Справа № 817/3338/13-а
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року м. Київ
К/800/7979/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів:
Островича С.Е.

Степашка О.І.

секретар судового засідання
Іванов К.Ю.

за участю представників згідно журналу
судового засіданні від 04.12.2014 (в
матеріалах справи)

розглянувши касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 23.10.2013 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 29.01.2014

у справі № 817/3338/13-а

за позовом Публічного
акціонерного товариства „Рівнеазот"

до Державної податкової
інспекції у м. Рівному Головного
управління

Міндоходів у Рівненській
області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
„Рівнеазот" звернулось до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення №
від 11.09.2013.

Постановою Рівненського
окружного адміністративного суду від
23.10.2013 позовні вимоги задоволено у
повному обсязі.

Ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 29.01.2014
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 23.10.2013
залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції та ухвалою суду
апеляційної інстанції відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
який просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалу суду
апеляційної інстанції, прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судами першої та апеляційної інстанцій
при вирішенні спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального права, юридичної
оцінки обставин справи, розглянувши
надані письмові докази в їх сукупності,
Вищий адміністративний суд України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, відповідачем проведена
позапланова виїзна документальна
перевірка позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства України за період з
01.11.2012 по 30.04.2013 по взаємовідносинах з
ТОВ „Лідергаз" та ДК „Укртрансгаз" по
операціях з придбання та постачання
природного газу придбаного у компанії
„Ostchem Holding Limited" та складено акт №
№647/17-16-22-01/05607824 від 30.08.2013.

За результатами перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення - рішення № від
11.09.2013, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість на суму 58170808, 50 грн.:
38780539 грн. основний платіж, 19390269, 50 грн.
штрафні (фінансові) санкції.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п. 187.1 ст. 187, абз. 3 п. 188.1 ст. 188,
п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу
України, занижено податкове
зобов'язання по податку на додану
вартість в сумі 38780539 грн.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем імпортувався
природний газ через компанію „Ostchem Holding
Limited" (Кіпр) згідно контракту від 10.03.2011
№ 393 та відповідними додатковими
угодами до даного контракту, якими
визначено контракту вартість газу в
січні-грудні 2012 року та січні-червні 2013
року в розмірі 430 доларів США за 1000 куб.
м. без податку на додану вартість.

Також, між позивачем та ТОВ „Лідергаз"
укладено договір постачання
природного газу вартість якого
складала 3222, 60 грн. за 1000 м3 без ПДВ у
разі передачі в пунктах
приймання-передачі з ПГС у
газотранспортну систему та 3206 грн. за
1000 м 3 без ПДВ при передачі газу в
підземних сховищах.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового
кодексу України встановлено, що
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з: постачання
товарів, місце постачання яких
розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Місцем постачання товарів є: а)
фактичне місцезнаходження товарів на
момент їх постачання (крім випадків,
передбачених у підпунктах "б" і "в" цього
пункту); б) місце, де товари перебувають
на час початку їх перевезення або
пересилання, у разі якщо товари
перевозяться або пересилаються
продавцем, покупцем чи третьою особою;
в) місце, де провадиться складання,
монтаж чи встановлення, у разі якщо
товари складаються, монтуються або
встановлюються (з випробуванням чи без
нього) продавцем або від його імені.

Згідно із п. 187.1 ст. 187 Податкового
кодексу України датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 Податкового
кодексу України база оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками суб'єктами господарювання
для виробництва лікарських засобів, у
тому числі компонентів крові і
вироблених з них препаратів, крім
лікарських засобів у вигляді бальзамів
та еліксирів). До складу договірної
(контрактної) вартості включаються
будь-які суми коштів, вартість
матеріальних і нематеріальних активів,
що передаються платнику податку
безпосередньо покупцем або через
будь-яку третю особу у зв'язку з
компенсацією вартості товарів/послуг.

Згідно із Законом України „Про ціни і
ціноутворення", державне регулювання
цін може здійснюватися шляхом:

1) установлення обов'язкових для
застосування суб'єктами
господарювання: фіксованих цін;
граничних цін; граничних рівнів
торговельної надбавки (націнки) та
постачальницько-збутової надбавки
(постачальницької винагороди);
граничних нормативів рентабельності;
розміру постачальницької винагороди;
розміру доплат, знижок (знижувальних
коефіцієнтів);

2) запровадження процедури
декларування зміни ціни та/або
реєстрації ціни.

Постановами Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики № 1395 від 31.10.2012, №1559 від
30.11.2012, №1849 від 28.12.2012, №74 від 31.01.2013, №207
від 28.02.2013, №368 від 01.04.2013 „Про
встановлення граничного рівня ціни на
природний газ для промислових
споживачів та інших суб'єктів
господарювання", встановлений
граничний рівень ціни на природний газ
для промислових споживачів та інших
суб'єктів господарювання без
урахування податку на додану вартість,
збору до затвердженого тарифу на
природний газ у вигляді цільової
надбавки, тарифів на транспортування,
розподіл і постачання природного газу
за регульованим тарифом на рівні 3509
грн. за 1000 м3.

Таким чином, ціна на природний газ для
промислових споживачів та інших
суб'єктів господарювання врегульовано
Національної комісії.

Відповідно до п.20 ст. 1 Закону України
„Про засади функціонування ринку
природного газу", ринок природного газу
- сукупність правовідносин, що
виникають процесі купівлі-продажу
природного газу, надання послуг з його
транспортування, зберігання, розподілу
та постачання.

Пунктом 24 цієї статті встановлено, що
суб'єкт ринку природного газу - власник
природного газу, газодобувне,
газорозподільне, газотранспортне
підприємство (оператор), замовник,
постачальник, споживач та інші фізичні
або юридичні особи, відносини між якими
встановлюються на підставі договорів.

Згідно п. 3 цієї ж статті власник
природного газу - особа незалежно від
форми власності і сфери управління,
якій належить природний газ на праві
власності, у тому числі на праві, що
виникає на підставі договорів про
спільну діяльність.

Виходячи з наведеного колегія суддів
касаційної інстанції погоджується з
висновком суду першої та апеляційної
інстанції стосовно того, що дія
постанови НКРЕ поширюється як на
промислових споживачів так і на інших
суб'єктів господарювання.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 23.10.2013 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 29.01.2014 у
справі № 817/3338/13-а залишити без
задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 23.10.2013 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 29.01.2014 у
справі № 817/3338/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко