Справа № К/9991/50339/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/50339/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В.,
Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., розглянувши
в порядку письмового провадження
касаційну скаргу
ОСОБА_4 на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 13
травня 2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 5 липня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Головного управління
Пенсійного фонду України, Державної
судової адміністрації України,
Кабінету Міністрів України,
Міністерства фінансів України,
апеляційного суду Донецької області,
управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Донецька про
перерахунок розміру заробітної плати,
сум належних до виплати при звільненні,
перерахунок суми довічного утримання,
стягнення середнього заробітку до часу
звернення до суду за захистом
порушеного права,

в с т а н о в
и л а :

У лютому 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зазначеним позовом до
відповідачів. Просив перерахувати суму
довічного грошового утримання та
стягнути середній заробіток до часу
звернення до суду за захистом
порушеного права. Уточнивши позовні
вимоги, просив стягнути з Державної
судової адміністрації України на його
користь суму недоплаченої заробітної
плати - 90688 грн. 49 коп., яка утворилась в
результаті неправильного застосування
розміру мінімальної заробітної плати
при розрахунку посадового окладу судді
з травня 2008 року по час ухвалення
постанови по справі, недоплату по
вихідній допомозі - 434229 грн., недоплату
по заробітній платі - 42437 грн. 38 коп.,
недоплату по грошовому утриманню - 147492
грн. 01 коп., а також середню заробітну
плату відповідно до вимог ст. ст. 116, 117
КЗпП України за період з 10 листопада 2010
року по день звернення до суду у
розмірі 37880 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 13 травня
2011 року, залишеною без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 5 липня 2011
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування оскаржуваних судових
рішень судів першої та апеляційної
інстанцій з підстав порушення норм
матеріального та процесуального права
та ухвалення нового судового рішення
про задоволення позову.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі у межах доводів касаційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з
1984 року працював на посаді судді
апеляційного суду Донецької області,
був звільнений з займаної посади у
зв"язку із відставкою 10 листопада 2010
року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції виходив з того, що підстави
для задоволення позову відсутні.

Статус суддів, відповідно до пункту 14
частини першої статті 92 Конституції
України, визначається виключно
законами України.

Незалежність та недоторканність
суддів на час виникнення спірних
правовідносин гарантувалась нормами
Закону України "Про статус суддів".

Згідно статті 44 вказаного Закону
заробітна плата судді, як складова його
матеріального і соціально-побутового
забезпечення, є елементом статусу
судді. Вона складалась з посадового
окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок.
Розміри посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. У свою чергу посадовий оклад
судді не може бути меншим від 80
відсотків посадового окладу голови
суду, в якому працює суддя.

У такий спосіб законодавець
диференційовано вирішив питання про
оплату праці суддів, які здійснюють
правосуддя, та суддів, які виконують ще
й обов'язки на адміністративних
посадах, з тим, щоб досягти
справедливого співвідношення в оплаті
праці в залежності від обсягу
виконуваної роботи.

Іншого законодавчого акту з питань
оплати праці суддів немає.

Згідно з частиною другою статті 8
Закону України "Про оплату праці" умови
та розміри оплати праці працівників
установ та організацій, що
фінансуються з державного бюджету,
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

На виконання вказаного Закону 30 червня
2005 року та 3 вересня 2005 року
Кабінет Міністрів України прийняв
постанови № 514 "Про оплату праці Голови,
першого заступника Голови та
заступника Голови Верховного Суду
України", згідно з абзацом другим
пункту 1 якої посадовий оклад Голови
Верховного Суду України з 1 червня
2005 року становив 15 розмірів
мінімальної заробітної плати, та № 865
"Про оплату праці суддів", якою
затверджена Схема посадових окладів
голови та заступника голови судової
палати, голови Військової судової
колегії, секретаря Пленуму та суддів
Верховного Суду України, керівників та
суддів вищих спеціалізованих судів,
апеляційного суду України, апеляційних
та місцевих судів згідно з додатками 1-6,
які розраховано, виходячи з кратності
до мінімальної заробітної плати.

Постанова Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року № 865 повинна була
набрати чинності з 1 січня 2006 року.
Однак, до набрання чинності вказаною
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 грудня 2005 року № 1243 "Питання
оплати праці вищих посадових осіб
України, окремих керівних працівників
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування та суддів"
було зафіксовано розрахункову
величину для обчислення посадових
окладів працівників певних установ, що
фінансуються з бюджету, у тому числі й
суддів, у розмірі встановленої
мінімальної заробітної плати - 332 грн.

