Справа № 0907/2а-276/11
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року
м. Київ К/9991/15212/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради на
постанову Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 10.02.2011р. та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24.01.2012р. у
справі № 0907/2-а-а276/2011 (№
62175/11/9104) за позовом Приватного
підприємця ОСОБА_4 до Управління
житлово-комунального господарства
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради,
Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради про
визнання рішення недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

Приватний підприємець ОСОБА_4
звернувся з позовом до Управління
житлово-комунального господарства
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради,
Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради про
визнання недійсним рішення від 26.10.2010р.
№ 646.

В обґрунтування позовних вимог позивач
послався на те, що 10.10.2009 року між ним та
УЖКГ Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради було
укладено договір простого товариства
про спільну діяльність у будівництві.
Цей договір було укладено на підставі
рішення Виконкому Івано-Франківської
міської ради від 23.09.2008 року, яким УЖКГ
надано дозвіл на виконання
проектно-пошукових та будівельних
робіт по надбудові мансардних поверхів
над гуртожитками, які знаходяться на
балансі ЖЕО № 1-9. Зазначене рішення
було прийнято на виконання програми
"Дахи міста", якою передбачалося
влаштування шатрових дахів на житлових
багатоквартирних будинках та
гуртожитках. На підставі укладеного
договору позивач протягом 2009-2010 років
отримав дозвіл на виконання
будівельних робіт та розпочав їх
проведення, зокрема, на об'єкті по
АДРЕСА_1. Однак Виконавчий комітет
Івано-Франківської міської ради з
незрозумілих причин своїм рішенням від
26.10.2010 юку № 646 визнав таким, що втратив
чинність, п. 5.19 рішення Виконкому від
23.09.2008 року. Позивач вважає оскаржуване
рішення незаконним, оскільки воно
порушує його конституційні права. Крім
цього, зазначає, що рішення від 26.10.2010
року є актом одноразового застосування
і воно не може бути скасоване чи
змінене органом місцевого
самоврядування після його виконання.

Постановою Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 10.02.2011р.,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 24.01.2012р., позов задоволено. Визнано
нечинним рішення Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради від
26.10.2010 року № 646.

На постанову Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 10.02.2011р. та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24.01.2012р.
надійшла касаційна скарга Виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
рад, в якій, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про їх скасування та
прийняття нового рішення про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно з рішенням
Виконкому Івано-Франківської міської
ради № 462 від 23.09.2008 року Управлінню
житлово-комунального господарства
Виконавчого комітету міської ради було
дозволено виконання
проектно-пошукових та будівельних
робіт по надбудові мансардних поверхів
над гуртожитками, що знаходяться на
балансі житлово-експлуатаційних
організацій № 1-9. Вказаним рішенням,
зокрема розділом 6, було зобов'язано
замовників (забудовників) (приступати
до початку будівництва, реконструкції,
переобладнання) після погодження
проекту організації будівництва та
утримання в інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю в
Івано-Франківській області дозволу на
виконання будівельних робіт, а також
Інспекцію Держархбудконтролю
зобов'язано видавати дозвіл на
виконання будівельних робіт після
представлення замовником
(забудовником) угоди з Виконавчим
комітетом міської ради про участь у
соціально-економічному розвитку міста
та договору про вивіз будівельного
сміття.

На підставі вказаного рішення
відповідача між позивачем та УЖКГ
Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради було
укладено договір простого товариства
про спільну діяльність у будівництві,
зокрема, виконання будівельних робіт
на об'єкті по АДРЕСА_1.

Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю в
Івано-Франківської області 08.09.2010 року
було надано дозвіл № 718 на виконання
будівельних робіт з реконструкції
гуртожитку по АДРЕСА_1.

Оспорюваним рішенням Виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради від 26.10.2010 року № 646 визнано таким,
що втратив чинність, п. 5.19 свого рішення
від 23.09.2008 року № 462 про надання дозволу
Управлінню житлово-комунального
господарства Виконавчого комітету
Івано-Франківської ради міської ради
на виконання проектно-пошукових та
будівельник робіт по надбудові
мансардних поверхів над гуртожитками,
які знаходяться на балансі
житлово-експлуатаційних
організацій № 1-9.

Вирішуючи справу по суті суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що оскаржуване рішення прийняті
безпідставно, поза межами повноважень
та з порушенням способів передбачених
Конституцією та законами України.
Зокрема, міським радам, повноваження
яких закріплені у Законі України «Про
місцеве самоврядування в Україні», не
надано права скасовувати власні
рішення, а тим більше ті, внаслідок яких
виникли цивільні права та обов'язки.
Відповідач не мав права скасовувати
своє попереднє прийняте рішення як
незаконне, оскільки питання законності
або незаконності рішення повинні
вирішуватися виключно в судовому
порядку за заявою особи, яка вважає
таке рішення незаконним.

Судова колегія погоджується з даними
висновками судів попередніх інстанцій
та зазначає, що Рішенням
Конституційного Суду України від
16.04.2009р. №7-рп/2009 (справа про скасування
актів органів місцевого
самоврядування) встановлено, що за
органами місцевого самоврядування
законодавцем закріплюється право на
зміну та скасування власних рішень.
Таке право випливає із конституційного
повноваження органів місцевого
самоврядування самостійно вирішувати
питання місцевого значення шляхом
прийняття рішень, що є обов'язковими до
виконання на певній території,
оскільки вони є суб'єктами
правотворчості, яка передбачає право
формування приписів, їх зміну,
доповнення і скасування. Зі змісту ч.2
ст.144 Конституції України та ч.10 ст.59
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» вбачається,
що рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів
невідповідності законам України
визнаються незаконними у судовому
порядку. Однак, Конституційним Судом
вказано, що це не позбавляє орган
місцевого самоврядування права за
власною ініціативою змінити або
скасувати прийнятий ним правовий акт (у
тому числі і з мотивів невідповідності
законам України). Органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, змінювати їх у
випадках, якщо відповідно до приписів
цих рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
інтересів і суб'єкти цих правовідносин
заперечують проти їх зміни чи
припинення.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що при вирішенні
справи судами першої та апеляційної
інстанцій вірно застосовані норми
матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують. За таких обставин
підстав для задоволення касаційної
скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради
відхилити, а постанову
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 10.02.2011р.
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24.01.2012р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: