Справа № 2-а-9447/11
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 р.Справа № 2-а-9447/11Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Бондара В.О. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання
Запара Е.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Виконавчого комітету
Харківської міської ради на постанову
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 22.08.2014р. по справі № 2-а-9447/11

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Харківської
міської ради

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з
позовом до виконавчого комітету
Харківської міської ради, в якому
просили: визнати незаконною відмову
Департаменту житлового господарства
Харківської міської ради в постановці
позивачів на квартирний облік;
зобов'язати виконавчий комітет
Харківської міської ради поставити
позивачів на квартирний облік.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
позивачам протиправно відмовлено у
постановці на квартирний облік,
оскільки помешкання в якому вони
проживають непридатне для проживання.

Постановою Дзержинського районного
суду м. Харкова від 22 серпня 2014 року
позов задоволено.

Не погоджуючись з оскаржуваним
судовими рішенням, відповідач
звернувся з апеляційною скаргою, у якій
просив скасувати оскаржуване судове
рішення, ухвалити нове, яким у
задоволенні позовну вимовити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
апеляційної скарги у відповідності до
ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої, позивач
ОСОБА_1 зареєстрований та мешкає у
приватизованій ним у 1999 році
двокімнатній ізольованій квартирі
АДРЕСА_1. Ця квартира розташована на
першому поверсі 12-поверхового
4-під'їздного житлового будинку, має всі
комунальні зручності. Будинок
знаходиться у міській комунальній
власності.

Також судом попередньої інстанції
встановлено, що рішень про визнання
квартири АДРЕСА_1, не придатними до
проживання з причини її
санітарно-технічного стану, не
приймалося.

Департамент житлового господарства
Харківської міської ради, розглянувши
звернення позивачів про встановлення
на квартирний облік, відмовив в його
задоволенні, мотивуючи тим, що вони
проживають у двокімнатній квартирі
площею 27,15 кв.м., розміщеній на 1 поверсі
12 поверхового 4 під'їздного житлового
будинку, в якому є всі необхідні
комунальні послуги.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відсутність рішення про визнання
будинку по АДРЕСА_1 непридатними для
проживання з причин
санітарно-технічного стану не може
бути підставою для відмови у
постановці на квартирний облік у
випадку, якщо приміщення в якому
проживає позивач дійсно є непридатним
для проживання.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 48 Конституції України
кожен має право на достатній життєвий
рівень для себе і своєї сім'ї, що
включає достатнє харчування, одяг,
житло.

Чинним законодавством визначені
конкретні ознаки, яким має відповідати
житлове приміщення.

Ознакою приміщення як житлового є
придатність житла для проживання в
ньому людини.

Житло має відповідати всім
будівельним, архітектурним,
санітарним, пожежним та іншим нормам,
завдяки яким можливе безпечне
проживання в ньому людини, що
визначається безпосередньо в процесі
введення житлового будинку в
експлуатацію.

Згідно ДБН В.2.2-15-2005 "Житлові будинки",
житловим приміщенням є опалюване
приміщення, розташоване у надземному
поверсі, призначене для цілорічного
проживання і яке відповідає
санітарно-епідеміологічним вимогам
щодо мікроклімату і повітряного
середовища, природного освітлення,
допустимих рівнів нормованих
параметрів відносно шуму, вібрації,
ультразвуку та інфразвуку, електричних
та електромагнітних полів та
іонізуючого випромінювання.

Тобто, під житловим будинком мається на
увазі будівля, пристосована для
постійного проживання людей або для
використання її як гуртожитку.
Житловий будинок відрізняється від
інших приміщень тим, що, по-перше, він
призначений саме для постійного
проживання; по-друге, для житлових
будинків законодавство визначає більш
жорсткі санітарні, конструктивні,
технічні та інші вимоги

Житловий будинок (приміщення) має бути
призначеним та придатним для
постійного проживання в ньому, а отже
відповідати нормам щодо опалення,
санітарно-епідеміологічним вимогам,
параметрам шуму, вібрації,
випромінювання тощо.

На підставі наказу Міністра
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України "Про прийняття національного
стандарту" від 5 квітня 2007 року N 117 з
метою удосконалення нормативної бази у
будівельному комплексі України та на
підставі рішення науково-технічної
ради Мінбуду від 15 лютого 2007 р. N 31
прийнято з наданням чинності з 1 грудня
2007 року ДСТУ-Н Б А.3.2-1:2007 "Система
стандартів безпеки праці в
будівництві. Настанова щодо визначення
небезпечних і шкідливих факторів та
захисту від їх впливу при виробництві
будівельних матеріалів і виробів та їх
використанні в процесі зведення та
експлуатації об'єктів будівництва",
розробленого Науково-дослідним
інститутом будівельного виробництва.