Іншою постановою від 31 грудня 2005 року №
1310 "Про внесення змін до постанови
Кабінету Міністрів України від 3
вересня 2005 року № 865" внесені зміни до
постанови Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року № 865, зокрема,
постанову доповнено пунктом 4-1, згідно
з яким також встановлено, що розміри
посадових окладів, передбачені
постановою від 3 вересня 2005 року № 865,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 грн. і в
подальшому при підвищенні мінімальної
заробітної плати їх перерахунок не
проводиться. Такі зміни були внесені до
постанови від 3 вересня 2005 року № 865 до
набрання нею чинності.

При обчисленні посадового окладу в
якості сталої (розрахункової) величини
Кабінет Міністрів України використав
встановлений з 1 вересня 2005 року
Законом України "Про Державний бюджет
України на 2005 рік" розмір мінімальної
заробітної плати 332 грн., що виключало
можливість її збільшення у випадку
підвищення розміру мінімальної
заробітної плати.

Враховуючи, що встановлення сталої
(розрахункової) величини для
обчислення розмірів посадових окладів
суддів та внесення відповідних
доповнень до постанови Кабінету
Міністрів України від 3 вересня 2005 року
№ 865 відбулося до моменту набрання нею
чинності, ця постанова у редакції до
внесення доповнень згідно з постановою
Кабінету Міністрів України від 31
грудня 2005 року № 1310 не була введена в
дію, зазначені нормативні акти не
суперечать вимогам Закону України "Про
статус суддів", а тому суди попередніх
інстанції дійшли обґрунтованого
висновку про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_4

Крім того, постановою Вищого
адміністративного суду України від 13
квітня 2011 року постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 21 травня 2008 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 серпня
2009 року скасовано, у задоволенні
позову про визнання незаконними та
скасування зазначених постанов
Кабінету Міністрів України відмовлено.
При цьому касаційним судом зазначено,
що оскаржувані постанови не звужують
існуючі гарантії незалежності суддів.
Постанови Кабінету Міністрів України,
що є предметом оскарження, не
суперечать Закону України "Про статус
суддів", прийняті в межах повноважень
Кабінету Міністрів України.

До того ж, згідно статті 47 Бюджетного
кодексу України Кабінет Міністрів
України забезпечує виконання
Державного бюджету України.
Міністерство фінансів України
здійснює загальну організацію та
управління виконанням Державного
бюджету України, координує діяльність
учасників бюджетного процесу з питань
виконання бюджету.

Відповідно до частини 2 статті 51
Бюджетного кодексу України (в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) розпорядники коштів
Державного бюджету України одержують
бюджетні асигнування, що є підставою
для затвердження кошторисів,
відповідно до затвердженого
бюджетного розпису. Кошторис є
основним плановим документом
бюджетної установи, який надає
повноваження щодо отримання доходів і
здійснення видатків, визначає обсяг і
спрямування коштів для виконання
бюджетною установою своїх функцій та
досягнення цілей, визначених на
бюджетний період відповідно до
бюджетних призначень.

Частиною 5 статті 51 зазначеного кодексу
встановлено, що розпорядники бюджетних
коштів, до яких відноситься і Державна
судова адміністрація України, беруть
бюджетні зобов'язання та провадять
видатки тільки в межах бюджетних
асигнувань, встановлених кошторисами.

Будь-які зобов'язання, взяті фізичними
та юридичними особами за коштами
Державного бюджету України без
відповідних бюджетних асигнувань або ж
з перевищенням повноважень,
встановлених Законом України «Про
Державний бюджет України» та Бюджетним
кодексом України, не вважаються
бюджетними зобов'язаннями. Витрати
державного бюджету на покриття таких
зобов'язань не можуть здійснюватися
(частина 6 вказаної статті).

Статтею 96 Конституції України
визначено, що Державний бюджет України
затверджується щорічно Верховною
Радою України на період з 1 січня по 31
грудня.

За таких обставин, суд першої
інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, дійшов вірного
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4

Відповідно до вимог частини 1
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про
порушення судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права безпідставні, спростовуються
матеріалами справи та не ґрунтуються
на законі.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
тому касаційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а судові
рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л
и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 13
травня 2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 5 липня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало
Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк З
оригіналом згідно

Помічник судді А.П.
Пасічнюк