Справа № 818/2887/14
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2014-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2014 р.
Справа №818/2887/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Осіпової О.О.,

за участю секретаря судового засідання
- Мікулінцевої А.П.,

представників позивача - Бондаренко
В.М., Лохоня О.В.,

представника відповідача - Шаповал Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу №818/2887/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сумський завод
гумотехнічних виробів"

до Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сумський завод
гумотехнічних виробів» (далі по тексту
- ТОВ «Сумський завод ГТВ») звернулося
до суду із позовом до Державної
податкової інспекції у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області (далі по тексту -
відповідач, ДПІ у м. Сумах)? в якому
просить, із врахуванням заяви про
збільшення позовних вимог (т.3, а.с.167),
визнати протиправним та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення від
29.07.2014 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на суму 1559500грн., в тому числі
1247600грн. - за основним платежем та
311900грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями;

- податкове повідомлення-рішення від
29.07.2014 року № в частині збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на суму
1272686грн.25коп., в тому числі 1018149грн. - за
основним платежем та 254537грн.25коп. - за
штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення від
04.11.2014 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на суму 1538911грн., в тому числі
1231129грн. - за основним платежем та
307782грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями;

- податкове повідомлення-рішення від
04.11.2014 року № в частині збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на суму 1265750грн., в
тому числі 1012600грн. - за основним
платежем та 253150грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Свої вимоги мотивує тим, що за
результатами документальної планової
виїзної перевірки ТОВ «Сумський завод
гумотехнічних виробів» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2012 року до 31.12.2013 року
відповідачем складено акт №2419/2203/33813854
від 04.07.2014 року, в якому зроблено
висновок про заниження підприємством
податкового зобов'язання з податку на
прибуток на суму 127600грн. та з податку на
додану вартість на суму 1031374грн., а
також нарахована пеня з податку на
доходи з фізичних осіб у сумі
461грн.73коп. За наслідками розгляду
заперечень позивача висновок акту
перевірки викладено в новій редакції,
де зазначено про встановлення
заниження підприємством податкового
зобов'язання з податку на прибуток на
суму 127600грн. та з податку на додану
вартість на суму 1027949грн. На підставі
акту перевірки ДПІ у м. Сумах винесло
спірні податкові повідомлення-рішення,
з якими товариство не погоджується,
оскільки висновки щодо заниження ціни
були зроблені з порушенням визначення
співставних умов на відповідному ринку
товарів. Зокрема, поставка продукції за
контрактом на експорт відбувалася на
ринок Туркменістану у 2012 році, ціна на
продукцію не включає витрат по її
доставці, умови поставки згідно з
Інкотермс 2010 - DAP; а в іншому випадку
відбувалася поставка товару на
внутрішній ринок України у 2013 році,
ціна на продукцію у договорі вказана із
врахуванням витрат на її доставку,
умови поставки СPT (Інкотермс 2010). Тому
неможливо вважати, що господарські
операції між ТОВ «Сумський завод
гумотехнічних виробів» та «Caniory Corporation
LLP» та між ТОВ «Сумський завод
гумотехнічних виробів» та ТОВ
«Торговий дім Сумський ЗГТВ,
Лебединський МБДЕЗ «Темп» вчинені у
співставних умовах. Крім того,
посадовими особами відповідача
безпідставно зроблено висновок про
відсутність реального здійснення
господарських операцій по придбанню
товарно-матеріальних цінностей
позивачем у ТОВ «Промтех Сервіс», ТОВ
«СЛ-12», ТОВ «Линк-Трейд», ТОВ
«Виксен-систем», ТОВ «Атрас-Трейдінг»,
оскільки під час проведення перевірки
підприємством надавалися усі
необхідні первинні документи та
реєстри бухгалтерського обліку, які
підтверджують придбання, доставку та
використання у господарській
діяльності хімічної сировини (каучук,
сульфинамид «Ц», суміш ВРПС, парафін,
тех.вуглець), шин б/в з текстильним
кордом. Також, під час розгляду
заперечень на акт перевірки №481 від
17.07.2014 року ТОВ «Сумський завод ГТВ»
надано копії сертифікатів якості та
висновків ВТК на сировину, отриману від
перелічених вище контрагентів. Отже, на
думку позивача, винесені ДПІ у м. Сумах
податкові повідомлення-рішення є
протиправними, внаслідок чого
підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представники
позивача позов підтримали з підстав,
викладених у позовній заяві, просили
позов задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник
відповідача позов не визнала,
зазначивши в запереченнях (т.2, а.с.85-91),
що за результатами документальної
планової виїзної перевірки ТОВ
«Сумський завод ГТВ» донараховано
