Справа № 872/12835/13
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2014 рокусправа № 804/5373/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів:
Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 15 травня 2013
року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Красногвардійському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби про скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 15
травня 2013 року у задоволенні
адміністративного позову фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
про скасування податкових
повідомлень-рішень - відмовлено.

Позивач - фізична особа - підприємець
ОСОБА_1, не погодившись з
вищезазначеною постановою суду подав
апеляційну скаргу, у якій просив
оскаржувану постанову суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга позивача мотивована
тим, що суд першої інстанції, приймаючи
рішення по справі, в порушення норм
матеріального та процесуального права
неповно з'ясував та не довів обставини,
що мають значення для справи, в зв'язку
з чим зробив висновки невідповідні
обставинам справи.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
розгляду справи, тому у відповідності
до положення ст. 41 КАС України
фіксування судового процесу не
здійснюється.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
оскарження та доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з
08.02.2013 року по 21.02.2013 року (Наказом ДПІ у
Красногвардійському районі
м.Дніпропетровська №186 від 21.02.2013 року
термін перевірки продовжувався на 5
робочих днів), відповідно до
направлення №186 від 08.02.2013 року
виданого ДПІ у Красногвардійському
районі м. Дніпропетровська та
плану-графіку проведення планових
виїзних перевірок суб'єктів
господарювання заступником начальника
відділу податкового контролю фізичних
осіб Сало Іриною Володимирівною була
проведена документальна планова
перевірка фінансово -господарської
діяльності з питань дотримання ФОП
ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та
іншого законодавства за період з 01.01.2010
року по 31.12.2012 року, за результатами
якої складено акт №701/17.2-21/НОМЕР_1 від
07.03.2013 року.

В акті перевірки зроблені висновки про
порушення ФОП ОСОБА_1: п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК
України в результаті чого занижено
податок на додану вартість на суму 74678
грн. у тому числі за вересень 2011 року -
1234 грн., за березень 2012 року - 34000 грн., за
квітень 2012 року - 18823 грн., за листопад 2012
року - 20621 грн.; абз.5 п.6 ст.128 ГК України,
п.177.10 ст.177 ПК України в частині
неналежного ведення обліку доходів та
витрат; п.44.1, п.44.3, ст.44 ПК України в
частині надання видаткових накладних
та товарно-транспортних накладних не у
повному обсязі; ст.185 ПК України в
частині оподаткування податком на
додану вартість безтоварних операцій
по ланцюгу постачання товару,
робіт/послуг з контрагентами
постачальниками та контрагентами
покупцями зазначеними в п.1.14 акта
перевірки.

На підставі акту перевірки,
відповідачем були винесені податкові
повідомлення-рішення від 27.03.2013 року
форми "Р":

- №, з донарахування податку
на додану вартість з вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) на суму
93347,50 грн., з них за основним платежем 74678
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) 18669,50 грн.;

- №, з нарахування
адмінштрафів та інших санкцій на суму
510,00 грн..

Правомірність та обґрунтованість
податкових повідомлень-рішень,
прийнятих на підставі акту перевірки, є
предметом спору, переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог позивача, суд першої інстанції
виходив з того, що податковим органом в
повній мірі доведено обґрунтованість
своїх висновків, викладених в акті
перевірки та правомірність прийнятих
ним оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень на підставі такого
акту перевірки.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 44.1 ст. 44
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 р.
№996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" (далі -
Закон України №996-XIV) передбачено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

Враховуючи викладене, для
підтвердження даних податкового
обліку необхідно брати до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України №996-XIV
визначено, що господарською операцією
є дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

У відповідності до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно до п. 198.1, п. 198.2 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до приписів п. 198.3, п. 198.6 ст.
198 ПК України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Таким чином, наведеними нормами
матеріального права визначено, що
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість має бути фактично
здійснений і підтверджений належними
первинними документами, складеними у
відповідності до закону, що в свою
чергу відображають реальність
господарської операції, яка є
підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Так, судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що між ТОВ
"Старт-Д" (Продавець) та ФОП ОСОБА_1
(Покупець) було укладено Договір
купівлі-продажу №3 від 03.01.2012 року,
предметом якого є: продавець приймає на
себе зобов'язання поставити та
передати у власність покупцю товар
згідно накладних, виставлених на
кожний вид товару. Ціна та кількість
товару зазначається в рахунках,
висунутих постачальником на кожну
партію товару.

Відповідно до Договору купівлі-продажу
№78 від 03.09.2012 року укладеного між ПП
"АТМ" (Продавець) та ФОП ОСОБА_1
(Покупець): продавець приймає на себе
зобов'язання поставити та передати у
власність покупцю товар згідно
накладних, виставлених на кожний вид
товару. Ціна та кількість товару
зазначається в рахунках, висунутих
постачальником на кожну партію товару.

Згідно Договору купівлі-продажу №46 від
02.04.2012 року укладеного між ТОВ "Феррит-Д"
(Продавець) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець):
продавець приймає на себе зобов'язання
поставити та передати у власність
покупцю товар згідно накладних,
виставлених на кожний вид товару. Ціна
та кількість товару зазначається в
рахунках, висунутих постачальником на
кожну партію товару.

