Справа № 826/17693/13-а
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

04 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Гром Л.М.

Міщука М.С.

За участю секретаря:
Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м.Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 січня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Приватного
підприємства "Маракс" до Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м.Києві про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Приватне підприємство
"Маракс" звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м.Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 09
липня 2013 року № та № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 січня 2014 року адміністративний позов
задоволено.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач - Державна податкова
інспекція у Дніпровському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у м. Києві
звернувся з апеляційною скаргою,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, в
період з 11 червня 2013 року по 13 червня 2013
року Державною податковою інспекцією у
Дніпровському районі міста Києва
Державної податкової служби проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка Товариства з обмеженою
відповідальністю "Маракс" з питання
правильності нарахування, повноти і
своєчасності сплати податку на додану
вартість за травень місяць 2012 року та
податку на прибуток за півріччя 2012 року
по фінансово - господарським
взаємовідносинам з ТОВ "Транс Сервіс
Груп Плюс".

За результатами перевірки
відповідачем складено Акт 100/621-33055994 від
19 червня 2013 року.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України,
внаслідок чого занижено податок на
прибуток на загальну суму 79 505,00 грн. та
пункту 198.6 статті 198 пунктів 201.1, 201.2, 201.6,
201.7 статті 201 Податкового кодексу
України в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 75 719,00 грн.

На підставі встановлених порушень, 09
липня 2013 року відповідачем прийнято
податкові повідомлення - рішення №
яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток на загальну суму 99 381,00 грн., у
тому числі за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) на 19 876,00 грн. та №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість на загальну суму 94 649,00
грн. у тому числі за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) на 18
930,00 грн.

Не погоджуючись з вищевказаними
податковими повідомленнями-рішеннями
та вважаючи їх протиправними, позивач
звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно п. 138.1 статті 138 Податкового
кодексу України, витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу. Витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку; витрати банківських
установ.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового
кодексу України передбачено, що
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п. 139.1 статті 139
Податкового кодексу України, витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

В силу п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ТОВ "Транс Сервіс Груп Плюс" (Сторона-1)
та ТОВ "Маракс" (Сторона-2) укладено
договір № 1412/7 від 01 квітня 2012 року.

Відповідно до п. 1.1. Договору, ТОВ "Транс
Сервіс Груп Плюс" зобов'язується
зробити поставку та передати у
власність позивача хімічну продукцію,
лабораторне обладнання, тощо, а позивач
зобов'язується прийняти товар та
сплатити за нього в порядку та на
умовах, визначених договором.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що
кількість товару обумовлюється
заявкою Сторони-2, яка надається
Стороні-1 на підставі усної телефонної
заявки, через електронні засоби
зв'язку, по факсу, нарочно, поштою або
через представника Сторони-2.

Згідно п. 6.4 Договору, послуги
передаються та приймаються сторонами
по Акту приймання-передачі наданих
послуг.

Судом встановлено, що факт здійснення
ТОВ "Транс Сервіс Груп Плюс" робіт за
вищевказаним договором № 1412/7 від 01
квітня 2012 року підтверджується:
заявками про надання
транспортно-експедиційних послуг
рахунками - фактурами, актами здачі -
прийняття робіт, видатковими
накладними, товарно-транспортними
накладними, копії яких наявні в
матеріалах справи.

Крім того, на підтвердження факту
здійснення оплати за виконані роботи
позивачем надано до матеріалів справи
банківські виписки по рахунку та
платіжні доручення.

Також, позивачем долучено до
матеріалів справи копії видаткових
накладних, з яких вбачається, що
позивач придбав хімічну продукцію у ПП
«Антарес», ТОВ «Промхімцентр» та ТОВ
«Квартал», яка в подальшому була
доставлена ТОВ "Транс Сервіс Груп Плюс".

Згідно Довідки з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України, серія АБ № 168840, основними
видами діяльності ТОВ "Маракс" за КВЕД
є "51.55.0 оптова торгівля хімічними
продуктами", "51.90.0 Інші види оптової
торгівлі, 63.12.0 Складське господарство",
"60.24.0 Діяльність автомобільного
вантажного транспорту".

З наведеного вбачається, що послуги
отримані від ТОВ "Транс Сервіс Груп
Плюс" використані позивачем у власній
господарській діяльності та з метою
отримання прибутку.

В свою чергу, відповідачем не надано
доказів, які б спростовували факт
товарності та реальності
господарських операцій між позивачем
та ТОВ "Транс Сервіс Груп Плюс", або факт
відображення ТОВ "Транс Сервіс Груп
Плюс" у своїй податковій звітності
операції з позивачем, а також доказів
несплати податку на додану вартість з
вказаних операцій.

Також, колегія суддів також зазначає,
що відповідачем не надано доказів
визнання правочинів між позивачем та
контрагентами недійсними у судовому
порядку, або доказів наявності судових
рішень, які б набрали законної сили з
приводу незаконних дій посадових осіб
як позивача, так і його контрагента.

Під час перевірки податковим органом
взято до уваги матеріали Акту
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі міста
Дніпропетровська № 143/2204/38112606 від 23
січня 2013 року про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ "Транс Сервіс Груп
Плюс" з питань фінансово-господарських
відносин з ТОВ "Ник 7" із контрагентами
за період травень, червень місяці 2012
року, а тому відповідач дійшов висновку
про відсутність фактичного здійснення
фінансово - господарських
правовідносин між позивачем та ТОВ
"Транс Сервіс Груп Плюс".

При цьому, не можуть прийматися до
уваги посилання відповідача на
матеріали Акту про неможливість
проведення зустрічної звірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Транс Сервіс Груп
Плюс", оскільки в даному випадку
належним доказом може бути виключно
вирок суду щодо даної юридичної особи,
який в матеріалах справи відсутній.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
реальність та товарність
господарських операцій між позивачем
та ТОВ "Транс Сервіс Груп Плюс" за
договором № 1412/7 від 01 квітня 2012 року
підтверджується матеріалами справи, а
тому позивач мав право на формування
податкового кредиту та витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування по операціях з даним
контрагентом.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про обґрунтованість
позовних вимог Приватного
підприємства "Маракс" та їх
задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м.Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 20 січня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлений 10.12.2014
року.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.