податок на прибуток у зв'язку із
заниженням підприємством доходу за
перевірений період на суму 734 166грн. по
операції з реалізації продукції на
експорт за непрямим контрактом за
цінами нижче звичайних. На виконання
умов контракту від 12.12.2012 року №12/12,
укладеного з компанією «Caniory Corporation LLP»,
60 Cannon Street, London, EC 4N 6NP, UK, позивачем
реалізовано продукцію (прокладки для
рейкової колії типу ПРБ-1 та прокладки
нашпальні типу ПНБ-3) на адресу
одержувача - підприємства
матеріально-технічного забезпечення
Міністерства залізничного транспорту
Турменістану, м. Ашхабад, вул. Кемине,60,
Туркменістан - згідно з
вантажно-митними деклараціями на суму
4757034грн. Водночас, при реалізації такої
ж продукції за звичайними цінами (ТОВ
«Торговий дім Сумський ЗГТВ,
Лебединський МБДЕЗ «Темп») сума доходу
від реалізації становить 5491200грн.
Різниця доходу від реалізації товару
за цими операціями складає 734166грн. Для
визначення звичайних цін взято за
основу ціни на ідентичну продукцію при
фактичній реалізації іншому основному
покупцю - ТОВ «Торговий дім Сумський
ЗГТВ, Лебединський МБДЕЗ «Темп»
відповідно до договору поставки від
04.03.2013 року №ДП-15-13. За результати
розгляду первинної скарги ТОВ
«Сумський завод ГТВ» було зменшено
встановлену перевіркою суму
заниженого скоригованого доходу на
86690грн. внаслідок не врахування під час
складання розрахунку звичайної ціни
при реалізації продукції на експорт
(вантажно-митні декларації від 27.02.2013
року №805130000, від 13.06.2013 року №805130000)
вимог пункту 39.15 ст.39 Податкового
кодексу України (в редакції, що діяла до
01.09.2013 року), згідно з яким у разі
відхилення договірних цін у
податковому обліку платника податків у
бік збільшення або зменшення від
звичайних цін менше ніж на 20%, таке
відхилення не може бути підставою для
визначення (нарахування) податкового
зобов'язання, коригування від'ємного
значення об'єкта оподаткування або
інших показників податкової звітності.
Крім того, під час проведення перевірки
встановлено завищення витрат, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, на загальну суму
5721756грн. (за 2012 рік на суму 1048736грн., за 2013
рік на суму 4673020грн.) та завищення
податкового кредиту з податку на
додану вартість на зальну суму 1012600грн.,
оскільки перевіркою не підтверджено
реальність здійснення господарських
операцій по придбанню
товарно-матеріальних цінностей ТОВ
«Сумський завод ГТВ» у ТОВ «Промтех
Сервіс», ТОВ «СЛ-12», ТОВ «Линк-Трейд»,
ТОВ «Виксен-систем» та у ТОВ
«Атрас-Трейдінг». Такий висновок
зроблений посадовими особами
відповідача у зв'язку з відсутністю у
товарно-транспортних накладних
підписів водіїв, підписів та прізвищ,
імен, по-батькові осіб, які здійснювали
відвантаження товару від вказаних
контрагентів, не зазначенню повністю
адреси пунктів навантаження, що не дає
змоги встановити реальне місце
відвантаження товару. Для перевірки
також не були надані сертифікати
якості на поставлену хімічну
продукцію. Згідно з інформацією з
податкової бази даних вид діяльності
ТОВ «СЛ-12», ТОВ «Линк-Трейд» -
неспеціалізована оптова торгівля, а
свідоцтва платника податку на додану
вартість анульовані 14.01.2014 року, 24.04.2014
року відповідно. Вид діяльності ТОВ
«Атрас-Трейдінг» - оптова торгівля
зерном, тютюном та кормами для тварин,
свідоцтво платника ПДВ анульовано
14.01.2014 року. До ДПІ у м. Сумах надійшов
акт ДПІ у Шевченківському районі м.
Києва від 24.12.2013 року №2488/26-59-22-07/32830554
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Атрас-Трейдінг»
з контрагентами, з якими платником
податків задекларовані
взаємовідносини за період з 01.07.2013 року
до 31.07.2013 року». Представником
відповідача надано копії письмових
пояснень ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5, а
також копії протоколів допиту свідків
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у кримінальному
провадженні №0000123, розпочатому
24.09.2014 року, про вчинення службовими
особами ТОВ «Сумський завод ГТВ»
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.3 ст.212 КК України, які
не підтверджують наявність реальних
фінансово-господарських відносин з
позивачем. Оскільки матеріали
документальної планової виїзної
перевірки ТОВ «Сумський завод ГТВ»
свідчать, що документування даних
господарських операцій із
переліченими вище контрагентами
здійснено з метою отримання податкової
вигоди, то винесені ДПІ у м. Сумах
податкові повідомлення-рішення є
правомірними. Тому у задоволенні
позову необхідно відмовити у повному
обсязі.

Вислухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
наявні докази в їх скупості, суд вважає,
що позов підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з 22.05.2014 року до
26.06.2014 року ДПІ у м. Сумах ГУ Міндоходів
у Сумській області проведено
документальну планову виїзну
перевірку ТОВ «Сумський завод
гумотехнічних виробів» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2012 року до 31.12.2013 року, про
що складено акт від 04.07.2014 року
№2419/2203/33813854 (т.1, а.с.18-86).

В висновках акту перевірки зазначено
про порушення підприємством пп.14.1.36
п.14.1 ст.14,п.39.2, п.39.6 ст.39, п.135.1 ст.135, п.135.2
ст.135, п.135.4 ст.135, пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.138.1,
п.138.2, п.138.8 ст.138 Податкового Кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток на загальну суму
1247600грн., в тому числі за 3кв.2012 року -
185293грн., за 4кв.2012 року - 34942грн., 2013 рік -
1027365грн., а також про порушення п.198.2,
п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.3 ст.200,
п.201.1, п.201.4, п.201.6 ст.201 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 1031374грн., в тому числі березень 2013
року - 371115грн., квітень 2013 року - 141920грн.,
травень 2013 року - 74810грн., червень 2013
року - 53420грн., липень 2013 року - 93386грн.,
серпень 2013 року - 246207грн., вересень 2013
року - 46653грн., жовтень 2013 року - 706грн.,
листопад 2013 року - 3117грн. (т.1, а.с.85).

Висновки про вказані порушення
зроблені внаслідок: 1).встановлення
факту реалізації продукції в 2013 році на
експорт за непрямими контрактами за
цінами нижче звичайних на суму 734166грн.
з покупцем - компанією «Caniory Corporation LLP», 60
Cannon Street, London, EC 4N 6NP, UK; 2). не
підтвердження реальності здійснення
господарських операцій по придбанню
товарно-матеріальних цінностей ТОВ
«Сумський завод ГТВ» у ТОВ «Промтех
Сервіс», ТОВ «СЛ-12», ТОВ «Линк-Трейд»,
ТОВ «Виксен-систем» та у ТОВ
«Атрас-Трейдінг» (т.1, а.с.22,48-63).

Не погодившись з зазначеним в Акті
перевірки, позивач звернувся до ДПІ у м.
Сумах із запереченнями на висновки
Акту (т.1,а.с.91-102), за результатами
розгляду яких висновки акту перевірки
від 04.07.2014 року №2419/2203/33813854 викладені в
новій редакції в частині встановлених
порушень по податку на податку на
додану вартість, а саме «перевіркою
встановленою порушення п.198.2, п.198.3, п.198.6
ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.3 ст.200, п.201.1, п.201.4,
п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України,
в результаті чого занижено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 1027949грн., в
тому числі березень 2013 року - 367730грн.,
квітень 2013 року - 141920грн., травень 2013
року - 74810грн., червень 2013 року - 53420грн.,
липень 2013 року - 93386грн., серпень 2013 року
- 246207грн., вересень 2013 року - 46653грн.,
жовтень 2013 року - 706грн., листопад 2013
року - 3117грн.» (т.1, а.с.114).

29.07.2014 року відповідачем на підставі
Акту, викладеного в новій редакції,
було винесено податкове
повідомлення-рішення № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток на суму 1559500грн., в
тому числі 1247600грн. - за основним
платежем та 311900грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями, та податкове
повідомлення-рішення від 29.07.2014 року
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 1284936грн.25коп., в тому
числі 1027949грн. - за основним платежем та
256987грн.25коп. - за штрафними
(фінансовими) санкціями (т.1, а.с.115-117).

За результатами розгляду первинної
скарги позивача на винесені ДПІ у м.
Сумах податкові повідомлення-рішення
Головним управлінням Міндоходів у
Сумській області прийнято рішення від
09.10.2014 року №15249/10/18-28-10-03-04-181/231ск (т.1,
а.с.119-144), яким первинна скарга ТОВ
«Сумський завод ГТВ» від 12.08.2014 року №557
задоволена частково, зокрема скасовано
податкове повідомлення-рішення від
29.07.2014 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в частині основного платежу
на 16471грн. і штрафних санкцій на 4118грн.
та податкове повідомлення-рішення від
29.07.2014 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в частині основного
платежу на 5549грн. і штрафних санкцій на
1387грн.25коп.

Із врахуванням рішення Головного
управління Міндоходів у Сумській
області від 09.10.2014 року
№15249/10/18-28-10-03-04-181/231ск про результати
розгляду первинної скарги ТОВ
«Сумський завод ГТВ» ДПІ у м. Сумах
04.11.2014 року винесено податкове
повідомлення рішення № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток на суму 1538911грн., в
тому числі 1231129грн. - за основним
платежем та 307782грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями, та податкове
повідомлення-рішення № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на суму
1278000грн., в тому числі 1022400грн. - за
основним платежем та 255600грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями (т.3,
а.с.168-169).

Задовольняючи позовні вимоги про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
04.11.2014 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на загальну суму 1538911грн., суд
зазначає, що відповідно до підпункту
14.1.71 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу
України звичайна ціна - ціна товарів
(робіт, послуг), визначена сторонами
договору, якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Якщо не доведено зворотне,
вважається, що така звичайна ціна
відповідає рівню ринкових цін.

При цьому, під «ринковою ціною» згідно
з пп.14.1.219 п.14.1 ст.14 ПК України є ціна, за
якою товари (роботи, послуги)
передаються іншому власнику за умови,
що продавець бажає передати такі
товари (роботи, послуги), а покупець
бажає їх отримати на добровільній
основі, обидві сторони є взаємно
незалежними юридично та фактично,
володіють достатньою інформацією про
такі товари (роботи, послуги), а також
ціни, які склалися на ринку ідентичних
(а за їх відсутності - однорідних)
товарів (робіт, послуг) у порівняних
економічних (комерційних) умовах.

Статтею 39 Податкового кодексу України
(в редакції, що діяла до 01.09.2013 року)
встановлені методи та порядок
застосування звичайної ціни.

Так, п.39.2 ст.39 ПК України передбачено, що
для визначення звичайної ціни
застосовуються такі методи: 1)
порівняльної неконтрольованої ціни
(аналогів продажу); 2) ціни перепродажу;
2) "витрати плюс"; 4) розподілення
прибутку; 5) чистого прибутку. При
визначенні звичайної ціни за методами,
встановленими цим пунктом,
використовується інформація про ціни в
операціях між непов'язаними особами у
співставних умовах на відповідному
ринку товарів (робіт, послуг). При цьому,
умови визнаються співставними, якщо
відмінність між такими умовами істотно
не впливає на ціни, які отримуються в
результаті застосування методів,
встановлених цим пунктом.

Як вбачається з акту №2419/2203/33813854 від
04.07.2014 року (т.1, а.с.71), під час проведення
перевірки було використано метод
«витрати плюс» (п.39.2, п.39.6 ст.39 ПК
України), за яким застосовується ціна,
що складається з собівартості готової
продукції (товарів, робіт, послуг), яку
визначає продавець, і відповідної
націнки, звичайної для відповідного
виду діяльності за співставних умов.
Мінімальний розмір націнки може бути
визначено на законодавчому рівні.

Обов'язок доведення того, що ціна
договору (правочину) не відповідає
рівню звичайної ціни, покладається на
контролюючий орган у порядку,
встановленому законом (п.39.14 ст.39
Податкового кодексу України в
редакції, що діяла до 01.09.2013 року).

Суд вважає, що визначення ДПІ у м. Сумах
рівня «звичайних цін» здійснено без
наявності достатніх правових підстав,
оскільки для визначення звичайних цін
відповідачем взято за основу ціни на
ідентичну реалізованій на експорт
продукцію при фактичній реалізації
іншому основному покупцю - ТОВ
«Торговий дім Сумський ЗГТВ,
Лебединський МБДЕЗ «Темп» відповідно
до договору поставки від 04.03.2013 року
№ДП-15-13.

Між тим, судом встановлено, що
визначення «звичайних цін» здійснено
ДПІ у м. Сумах без врахування
конкретних умов поставок товарів, що
безпосередньо впливають на рівень
ціни, зокрема, поставка частини
продукції за контрактом на експорт
№12/12 від 12.12.2012 року, укладеним між ТОВ
«Сумський завод ГТВ» (продавець) та
компанією «Caniory Corporation LLP» (покупець),
відбувалася на умовах постачання
товару (прокладок підрельсових типу
ПРБ-1 та прокладок нашпальних типу ПНБ-3)
DAP (в редакції Інкотермс 2010) - ст.
Ашгабат, ст.. Мари, Туркменістан (т.1,
а.с.145-155).

Зокрема, датою поставки товару за даним
контрактом відповідно до пункту 3.5
вважається дата шметпеля транспортних
служб станції відправлення на
залізно-дорожніх накладних (т.1, а.с.145).

Пунктом 4.1 договору поставки №ДП-15-13
від 04.03.2013 року, укладеного між ТОВ
«Сумський завод гумотехнічних
виробів» та ТОВ «Торговий дім Сумський
ЗГТВ, Лебединський МБДЕЗ «Темп» (т.1,
а.с.156-162), закріплено, що ціна
визначається даним договором і
приймається сторонами в національній
валюті Україні - гривні, на умовах CPT
(«Перевезення сплачено до…»), пункт
призначення - згідно із заявкою Покупця
(відповідно до вимог Інкотермс в
редакції 2010 року). Постачання
здійснюється за цінами, передбаченими
у специфікації до даного договору. Ціна
продукції, узгоджена у специфікації до
даного договору, включає: вартість
продукції, тари, всі податки і збори,
передбачені чинним законодавством,
транспорті витрати продавця згідно з
пунктом 5.1, де зазначено, що
постачальник здійснює поставку
продукції автомобільним транспортом
або залізничним транспортом
загального користування на умовах CPT
(«Перевезення сплачено до…»), пункт
призначення - згідно із заявкою Покупця
(відповідно до вимог Інкотермс в
редакції 2010 року).

Варто відмітити, що Офіційними
правилами тлумачення торговельних
термінів Міжнародної торгової палати в
редакції 2010 року («Інкотермс») термін
«поставка у місці призначення» - DAP
("Delivered at Place") означає, що продавець
здійснює поставку, коли товар надано в
користування покупця на транспортному
засобі, що прибув та готовий до
розвантаження, в узгодженому місці
призначення.

