строк без права продажу,
дарування, передачі (в тому числі за
довіреністю) іншій особі. Після
закінчення зазначеного строку інвалід
може користуватися таким автомобілем
до отримання нового або повернути його
головному управлінню соціального
захисту чи управлінню виконавчої
дирекції на умовах згідно з пунктом 14
цього Порядку.

Таким чином, правильним та таким, що
відповідає нормам матеріального права,
є розуміння під строком експлуатації
автомобіля не періоду часу від дати
виготовлення транспортного засобу, а
терміну, на який отримує автомобіль
інвалід, законний представник
недієздатного інваліда,
дитина-інвалід, тобто десятирічний
строк.

З матеріалів справи вбачається, що
даний транспортний засіб був
зареєстрований на інваліда починаючи з
27 квітня 2006 року, а отже перебував у
експлуатації менше 10 років.

Окрім того, пунктом 4 Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 серпня 1997 року
за № 999, який був чинним на момент
одержання автомобіля встановлено, що
безплатне забезпечення інвалідів
автомобілями або продаж їх на
пільгових умовах провадиться
Міністерством праці та соціального
захисту Автономної Республіки Крим,
головними управліннями праці та
соціального захисту населення
обласних, Київської міської державної
адміністрації і управлінням праці та
соціального захисту населення
Севастопольської міської державної
адміністрації на десятирічний термін
експлуатації без права продажу,
дарування і передачі іншій особі. Після
закінчення зазначеного терміну
інвалід може користуватися цим
автомобілем до одержання нового.

Враховуючи наведене, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
позивачем безпідставно заявлена
вимога про визнання рішення незаконним
та зобов'язання вчинити дії.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення позовних вимог не
відповідає обставинам справи.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції вважає, що
постанова суду першої інстанції
ґрунтується на неповно, необ'єктивно і
всебічно не з'ясованих обставинах,
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198,
ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного
управління праці та соціального
захисту населення Івано-Франківської
обласної державної адміністрації
задовольнити.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 04
серпня 2011 року в справі № 2а-2414/11/0970 -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_1 до Головного управління праці
та соціального захисту населення
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації про визнання
протиправними та зобов'язання вчинення
дій - відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанова може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили.

Головуючий суддя:
С. П. Нос

Судді:
В. В.
Клюба

Р. В.
Кухтей