Судом апеляційної інстанції
досліджені надані сторонами докази:
видаткова накладна №АЗ-0000286 від 21.04.2011
року, податкова накладна №548 від 21.04.2011
року, видаткові накладні №№907, 908, 909, 910,
911, податкові накладні №№444, 445, 446, 447, 448,
платіжні доручення №63 від 06.03.2012 року
та №64 від 12.03.2012 року; видаткові
накладні №№2364, 2365, 2366; податкові
накладні №№751, 752, 753; реєстр податкових
накладних; товарно-транспортні
накладні серій с-4723, с-4724, С-1/3, С-130, С-131 у
кількості 13 шт., видаткові накладні №4723
від 19.10.2012 року, №4724 від 22.10.2012 року,
податкові накладні №№744, 743, 310, 309, 24, 23,
22, 21, 25.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів зазначає, що надані позивачем до
суду в якості доказів видаткові
накладні (ТОВ "Старт-Д" №97 від 05.03.2012р.,
№908 від 12.03.2012р., №909 від 15.03.2012р., №910 від
20.03.2012р., №911 від 26.03.2012р., ТОВ "Ферріт-Д"
№2365 від 09.04.2012р., №2366 від 18.04.2012р.) не
відповідають вимогам, встановленим
законодавством для визнання їх
первинними, з огляду на те, що вказані
документи мають істотні недоліки
форми, разом з тим, не містять ПІБ осіб,
які підписали документи, що
унеможливлює ідентифікацію особи, яка
відвантажила товар плівку крапельну.

Крім того, як вбачається згідно
вищевказаних видаткових документів,
зазначена адреса постачальника ТОВ
"Ферріт-Д" Дніпропетровська область,
АДРЕСА_1, найменування товару плівка
крапельна (гнучкий армований ПВХ
шланг), що співпадає з адресою
відвантаження вказаного товару, проте
обґрунтованих пояснень з приводу
можливості зберігання та
відвантаження плівки крапельної, що є
предметом договору у вказаній
кількості, саме в квартирі
багатоквартирного будинку, за умови
відсутності складських приміщень як у
постачальника так і отримувача товару,
позивачем як на час перевірки так і під
час розгляду справи в суді, не надано.
Фотокопією наданою позивачем, плівка
крапельна (а.с.127) вказані обставини
підтверджені.

Згідно дослідженої
товарно-транспортної накладної С-4723,
постачальник ПП "АТМ", судом
встановлено, що пунктом навантаження є
м. Дніпропетровськ, Дніпропетровська
область, пунктом розвантаження - с.
Новомиколаївка Дніпропетровський
район. Проте, колегія суддів вважає за
необхідне вказати на те, що відсутність
чіткого зазначення адреси
унеможливлює віднесення вказаного
документа до належного доказу
реальності здійснення господарських
операцій та вимог ст. 70 КАС України щодо
належності доказів.

Також, судом враховано, що відповідно
до умов договору зберігання від 10.12.2012
року, укладеного з ОСОБА_3 та акту
прийому-передачі від 10.12.2012 року ФОП
ОСОБА_1 було передано на зберігання
насіння овочів у кількості 372 упаковки
на загальну суму 123726,68 грн. При цьому, на
момент проведення перевірки вказане
насіння рахується у залишках
підприємця, але в наявності відсутнє,
таким чином, колегія суддів вважає, що
позивачем не доведена мета подальшого
використання придбаного насіння в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності, чим завищено
податковий кредит на суму 20621 грн..

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, а саме акту перевірки
№701/17.2-21/НОМЕР_1 від 07.03.2013 року, за
результатами отриманих актів
перевірок ТОВ "Старт-Д" (32694059), ТОВ
"Ферріт Д" (36441206) та ПП "АТМ" (24606641) судом
встановлено відсутність поставок
товарів (послуг) від постачальників до
контрагентів-покупців, таким чином, у
зв'язку з не підтвердженням
господарських операцій у позивача
відсутні об'єкти оподаткування
податком на додану вартість по
операціях з придбання товарів у
вказаних підприємствах в розумінні
ст.22, ст.185, ст.187 Податкового кодексу
України та здійснені без мети настання
реальних наслідків.

Разом з тим, судом встановлено, що у ФОП
ОСОБА_1 відсутні необхідні умови для
реального здійснення господарських
операцій з вказаними підприємствами, а
саме відсутність найманих осіб
залучених до здійснюваної діяльності,
складських приміщень для зберігання
овочів та плівки крапельної.

Таким чином, виходячи з викладених вище
обставин та досліджених судом
матеріалів справи, колегія суддів
вважає, що позивачем не надано належних
та допустимих доказів, які б
спростували правильність висновків
відповідача, викладених останнім в
акті перевірки №701/17.2-21/НОМЕР_1 від
07.03.2013 року.

За приписами ч. 1 ст. 71 КАС України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, проаналізувавши дані обставини
справи та правовідносини, що їм
відповідають та оцінивши докази надані
сторонами по справі у їх сукупності,
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає, що податкові
повідомлення-рішення форми "Р" від
27.03.2013 року №, № прийнято
податковим органом правомірно, на
підставі встановлених порушень
податкового законодавства позивача, у
зв'язку з чим порушення прав позивача,
на які він посилається, відсутні,
відтак, позовні вимоги позивача є
необґрунтованими та неправомірними, а
тому в їх задоволенні слід відмовити.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції
викладене достатньо повно,
обґрунтовано та мотивовано з
посиланням на конкретні пункти законів
України, які регулюють спірні
правовідносини, що свідчить про
відсутність підстав для його
скасування.

З огляду на встановлені судом першої
інстанції фактичні обставини справи та
обрану правову позицію, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 15
травня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
постановлення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко