Справа № 810/4626/13-а
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/4626/13-а ( у 8-ми томах) Головуючий у
1-й інстанції: Балаклицький А.І.
Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

09 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
Аліменка В.О.,

суддів
Безименної Н.В., Кобаля М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
відповідача Броварської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області на Постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 02 вересня
2013 року у справі за позовом Приватного
підприємства «Випробувальний Центр
Тест» до Броварської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

Приватне підприємство «Випробувальний
Центр Тест» звернулося до Київського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області, в якому просили суд визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 29.04.2013 №
та №.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 02 вересня
2013 року зазначений адміністративний
позов - задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить Постанову суду першої
інстанції скасувати та постановити по
справі нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі. Свої вимоги апелянт аргументує
тим, що судом першої інстанції не в
повному обсязі досліджено обставини та
надано не вірну правову оцінку діям
відповідача щодо підстав та
правомірності оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними у справі доказами, колегія
суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
посадовими особами Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області на
підставі наказу від 29.03.2013 №343,
направлення від 02.04.2013 №309, згідно з
п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75,
п.п.78.1.11 п.78.1 ст. 78 Податкового кодексу
України проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
Приватного підприємства
«Випробувальний Центр Тест» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ «Спецекстпертгруп» за період з
30.08.2011 по 31.01.2013.

За результатами перевірки складено Акт
від 15.04.2013 №344/22-5/34837918 у якому зазначені
висновки про порушення позивачем
наступних вимог податкового
законодавства, зокрема:

згідно з ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 215 Цивільного
кодексу України мають ознаки
нікчемності та є нікчемними в силу
припису закону правочини між ПП
«Випробувальний Центр Тест» та ТОВ
«Спецекстпертгруп» на загальну суму
1549000 грн., у т. ч. ПДВ - 258166,71 грн.;

п.п.1.2 п. 1, п.п.2.1, п.п.2.4, п.п.2.16 п. 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
за №168/704;

п. 8 розділу 3 Порядку про затвердження
форм та порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість, затвердженого наказом
ДПА України від 25.01.2011 №41 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 16.02.2011 за №197/18935, ПП
"Випробувальний Центр Тест" невірно
визначено суму податкового
зобов'язання;

п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 №2756-VІ,
позивачем занижено суму податку на
додану вартість, що підлягає
нарахуванню та сплаті в бюджет у
розмірі 258167,00 грн.;

п. 44.1 ст. 44, п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№2756-VІ, позивачем занижено податок на
прибуток підприємств, що підлягає
нарахуванню та сплаті в бюджет у сумі
250950,00 грн.

На підставі висновків Акта перевірки
від 15.04.2013 №344/22-5/34837918 Броварською ОДПІ
Київської області ДПС прийняті
податкові повідомлення-рішення, а саме:

№ від 29.04.2013, згідно з яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем «податок на
додану вартість» у розмірі 322709 грн., з
яких: 258167 грн. - за основним платежем; 64542
грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями;

№ від 29.04.2013, згідно з яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем «податок на
прибуток приватних підприємств» у
розмірі 313688 грн., з яких: 250950 грн. - за
основним платежем; 62738 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції дійшов висновку
про недоведеність податковим органом
фіктивності чи то безтоварності
господарських операцій, не надано суду
належних та достатніх доказів, які б
свідчили про наявність законодавчо
визначених обставин, що позбавляли б
позивача права на формування
податкового кредиту, не доведено
недобросовісності позивача, оскільки
позиція відповідача про нікчемність
правочинів ґрунтується виключно на
припущеннях, які не підтвердженні
належними доказами і не мають
фактичного та правового обґрунтування.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, підстави для проведення
виїзної позапланової документальної
перевірки позивача у відповідача були
відсутні, оскільки відповідно до
п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу
України документальна позапланова
перевірка не передбачається у плані
роботи контролюючого органу і
проводиться за наявності хоча б однієї
з обставин, визначених цим Кодексом.

Пунктом 81.1 статті 81 Податкового
кодексу України передбачено, що
посадові особи контролюючого органу
мають право приступити до проведення
документальної виїзної перевірки,
фактичної перевірки за наявності
підстав для їх проведення, визначених
цим Кодексом.

Вичерпний перелік для проведення
документальної перевірки визначений
ст. 78 Податкового кодексу України.

Як вбачається з наказу Броварської
ОДПІ Київської області ДПС від 29.03.2013
№343, направлення на проведення
перевірки від 02.04.2013 №309 та з Акту
перевірки від 15.04.2013 №344/22-5/34837918,
перевірка позивача проводилась на
підставі п.п.78.1.11 п.78.1 ст. 78 Податкового
кодексу України.

Так, відповідно до п.п.78.1.11 п. 78.1 ст. 78
Податкового кодексу України
документальна позапланова перевірка
здійснюється, якщо отримано судове
рішення суду (слідчого судді) про
призначення перевірки або постанову
органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
слідчого, прокурора, винесену ними
відповідно до закону.

Отже, основною умовою для проведення
перевірки відповідно до п.п.78.1.11 п. 78.1
ст. 78 Податкового кодексу України є
факт отримання судового рішення чи
постанови органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
слідчого, прокурора, про призначення
перевірки.

В той же час, як вбачається з наказу
Броварської ОДПІ Київської області ДПС
від 29.03.2013 №343 та направлення на
проведення перевірки від 02.04.2013 №309,
податковий орган не зазначив в них
жодного судового рішення та/або
постанови слідчого, прокурора, що стали
підставою для проведення перевірки ПП
«Випробувальний Центр Тест».

Вирішуючи правомірність оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень колегія
суддів апеляційної інстанції звертає
увагу на таке.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
цього кодексу.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України не
включаються до складу валових витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пп. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України,
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (пп. 201.6 ст. 201 ПК
України).

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. 201.6 ст. 206 Податкового
кодексу України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 201.7 ст. 201 ПК України,
податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок, як
попередня оплата (аванс).

З акту перевірки вбачається, що
позивачем надавались належним чином
засвідчені копії податкових накладних,
отриманих від ТОВ «Спецекстпертгруп»,
а також належним чином засвідчені
копії договорів, актів здачі-прийняття
робіт, заявки на виконання робіт,
рахунки-фактури, службові записки,
журналів технічного обслуговування
устаткувань.

Тобто, позивачем надано первинні
документи, які підтверджують факт
здійснення господарських операцій
щодо купівлі послуг. При цьому, суд
звертає увагу на те, що податковий
орган в Акті перевірки не ставив під
сумнів достовірність даних, які
містять вказані первинні
бухгалтерські документи, а також не
зазначав про невідповідність
первинних бухгалтерських документів
вимогам чинного податкового
законодавства, зокрема, відсутності у
них обов'язкових реквізитів.

Таким чином, зазначене підтверджує
фактичне здійснення позивачем
господарської операції щодо купівлі у
ТОВ «Спецекстпертгруп» послуг.

Крім того, на підтвердження своїх
доводів, позивачем було надано до суду
вказані первинні документи, які були
проаналізовані судом апеляційної
інстанції та встановлено, що вони
повністю відповідають вимогам,
встановлених до первинних документів,
які пред'являються п.2 ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» та п.2
Положення про документальне -
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88.

Крім того, в матеріалах справи відсутні
будь-які дані про те, що на момент
надання податкових накладних
контрагенти позивача не були
зареєстровані платниками податку на
додану вартість, а тому не мали права
виписувати податкові накладні.

У свою чергу, право платника податку на
додану вартість на отримання
податкового кредиту не пов'язано зі
сплатою особою, що видала податкову
накладну, своїх податкових зобов'язань
перед бюджетом, а також із порушенням
правил ведення бухгалтерського та
податкового обліку.

Крім того, колегія суддів звертає
увагу, що висновки контролюючого
органу щодо незаконності формування
податкового кредиту та нереальності
проведення фінансово-господарських
операцій позивача із контрагентом
ґрунтуються на обставинах, які стали
відомі Броварській об'єднаній
державній податковій інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області внаслідок
надходження до податкового органу
копії протоколу допиту гр. ОСОБА_4, який
згідно установчих документів є
одноосібним засновником та керівником
ТОВ «Спецекстпертгруп», щодо його
непричетності до
фінансово-господарської діяльності
ТОВ «Спецекстпертгруп».

Однак, такі посилання податкового
органу на вказаний протокол допиту
свідка колегія суддів до уваги не
приймає, оскільки відсутній вирок в
справі, в межах кримінального
провадження якої був здійснений допит
свідка.

Судова практика вирішення податкових
спорів виходить із презумпції
добросовісності платників податків та
інших учасників правовідносин у сфері
економіки. У зв'язку з цим презюмується,
що дії платника податків, результатом
яких є отримання податкової вигоди,
вважаються економічно виправданими, а
відомості, які містяться у податковій
та бухгалтерській звітності платника, -
достовірними.

Подання платником податків до
контролюючого органу усіх належним
чином оформлених первинних документів,
передбачених податковим
законодавством, з метою отримання
податкової вигоди є підставою для її
отримання, якщо контролюючий орган не
доведе неправдивість, недостовірність
або суперечливість відомостей, які
містяться у таких документах.

Доводи контролюючого органу про
отримання платником податків
необґрунтованої податкової вигоди
мають ґрунтуватися на сукупності
доказів, що безспірно підтверджують
існування обставин, які виключають
право платника податків, зокрема, на
формування податкового кредиту.

Протокол допиту свідка, засновника
контрагента платника податків, не
підтверджений вироком не є
імперативною ознакою протиправності
діяльності такого суб'єкта
господарювання та не може
розцінюватись як беззаперечне
свідчення фіктивності усіх
господарських операцій, здійснюваних
таким суб'єктом.

При дотриманні контрагентом
законодавчо встановлених вимог щодо
формування відповідних документів
підстави для висновку про
недостовірність або суперечливість
відомостей, зазначених у таких
податкових накладних, відсутні, якщо не
встановлені обставини, які свідчать
про обізнаність покупця про зазначення
продавцем недостовірних відомостей.

З огляду на викладене вище, колегія
суддів вважає, що позивачем доведено
факт здійснення господарських
операцій належними первинними
документами, дослідженими апеляційної
інстанцій, копії яких наявні в
матеріалах справи та які відповідають
як за змістом, так і за своєю формою
вимогам чинного законодавства, тому,
бюджетне відшкодування можливе за
наявності належних документів, що
підтверджують правомірність
формування сум податкового кредиту
платника податку, а також погоджується
з висновком суду першої інстанції, що
не доведено, що зазначені господарські
операції є фіктивними чи то
безтоварними, не надано суду належних
та достатніх доказів, які б свідчили
про наявність законодавчо визначених
обставин, що позбавляли б позивача
права на формування податкового
кредиту, не доведено недобросовісності
позивача, оскільки позиція відповідача
про нікчемність правочинів
ґрунтується виключно на припущеннях,
які не підтвердженні належними
доказами і не мають фактичного та
правового обґрунтування.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
викладені в апеляційній скарзі не
знайшли свого підтвердження,
оскаржувана постанова прийнята судом
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на Постанову Київського
окружного адміністративного суду від 02
вересня 2013 року - залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 02 вересня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
В.О. Аліменко

Судді
Н.В. Безименна

М.І. Кобаль

Головуючий суддя
Аліменко В.О.

Судді:
Безименна Н.В.

Кобаль М.І.