Справа № К/9991/61361/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/61361/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Крюківської
районної ради міста Кременчука
Полтавської області на рішення
Крюківського районного суду міста
Кременчука Полтавської області від 09
вересня 2010 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Полтавської
області від 13 травня 2011 року в справі за
позовом ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Крюківської
районної ради міста Кременчука
Полтавської області про стягнення
щорічної грошової допомоги на
оздоровлення,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з вказаним адміністративним позовом.
Зазначав, що відповідач в порушення
вимог статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» сплачує
щорічну допомогу на оздоровлення в
розмірах, що не співвідносяться з
мінімальною заробітною платою,
встановленою законами України,
внаслідок чого за 2005-2009 роки утворилась
заборгованість, яку просив стягнути.

Рішенням Крюківського районного суду
міста Кременчука Полтавської області
від 09 вересня 2010 року, залишеним без
змін ухвалою колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Полтавської області
від 13 травня 2011 року, позов задоволено
частково: зобов'язано нарахувати та
здійснити дії по виплаті щорічної
допомоги на оздоровлення за 2005, 2008-2009
роки у розмірі, встановленому частиною
четвертою статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої на час виплат та з
урахуванням фактично здійснених
виплат.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати судові рішення та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позовних вимог. У
обґрунтування касаційної скарги
посилався на те, що судами попередніх
інстанцій не було застосовано до даних
правовідносин наслідки пропуску
строку позовної давності.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач є інвалідом ІІ
групи, учасником ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС 1
категорії, постраждалим внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії
і на підставі статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» має право
на щорічну допомогу на оздоровлення,
яку у 2005 році було виплачено у розмірі
26,70 грн., у 2006-2009 роках сплачено по 120 грн.
щорічно.

Вирішуючи спір суди попередніх
інстанцій виходили з того, що позивачу
неправомірно сплачені суми в розмірі,
що встановлений постановами Кабінету
Міністрів України «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 26 липня 1996 року №836 та «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 12 липня 2005 року № 562 у
2005 та 2008-2009 роках. Вирішуючи питання
дотримання строку звернення до суду
виходили з того, що відповідно до
статті 268 Цивільного кодексу України
позовна давність не поширюється на
вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі у межах доводів
касаційної скарги колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Відповідно до статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в редакції чинній на час
звернення до суду першої інстанції, для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для захисту прав, свобод та
інтересів особи цим Кодексом та іншими
законами можуть встановлюватися інші
строки для звернення до
адміністративного суду, які, якщо не
встановлено інше, обчислюються з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Позивач звернувся в суд у квітні 2010
року в порядку цивільного судочинства,
справа судом першої інстанції
вирішувалась також у порядку
цивільного судочинства, а тому
відповідно до статті 257 Цивільного
кодексу України на спірні
правовідносини поширюється загальна
позовна давність тривалістю в три роки.

Задовольняючи позовні вимоги за 2005 рік
суд першої інстанції керувався
положеннями статті 268 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої
позовна давність не поширюється на
вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю, та оскільки
позовні вимоги стосуються виплати
компенсації за шкоду, заподіяну
здоров'ю, то відсутні підстави для
застосування наслідків спливу строку
позовної давності.

Проте таке посилання є неприйнятним,
оскільки позивачу щорічно
призначається та виплачується
допомога на оздоровлення, він знав про
її розмір та у разі незгоди міг вчасно
звернутися з відповідною заявою про її
перерахунок, або з позовною заявою до
суду про зобов'язання вчинити дії.

Наслідки пропущення строків звернення
до адміністративного суду, визначенні
статтею 100 Кодексу адміністративного
судочинства, згідно з частиною першою
якої, адміністративний позов, поданий
після закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Зважаючи на те, що у справі не
вимагається збирання або проведення
додаткової перевірки доказів,
обставини справи судами встановлені
повно й правильно, але допущена помилка
в застосуванні норм процесуального
права в частині позовних вимог за 2005
рік, суд касаційної інстанції, згідно з
частиною першою статті 228 Кодексу
адміністративного судочинства
України, скасовує судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
залишає позовну заяву без розгляду в
частині позовних вимог про
зобов'язання здійснити перерахунок
щорічної допомоги на оздоровлення за
2005 рік.

Статтею 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачені компенсації
(грошова допомога на оздоровлення) за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які
стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та сім'ям за втрату
годувальника.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» було
установлено громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, розмір щорічної допомоги
на оздоровлення, зокрема, інвалідам II
групи - 120 грн.

Проте такий розмір допомоги не
відповідав встановленому статтею 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» розміру щорічної допомоги.

Відповідно до розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» внесено
зміни, зокрема, до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та статтю 48
викладено в такій редакції:
«Одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року (справа щодо
предмета та змісту закону про
Державний бюджет України), зокрема,
визнано таким, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційним) положення пункту 28
розділу II «Внесення змін до деяких
законодавчих актів України» Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
було внесено зміни до Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Отже, розмір сплаченої позивачу
щорічної допомоги на оздоровлення у
серпні 2008 року не відповідав вимогам
законодавства, чинного на день
здійснення такої виплати.

Статтею 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік»
надано право Кабінету Міністрів
України встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Проте, Кабінетом Міністрів України у 2009
році таке право використано не було, а
тому вказані норми не підлягали
застосуванню під час визначення
розміру виплат, передбачених статтею 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, суди
попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку про те, що при
визначенні розміру щорічної допомоги
на оздоровлення у 2009 році застосуванню
підлягає стаття 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
постанова Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 року № 562, яка істотно
звужує обсяг встановлених законом
прав, а нарахований розмір зазначеної
допомоги не відповідає вимогам закону.

За таких підстав висновок судів
попередніх інстанцій щодо
неправомірності дій відповідача по
нарахуванню щорічної допомоги у 2008-2009
роках є обґрунтованим.

Судові рішення в частині задоволення
позовних вимог за 2008-2009 роки ухвалені з
додержанням норм процесуального та
матеріального права, передбачених
статтею 229 Кодексу адміністративного
судочинства України підстав для їх
скасування та ухвалення нового
судового рішення не вбачається.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 228, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Крюківської
районної ради міста Кременчука
Полтавської області задовольнити
частково.

Рішення Крюківського районного суду
міста Кременчука Полтавської області
від 09 вересня 2010 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Полтавської
області від 13 травня 2011 року в частині
стягнення щорічної допомоги на
оздоровлення за 2005 рік скасувати, а
позовні вимоги в цій частині залишити
без розгляду.

В решті судові рішення залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/