Справа № 2а/331/174/14 (331/7533/14а)
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"04" грудня 2014 р.справа № 2а/331/174/14
(331/7533/14а)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Уханенка С.А.

суддів: Богданенка І.Ю.
Дадим Ю.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу управління
Пенсійного Фонду України у Жовтневому
районі м.Запоріжжя на постанову
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 08 жовтня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного Фонду України у Жовтневому
районі м.Запоріжжя про визнання
протиправними дій , -

в с т а н о в и в:

У вересні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просив визнати
неправомірними дії відповідача щодо
відмови в здійсненні перерахунку та
виплати пенсії, як інваліду 3 групи
державної та додаткової пенсії,
всупереч вимогам ст.50 та ч.4 ст. 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" з 01.01.2014
року; зобов'язати відповідача
призначити пенсію та провести
перерахунок виплат державної та
додаткової пенсії, як інваліду 3 групи,
у відповідності з вимогами,
встановленими ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 54, ч.
3 ст. 67 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" з 01.01.2014 року з розрахунку
державної пенсії у розмірі шести
мінімальних пенсій за віком для
непрацездатних громадян та щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю з розрахунку 50 процентів
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком
дорівнюючої прожитковому мінімуму,
встановленому відповідно до Закону
України «Про прожитковий мінімум», з
урахуванням різниці, яка була
виплачена у цей період.

Постановою Жовтневого районного суду
м. Запоріжжя від 08 жовтня 2014 року позов
задоволено частково. Позовні вимоги в
частині визнання протиправною
бездіяльності та перерахування пенсії
за період з 01.01.2014 року по 17.03.2014 року -
залишено без розгляду. Визнано
протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Запоріжжя щодо відмови у
перерахунку додаткової пенсії ОСОБА_1 у
розмірах. передбачених ст.ст.50,54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі м.
Запоріжжя здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_1 додаткової пенсії
відповідно до ст.ст.50,54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком,
обраховану відповідно до ч. 1 ст.28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", з урахуванням положень
ст.50, ч.4 ст.54, ч.3 ст.67 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", починаючи
з 17.03.2014 року, з урахуванням вже
проведених виплат.

Додатковою постановою Жовтневого
районного суду м. Запоріжжя від 15
жовтня 2014 року викладено резолютивну
частину постанови Жовтневого
районного суду м. Запоріжжя від 08
жовтня 2014 року в наступній редакції.
Позов задоволено частково. Позовні
вимоги в

частині визнання протиправною
бездіяльності та перерахування пенсії
за період з 01.01.2014 року по 17.03.2014 року -
залишено без розгляду. Визнано
протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Запоріжжя щодо відмови у
перерахунку державної та додаткової
пенсії ОСОБА_1 у розмірах. передбачених
ст.ст.50,54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи". Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Запоріжжя здійснити
перерахунок та виплату ОСОБА_1
державної пенсії відповідно до ст. 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" у
розмірі не нижче шести мінімальних
пенсій за віком для непрацездатних
осіб та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю відповідно до ст.50
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" у
розмірі 50% прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
починаючи з 17.03.2014 року, з урахуванням
вже проведених виплат.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права, просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову постанову про відмову в
задоволенні адміністративного позову
в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, а також
правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права
та правової оцінки обставин у справі,
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи із
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
ОСОБА_1 має статус особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи (категорія І) та є інвалідом
3 групи. Перебуває на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Запоріжжя та
отримує пенсію по інвалідності на
підставі ст. 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, на підставі ст. 50 цього ж
Закону.

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 даного Закону визначені види
пенсій, які підлягають виплаті особам,
постраждалим внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС 1, 2, 3 та 4 категорій,
це зокрема, державна пенсія та
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 цього Закону (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) особам,
віднесеним до категорії 1 постраждалих
від Чорнобильської катастрофи, які є
інвалідами 3-ї групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірі 50
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ч. 4 ст. 54 Закону в усіх випадках
розмір пенсії для інвалідів 3 групи,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 6 мінімальних пенсій за
віком.

Таким чином, відповідно до норм статей
50, 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", за якими особам
постраждалим від аварії на
Чорнобильській АЕС та віднесеним до 1
категорії, інвалідам 3 групи, до яких
відноситься позивач, повинна
виплачуватися відповідачем щомісячно
пенсія у складі державної пенсії в
розмірі 6 мінімальних пенсій за віком
та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 50 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

При цьому, виплата пенсії позивачу
здійснювалась згідно положень
постанови Кабінету Міністрів України
№ 1210 від 23.11.2011 року, якою встановлено
розмір мінімальної пенсії по
інвалідності в залежності від групи
інвалідності та статусу, а також
встановлені розміри додаткової пенсії
до прожиткового мінімуму в залежності
від групи інвалідності та категорії
особи, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

У Рішенні №3-рп від 25.01.2012р.
Конституційний суд України зазначив,
що надання Верховною Радою України
права Кабінету Міністрів України
встановлювати у випадках, передбачених
законом, порядок та розміри соціальних
виплат та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, пов'язується з його функціями,
визначеними в пунктах 2, 3 статті 116
Конституції України. Отже, Кабінет
Міністрів України регулює порядок та
розміри соціальних виплат та допомоги,
які фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного
подання положення частини другої
статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116
Конституції України треба розуміти
так, що повноваження Кабінету
Міністрів України щодо розробки
проекту закону про Державний бюджет
України та забезпечення виконання
відповідного закону пов'язані з його
функціями, в тому числі щодо реалізації
політики у сфері соціального захисту
та в інших сферах. Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України.

Таким чином, суд погоджується з
доводами відповідача, що
Конституційний Суд України визнав
конституційним регулювання Кабінетом
Міністрів України розмір соціальний
виплат та допомог, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України.

Отже, суди загальної юрисдикції
України під час вирішення справ щодо
соціального захисту прав громадян
повинні застосовувати
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, прийняті на
підставі і на виконання Бюджетного
кодексу України, інших законів України,
в тому числі закону про Державний
бюджет України на відповідний рік.

Так, з 01.01.2014 року набрав чинності Закон
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік», яким і визначено, зокрема,
доходи і видатки Державного бюджету
України у 2014 році.

Проте, положеннями Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік» не
передбачено інших умов для реалізації
положень Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» ніж ті, які визначені
останнім. Зміни, зокрема, до ст.50,54
Закону в частині визначення розмірів
державної та додаткової пенсії особам
не вносилися, не делеговано права на
встановлення розмірів таких виплат і
Кабінету Міністрів України.

Водночас, Верховною Радою України 31
липня 2014 року (набрав чинності 03 серпня
2014 року) було прийнято Закон України
№1622-VIІ "Про внесення змін до Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2014 рік", яким доповнено "Прикінцеві
положення" Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік"
пунктом 6-7 та встановлено, що норми і
положення статей 50 та 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України.

Проте, на виконання наданого
зазначеним вище Законом права,
нормативні акти Кабінетом Міністрів
України з приводу встановлення
розмірів мінімальної пенсії по
інвалідності в залежності від групи
інвалідності та статусу, а також
встановлені розміри додаткової пенсії
до прожиткового мінімуму в залежності
від групи інвалідності та категорії
особи, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи не
приймалися.

Таким чином, враховуючи наведене, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, щодо безпідставності
застосування відповідачем постанови
Кабінету Міністрів України № 1210 від
23.11.2011 року при виплаті позивачу
державної та додаткової пенсії.

Також суд апеляційної інстанції вважає
за необхідне наголосити, що при
визначенні розміру державної пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
забезпечення" іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Також,суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо залишення без розгляду
позовних вимог, які заявлені поза
межами шестимісячного строку
звернення до суду з адміністративним
позовом.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку.

Виходячи з матеріалів справи
вбачається, що позивач не навів
поважних причин пропуску строку.

Враховуючи, що про своє порушене право
позивач мав відомості під час кожного
отримання пенсії, то поважні причини
пропуску звернення до суду за
висновком суду відсутні, тому наслідки
пропуску строку звернення до суду
підлягають застосуванню.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що судом
першої інстанції було повно
встановлені обставини справи та надана
правильна юридична оцінка, у зв'язку з
чим підстави для задоволення
апеляційної скарги та скасування
постанови суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Запоріжжя - залишити без
задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 08 жовтня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала є остаточною, оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
С.А. Уханенко

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
Ю.М. Дадим