Справа № К/9991/64823/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/64823/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства
«Птахогосподарство «Червоний Прапор»
на по-станову Луганського окружного
адміністративного суду від 26 липня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 09 вересня
2011 року в справі за позовом Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
публічного акціонерного товариства
«Птахогосподарство «Червоний Прапор»
про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,

в с т а н о в и л а :

У липні 2011 року Луганське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося в суд з вказаним
адміністративним позовом, в якому
зазначало, що в порушення вимог статей
18, 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» відповідач не надавав
державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, не
забезпечив працевлаштування інвалідів
у відповідній кількості та не сплатив
вчасно за це
адміністративно-господарські санкції.

Позивач просив суд стягнути з
відповідача
адміністративно-господарські санкції
за невиконання у 2010 році нормативу
робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів, у сумі 79
229,36 грн. та пеню за порушення термінів
їх сплати в сумі 1 949,14 грн., а всього 81
178,50 грн.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 26 липня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 09 вересня
2011 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
просив скасувати судові рішення та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до звіту
публічного акціонерного товариства
«Птахогосподарство «Червоний Прапор»
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2010 рік середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу на підприємстві
становить 327 осіб, з них
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 9 осіб, а кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
становить 13 осіб.

Потягом 2010 року з метою
працевлаштування інвалідів
відповідачем подавалися до
Перевальського районного центру
зайнятості звіти за формою 3-ПН про
наявність 4 вакансій для осіб з
обмеженими можливостями: 28 жовтня, 30
листопада, 17 грудня та 29 грудня 2010 року,
проте робочі місця залишались
вакантними у зв'язку з ненаправленням
інвалідів для працевлаштування. Також
розміщував в громадських місцях
оголошення про вакансії для інвалідів
та проводив відповідні бесіди з
населенням у населеному пункті за
місцем знаходження підприємства.

Вирішуючи спір суди попередніх
інстанцій виходили з того, що
відповідач правомірно застосував
адміністративно-господарські санкції,
оскільки відповідач не виконав
обов'язку щомісячно надавати державній
службі зайнятості інформацію про
наявність вільних робочих місць для
інвалідів, як це передбачено
законодавством, що створило умови для
неможливості працевлаштування
інвалідів.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Частиною третьою статті 18 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
встановлено, що підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з частиною четвертою статті 20
Закону України «Про зайнятість
населення» підприємства, установи і
організації незалежно від форми
власності зобов'язані щомісяця
подавати місцевим центрам зайнятості
адміністративні дані у повному обсязі
про наявність вільних робочих місць
(вакансій), у тому числі призначених для
працевлаштування інвалідів.

За змістом статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств,
установ, організацій встановлюється
норматив робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Відповідно до частин 1 та 2 цієї статті
для підприємств, установ, організацій,
у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 20 зазначеного
Закону встановлено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду адміністративно-господарські
санкції, сума яких визначається в
розмірі середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві,
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, фізичної особи,
яка використовує найману працю, за
кожне робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України «Про систему
оподаткування» (чинного на час
виникнення спірних правовідносин), а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Частиною другою зазначеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин несе відповідальність,
зокрема, за порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що він ужив усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Неналежне інформування уповноважених
органів, що займаються
працевлаштуванням інвалідів, про
наявність вільних робочих місць для
осіб з обмеженими можливостями, а саме
неподання щомісячно звітів за формою
3-ПН про наявність вакансій для
інвалідів державній службі зайнятості,
є порушенням вищезгаданих норм
матеріального права та підставою для
застосування
адміністративно-господарських
санкцій.

Отже, вирішуючи спір суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку,
що стягнення
адміністративно-господарських санкцій
з відповідача є законним, оскільки він
протягом 2010 року не подавав щомісячно
до центру зайнятості звіти за формою
3-ПН.

Зазначені висновки узгоджуються з
правовою позицією Верховного Суду
України, викладеною в постановах від 04
липня 2011 року по справі №21-159а11, від 28
травня 2013 року по справі №21-386а13, від 11
червня 2013 року по справі №21-63а13, від 19
листопада 2013 року по справі №21-397а13, від
28 січня 2014 року по справі №21-476а13 та від
11 лютого 2014 року по справі №21-485а13.

Судові рішення ухвалено з додержанням
норм процесуального та матеріального
права, передбачених статтею 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для їх скасування та ухвалення
нового судового рішення не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Птахогосподарство «Червоний Прапор»
залишити без задоволення, а постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 26 липня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 09 вересня
2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/