Поставка на умовах «Перевезення
сплачено до…» - CPT («Carriage Paid to…»)
передбачає понесення продавцем витрат
по перевезення товару до пункту
призначення. Покупець оплачує
страхування вантажу. Тобто, звичайні
транспортні витрати за перевезення
товару звичайним маршрутом і способом
до погодженого місця сплачуються
продавцем, покупець приймає ризики
втрати чи пошкодження товару, а також
додаткові витрати, що можуть виникнути
внаслідок подій, що мають місце після
належної доставки товару для
перевезення.

Відповідно, вказані витрати, в тому
числі витрати на перевезення,
страхування, експедирування,
зберігання,
завантаження/розвантаження,
розмитнення, комісійні витрати та інші,
є об'єктивними умовами, що впливають на
ціну, а їх неврахування ДПІ у м. Сумах
суперечить вимогам п.39.2, п.39.6 ст.39 ПК
України (в редакції, що діяла до 2013 року)
щодо необхідності визначення
звичайної ціни у співставних умовах на
відповідному ринку товарів (робіт,
послуг).

Тобто, при визначенні звичайної ціни
ДПІ у м. Сумах використала ціни,
наведені в договорі поставки №ДП-15-13
від 04.03.2013 року, які визначені на
базисних умовах поставки,
неспівставних з базисними умовами
поставки продукції позивачем на
експорт.

Крім того, з акту вбачається (т.1, а.с.22),
що ціни поставок ТОВ «Сумський завод
ГТВ» прокладок підрельсових типу ПРБ-1
та прокладок нашпальних типу ПНБ-3 на
експорт відповідач порівнює не з
цінами у відповідній країні, а з цінами
внутрішнього ринку України, що також є
порівнянням у неспівставних умовах,
оскільки співставними умовами для
визначення звичайної ціни на товар, що
реалізується на експорт, є умови
реалізації ідентичного товару (а за
його відсутності - однорідного товару)
також за експортними операціями.

Водночас, в акті перевірки відповідача
не наведено жодної інформації, яка б
слугувала таким доказом доведеності,
відносно цін реалізації прокладок
підрельсових та прокладок нашпальних,
що діяли на ринку країни постачання у
відповідному періоді та за аналогічних
умов такого постачання, адже
формування цін на зовнішньому ринку
відбувається в умовах, які не можна
вважати співставними як з умовами на
внутрішньому ринку України, так і з
правилами визначення митної вартості
товару в Україні, що вивозиться за її
митну територію.

Порівняння цін на продукцію за
договорами, укладеними в різні роки,
теж є неспівставним внаслідок можливих
сезонних та інших коливань споживчого
попиту на товари (роботи, послуги),
встановлення знижок на них чи зміни
маркетингової політики, у тому числі
при просуванні товарів (робіт, послуг)
на певні ринки.

Як висновок, для визначення звичайної
ціни необхідно взяти ціни на ідентичну
продукцію в однаковий період, що
сформувалася на відповідному
зовнішньому чи внутрішньому ринку, з
максимально наближеними умовами
продажу (поставки) та з використанням
найменшої ціни з тих, що склалися під
час продажу такої продукції.

Отже, поставка за контрактом №12/12 від
12.12.2012 року відбувалася на зовнішній
ринок у 2012 році, ціна на продукцію
розраховувалася на умовах поставки DAP
(в редакції Інкотермс 2010); а в іншому
випадку відбувалася поставка товару на
внутрішній ринок України у 2013 році,
ціна на продукцію у договорі від 04.03.2013
року №ДП-15-13 вказувалася із
врахуванням витрат на її доставку,
умови поставки визначені як «СPT».

Проте, під час проведення перевірки
посадовими особам відповідача не було
проаналізовано належним чином всі
умови договорів поставки, що можуть
впливати на кінцеву ціну товару
(прокладок підрельсових типу ПРБ-1 та
прокладок нашпальних типу ПНБ-3), та не
враховано періоди поставки партій
товару, а також особливості ринків, на
який вони постачаються.

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Згідно з п.135.1 ст.135 ПК України доходи, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з: - доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті;

- інших доходів, які визначаються
відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за
винятком доходів, визначених у пункті
135.3 цієї статті та у статті 136 цього
Кодексу.

Доходи визначаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
отримання платником податку доходів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу (п.135.2 ст.135 ПК України).

Дохід від операційної діяльності
визнається в розмірі договірної
(контрактної) вартості, але не менше ніж
сума компенсації, отримана в будь-якій
формі, в тому числі при зменшенні
зобов'язань, та включає: дохід від
реалізації товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, у тому числі винагороди
комісіонера (повіреного, агента тощо);
особливості визначення доходів від
реалізації товарів, виконаних робіт,
наданих послуг для окремих категорій
платників податків або доходів від
окремих операцій встановлюються
положеннями цього розділу (пп.135.4.1 ст.135
ПК України).

Суд погоджується із доводами
представника відповідача щодо
необхідності визначення собівартості
готової продукції (прокладок
підрельсових типу ПРБ-1 та прокладок
нашпальних типу ПНБ-3) на підставі
даних, вказаних у відповіді позивача
від 11.06.2014 року №381 на запит ДПІ у м.
Сумах від 06.06.2014 року №30992/10/18-19/2203 (т.3,
а.с.93-96), однак зазначає, що у розумінні
положень п.39.2, п.39.6 ст.39 Податкового
кодексу України при використанні
методу «витрати плюс» має
враховуватися не лише собівартість
готової продукції, а й відповідна
націнка, звичайна для відповідного
виду діяльності саме у співставних
умовах.

Таким чином, ціни, застосовані ДПІ у м.
Сумах до операцій з продажу позивачем
продукції компанії «Caniory Corporation LLP», не є
«звичайними цінами» у розумінні
підпункту 14.1.71 п.14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України. Відповідно, ДПІ у м.
Сумах не було доведено, що ціна
контракту із вказаним контрагентом не
відповідає рівню звичайної ціни.

У зв'язку із цим оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 04.11.2014 року
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток
підлягає скасуванню.

Також суд вважає обґрунтованими
позовні вимоги ТОВ «Сумський завод
ГТВ» в частині визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення від 04.11.2014 року
№ в частині збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 1265750грн., в тому
числі 1012600грн. - за основним платежем та
253150грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Зокрема, відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України
податковим кредитом є сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Правила формування податкового
кредиту платника податків на додану
вартість встановлені статтею 198
Податкового кодексу України, пунктом
198.2 якої передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (п.198.3 ст.198 ПК
України).

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку контролюючим органом
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Вимогами п.201.4 ст.201 ПК України
передбачено, що податкова накладна
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця.

Пунктом 201.10 ст.201 Податкового кодексу
України встановлено, що податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Тобто, згідно із вказаними положеннями
Закону для включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
потрібно здійснити операції з
придбання товарів та мати належним
чином оформлені податкові накладні,
видані платником податку на додану
вартість, та первинні документи що
підтверджують господарські операції,
які фактично відбулися.

З матеріалів акту перевірки від
№2419/2203/33813854 від 04.07.2014 року слідує, що
відповідачем по господарських
операціях з ТОВ «Промтех Сервіс», ТОВ
«СЛ-12», ТОВ «Линк-Трейд», ТОВ
«Виксен-систем», ТОВ «Атрас-Трейдінг»
безпідставно зроблено висновок про
відсутність права позивача на
податковий кредит по цих операціях,
оскільки в товарно-транспортних
накладних не заповнені всі графи (т.1,
а.с.51-63).

Судом встановлено, що відповідно до
договорів купівлі-продажу №07/03 від
03.07.2013 року, №11/02 від 11.02.2013 року, №31/07-13
від 31.07.2013 року, №23/07 від 23.07.2013 року №0106
від 01.06.2012 року, укладених між ТОВ
«Сумський завод ГТВ» та ТОВ «Промтех
Сервіс», ТОВ «СЛ-12», ТОВ «Линк-Трейд»,
ТОВ «Виксен-систем», ТОВ
«Атрас-Трейдінг», перелічені
контрагенти здійснили поставку
хімічної продукції та шин позивачу, про
що виписані податкові накладні, в яких
наявні всі необхідні реквізити (т.1,
а.с.179-184, 240-244, т.2, а.с.84-91, 181-188, т.3, а.с.39-40).

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу
України визначено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

На виконання умов вищезазначених
договорів оформлені податкові
накладні, видаткові накладні,
товарно-транспортні накладні та
прибуткові ордери (т.1, а.с.185-200, 245-248, т.2,
а.с.1-76, 92-119, 189-216, т.3, а.с.41-75).

Розрахунки проведені у безготівковій
формі у повному обсязі, що
підтверджується копіями платіжних
доручень(т.3, а.с.118-166).

Доставка продукції здійснювалася
силами та за рахунок позивача, про що
свідчать копії договорів на
транспортне обслуговування №01/12 від
01.01.2012 року, №02/13 від 01.01.2013 року, №01/13
від 01.10.2013 року, укладених ТОВ «Сумський
завод ГПЗ» з ФОП ОСОБА_8, з ФОП ОСОБА_9 та
з ФОП ОСОБА_5 (т.1, а.с.201-202, т.2,
а.с.120-123,217-218, 220-221), а також акти
виконаних робіт, складання та
підписання яких передбачено пунктами
3.2 цих договорів (т.2, а.с.124-129, 219, 222,-226).

Відповідно до ч. 2ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Облік ґрунтується з іншими принципами
на принципі превалювання сутності над
формою - операції обліковуються
відповідно до їх сутності, а не лише,
виходячи з юридичної форми (абз.8 ст.4
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні»).

Аналіз копій товарно-транспортних
накладних, що містяться в матеріалах
справи, свідчить про те, що позивачем як
під час проведення документальної
планової виїзної перевірки, так і під
час розгляду справи в суді надано
достатню кількість належним чином
оформлених первинних документів на
підтвердження реальності та обсягів
господарських операцій з ТОВ «Промтех
Сервіс», ТОВ «СЛ-12», ТОВ «Линк-Трейд»,
ТОВ «Виксен-систем», ТОВ
«Атрас-Трейдінг».