Сферою застосування стандарту є
будівельна індустрія, будівельне
виробництво, промисловість
будівельних матеріалів і виробів у
частині визначення і запобігання
небезпечним і шкідливим факторам, які
можуть супроводжувати створення і
використання будівельної продукції
шляхом реалізації технічних і
технологічних рішень, вжиття
необхідних індивідуальних і
колективних заходів захисту, наведених
у відповідних нормативних документах,
з метою забезпечення безпеки, гігієни
праці робітників, охорони їхнього
здоров'я і здоров'я людей, що
перебувають у будівлі, споруді або у
безпосередній близькості до них,
охорони довкілля.

Стандарт призначено для виробників
будівельних матеріалів і виробів,
розробників нормативних документів на
цю продукцію, організацій, що
використовують будівельні матеріали і
вироби для нового будівництва,
реконструкції, ремонтів будівель і
споруд незалежно від форм власності і
підпорядкування.

Будівельні об'єкти (будинки, споруди,
будівлі різного призначення) повинні
бути безпечні для здоров'я людей, що
перебувають всередині або на прилеглій
території як в процесі їх зведення, так
і під час експлуатації.

Забруднювачами середовища серед
іншого можуть бути продукти
життєдіяльності мікроорганізмів,
грибків, бактерій, вірусів внаслідок
наявності вологи в елементах споруд
або на поверхнях всередині споруд.

Джерелами забруднювачів можуть бути
будівельні матеріали;

- технологічні процеси і технічне
устаткування виробничих систем;

- інженерне і побутове обладнання
споруди;

- забруднене повітря, що надходить
ззовні;

- грунт під будівлею.

У період терміну служби будівельні
матеріали не повинні впливати на
якість повітря в приміщеннях будинку
або споруди, яка залежить від можливого
виділення хімічних сполук, волокон або
пилу, появи і розмноження
мікроорганізмів, плісняви, грибків,
бактерій тощо.

В матеріалах справи міститься копія
Акту перевірки дотримання санітарного
законодавства від 25.10.2004р. у АДРЕСА_1,
який складено та підписано посадовими
особами Державної
санітрно-епідеміологічної служби
України. Перевіркою виявлено наліт на
стінах у вітальні, на кухні біля труби
опалення, в туалеті на нижній частині
стін, у ванній кімнаті під
умивальником, а також сліди плісняви на
одязі і взутті.

Таким чином, на переконання суду
встановлені перевіркою факти свідчать
про непридатність АДРЕСА_1 для
проживання людини через
невідповідність приміщення квартири
встановленим стандартам у сфері
будівельної індустрії.

Відповідно до статті 34 Житлового
кодексу України та пункту 13 Правил
обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов, і надання їм
жилих приміщень в Українській РСР,
затверджених постановою Ради
Міністрів УРСР № 470 від 11 грудня 1984
року, потребуючими поліпшення житлових
умов визнаються громадяни: забезпечені
жилою площею нижче за рівень, що
визначається в порядку,
встановлюваному Радою Міністрів
Української РСР і Українською
республіканською радою професійних
спілок; які проживають у приміщенні, що
не відповідає встановленим санітарним
і технічним вимогам; які хворіють на
тяжкі форми деяких хронічних
захворювань, у зв'язку з чим не можуть
проживати в комунальній квартирі або в
одній кімнаті з членами своєї сім'ї.
Перелік зазначених захворювань
затверджується Міністерством охорони
здоров'я Української РСР за
погодженням з Українською
республіканською радою професійних
спілок; які проживають за договором
піднайму жилого приміщення в будинках
державного або громадського житлового
фонду чи за договором найму жилого
приміщення в будинках
житлово-будівельних кооперативів; які
проживають тривалий час за договором
найму (оренди) в будинках (квартирах), що
належать громадянам на праві приватної
власності; які проживають у
гуртожитках.

Статтею 39 Житлового кодексу України
визначено, що громадяни беруться на
облік потребуючих поліпшення житлових
умов за місцем проживання - виконавчим
комітетом районної, міської, районної в
місті, селищної, сільської Ради
народних депутатів за участю
громадської комісії з житлових питань,
створюваної при виконавчому комітеті.

Відповідачем не було надано до суду
доказів взяття ОСОБА_1 на облік, як
особи, яка потребує поліпшення
житлових умов, чим порушено права та
законні інтереси позивача, які мають
бути захищені в судовому порядку.

Вирішуючи цей спір, судом апеляційної
інстанції на підставі ч. 5 ст. 227 КАС
України враховано висновки і мотиви, з
яких були скасовані попередні рішення
у цій справі, що обов'язковим для суду
першої чи апеляційної інстанції при
розгляді справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
а тому не вбачає підстав для його
скасування. Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Виконавчого
комітету Харківської міської ради
залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського районного
суду м. Харкова від 22.08.2014р. по справі №
2-а-9447/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Кононенко
З.О.Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О.
Зеленський В.В. Повний текст ухвали
виготовлений 22.12.2014 р.