При цьому, суд звертає увагу на
наступне.

Згідно із ст.48 Закону України «Про
автомобільний транспорт» документами,
на підставі яких виконуються внутрішні
перевезення вантажів може бути
товарно-транспортна накладна або інший
визначений законодавством документ на
вантаж, інші документи передбачені
законодавством.

За змістом п.1 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.1997 року №363, товарно-транспортна
накладна - єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконання роботи.

Пунктом 11.1 вказаних Правил (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля є
основними документами на перевезення
вантажів.

Проте, жодним нормативно-правовим
актом не встановлено, що
товарно-транспорті накладні та
подорожні листи є єдиними документами,
які підтверджують факт поставки товару
від продавців до покупця. У випадку їх
відсутності платник податку
позбавлений права на включення до
валових витрат вартості придбаного
товару, а не до податкового кредиту з
податку на додану вартість, вказаного в
податкових накладних, виписаних
постачальниками товару.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
окремі недоліки в оформленні
товарно-транспортних накладних не
роблять їх недійсними та не свідчать
про їх неналежність та недопустимість,
як доказів сплати податку на додану
вартість. Ці недоліки в заповненні
товарно-транспортних накладних не
можуть бути підставою для висновку
контролюючого органу про
неправомірність віднесення понесених
покупцем витрат до податкового
кредиту. Підставою для
відповідальності платника податку є не
підтвердження сум податку, включеного
до податкового кредиту, на момент
перевірки платника податку.

Таким чином, надані до суду податкові
накладні, видаткові накладні,
товарно-транспортні накладні,
прибуткові ордери та платіжні
доручення спростовують посилання
податкового органу, що господарські
операції здійснені без мети реального
настання наслідків.

Підсумовуючи вищезазначене, суд
приходить до висновку, що твердження
відповідача є необґрунтованими,
оскільки контролюючим органом не
досліджено реальний рух придбаних
товарів (шин та хімічної продукції), не
ініційовано інвентаризацію ТОВ
«Сумський завод ГТВ», а висновки
здійснено лише на підставах вчинення
незначних помилок при оформленні
товарно-транспортних накладних.

Також твердження відповідача щодо
відсутності у позивача на момент
проведення перевірки копій
сертифікатів якості на поставлену
продукцію є безпідставними та
помилковими, оскільки про неврахування
цих документів під час проведення
перевірки безпосередньо зазначено в
запереченнях ТОВ «Сумський завод ГТВ»
на акт про результати планової виїзної
перевірки із наданням їх копій до ДПІ у
м. Сумах (т.1, а.с.91-102, додатки №6-7 до
заперечень від 17.07.2014 року №481).

Копії сертифікатів якості та висновків
ВТК на сировину, отриману від
перелічених контрагентів, містяться в
матеріалах даної справи (т.1, а.с.205-238, т.2,
а.с.132-180, 229-250, т.3, а.с.1-38).

Щодо посилань відповідача на
анулювання 14.01.2014 року, 24.04.2014 року та
14.01.2014 року свідоцтв платників податків
у ТОВ «СЛ-12», ТОВ «Линк-Трейд» та ТОВ
«Атрас-Трейдінг», а також на
надходження до ДПІ у м. Сумах акту ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва від
24.12.2013 року №2488/26-59-22-07/32830554 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Атрас-Трейдінг» з
контрагентами, з якими платником
податків задекларовані
взаємовідносини за період з 01.07.2013 року
до 31.07.2013 року» (т.3, а.с.99-105), доцільно
відмітити, що анулювання реєстрації
вказаних підприємств як платників
податку на додану вартість відбулось
після виконання позивачем та його
контрагентами власних господарських
зобов`язань, контрагенти позивача до
дати анулювання їх реєстрації не були
позбавлені права на складання
первинних документів бухгалтерського
та податкового обліку, зокрема,
податкових накладних, оскільки були
зареєстровані як платники податку на
додану вартість.

Слід зазначити, що подальше анулювання
свідоцтва платника податку на додану
вартість не тягне за собою недійсність
всіх угод та інших документів та не
позбавляє правового значення виданих
за такими операціями податкових
накладних.

Суд також зауважує, що в силу закону
отримання контролюючим органом акту
перевірки чи довідки зустрічної
звірки, в яких викладені висновки про
вчинення контрагентом платника
податків нікчемного правочину або
відображення в звітності показників
господарських операцій, які фактично
не відбулись, не звільняє такий
контролюючий орган від виконання
обов'язку по самостійному встановленню
та доведенню факту вчинення платником
податків порушення закону, позаяк ані
акт перевірки, ані довідка зустрічної
звірки не має преюдиціального значення
та не є документами, що достовірно та
безсумнівно підтверджують обставини
фактичної дійсності.

В силу положень Цивільного кодексу
України, Господарського кодексу
України та Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців" позивач та його
контрагенти є окремими суб'єктами
права зі статусом юридичної особи, а
відтак за змістом Податкового кодексу
України позивач та контрагенти
позивача є окремими платниками податку
на додану вартість. За таких обставин,
межі юридичної відповідальності
кожного платника ПДВ, яка відповідно до
ст.61 Конституції України має
індивідуальний характер, поширюються
на діяння, що визнаються законом
протиправними та були вчинені саме цим
платником. Притягнення суб'єкта права
до юридичної відповідальності за
діяння, що було вчинено іншою особою,
згідно з законом є неможливим.

Крім того, суд вважає необґрунтованими
посилання відповідача на копії
письмових пояснень ФОП ОСОБА_4 та ФОП
ОСОБА_5, а також на копії протоколів
допиту свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у
кримінальному провадженні №0000123,
розпочатому 24.09.2014 року, про вчинення
службовими особами ТОВ «Сумський завод
ГТВ» кримінального правопорушення,
передбаченого ч.3 ст.212 КК України, як на
доказ правомірності винесеного ним
податкового повідомлення-рішення від
04.11.2014 року № (т.3,а.с.173-186), оскільки
відповідно до ч.4 ст.70 КАС України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно з ч.4 ст.72 КАС України вирок суду
у кримінальному провадженні або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Отже, протоколи слідчої дії, в тому
числі і протоколи допиту свідків, є
документами, які фіксують виключно
проведення слідчої дії. В свою чергу,
інформація, викладена у вказаних
протоколах допиту фізичних
осіб-підприємців, з якими ТОВ «Сумський
завод ГТВ» укладало договори на
транспортне обслуговування, не носить
преюдиційного значення та не може бути
підставою для визначення
правомірності віднесення сум податку
на додану вартість до складу
податкового кредиту в контекстістатті
83 Податкового кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
За частиною 2 статті 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що оскільки позивачем були
реально здійснені та фактично виконані
господарські операції по
взаємовідносинах з контрагентами, яких
на момент здійснення господарської
діяльності було зареєстровано як
платників податку на додану вартість,
то податкове повідомлення-рішення від
04.11.2014 року № в частині збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість винесено
контролюючим органом безпідставно та
необґрунтовано.

Разом з цим, суд відмовляє в
задоволенні позовних вимог про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
29.07.2014 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на суму 1559500грн. та
податкового повідомлення рішення від
29.07.2014 року № в частині збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на суму
1272686грн.25коп., оскільки згідно з пп.60.1.3
п.60.1 ст.60 Податкового кодексу України
податкове повідомлення-рішення
вважається відкликаним, якщо
контролюючий орган зменшує нараховану
суму грошового зобов'язання раніше
прийнятого податкового
повідомлення-рішення.

У такому випадку податкове
повідомлення-рішення вважається
відкликаним з дня надходження до
платника податків податкового
повідомлення-рішення, яке містить
зменшену суму податкового зобов'язання
(п.60.4 ст.60 ПК України).

Так, за результатами розгляду
первинної скарги позивача рішенням
Головного управління у Міндоходів у
Сумській області від 09.10.2014 року
№15249/10/18-28-10-03-04-181/231ск (т.1, а.с.119-144) було
скасовано податкове
повідомлення-рішення від 29.07.2014 року
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
частині основного платежу на 16471грн. і
штрафних санкцій на 4118грн. та
податкове повідомлення-рішення від
29.07.2014 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в частині основного
платежу на 5549грн. і штрафних санкцій на
1387грн.25коп., та винесено податкове
повідомлення рішення від 04.11.2014 року
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
суму 1538911грн., в тому числі 1231129грн. - за
основним платежем та 307782грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями, та
податкове повідомлення-рішення від
04.11.2014 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 1278000грн., в тому
числі 1022400грн. - за основним платежем та
255600грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (т.3, а.с.168-169).

Отже, із прийняттям податкових
повідомлень-рішень від 04.11.2014 року
№ та №, первинні податкові
повідомлення-рішення від 29.07.2014 року
№ та від 29.07.2014 року № в силу
приписів ст. 60 п. 60.1. пп. 60.1.3. ПК України
вважаються відкликаними, а тому вимога
позивача про їх скасування не може бути
задоволена, оскільки на час розгляду
спору в суді вони вже втратили юридичну
силу.

Відтак, позов підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сумський
завод гумотехнічних виробів" до
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області про визнання
пртиправними та скасування податкових
повідомлень-рішень -задовольнити
частково .

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
04.11.2014 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на загальну суму 1538911грн., з
яких: 1231129грн. - основного платежу та
307782грн. - штрафних (фінансових) санкцій.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
04.11.2014 року № в частині
донарахування податку на додану
вартість на загальну суму 1265750грн., з
яких: 1012600грн. - основного платежу та 253
150грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сумський завод
гумотехнічних виробів" (40007, м. Суми, вул.
Прикордонна,47, код 33813854) судовий збір у
розмірі 487 грн. 20 коп. (чотириста
вісімдесят сім грн. двадцять коп.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено та
підписано 17.12.2014 року.

Суддя (підпис)
О.О. Осіпова

З оригіналом згідно

Суддя
О.О. Осіпова