Справа № 826/14942/14
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О.,
Суддя-доповідач: Кобаль
У Х В А Л А

Іменем України

17 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді
Кобаля М.І.,

суддів:
Епель О.В., Карпушової О.В.

при секретарі:
Пакіж О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги ОСОБА_2 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
29 жовтня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання незаконними дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до
суду із адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (далі -
Відповідач), в якому просив визнати
незаконним та скасувати акт фактичної
перевірки №5225/26-51-17-01/НОМЕР_1 від 01.07.2014
року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
29 жовтня 2014 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просив скасувати рішення
суду першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити вимоги
адміністративного позову в повному
обсязі.

Заслухавши представника позивача, що
прибув у судове засідання, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову -
без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
що на підставі наказу № 814-П від 20.06.2014
року та направлень на перевірку від
20.06.2014 року № 678, № 679, 01.07.2014 року
посадовими особами відповідача
проведено фактичну перевірку ФОП
ОСОБА_2 за період з 01.04.2011 року по 31.03.2014
року.

За наслідками перевірки відповідачем
складено акт фактичної перевірки
№5225/26-51-17-01/НОМЕР_1 від 01.07.2014 року та
встановлені наступні порушення:

- порушення п.176.2 «а» ст.176 Податкового
кодексу України (далі по тексту - ПК
України) від 02.12.2010 р. № 2755-VI із змінами
доповненнями, а саме: встановлено
ненарахування, неутримання та
неперерахування податку з доходів
найманих працівників на суму 14 084,58 грн.;

- порушення ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове держане соціальне
страхування», не утримано та не
перераховано ЄСВ за період 01.04.2011 року
по 31.03.2014 р. в сумі 38 701,93 грн.

Не погоджуючись з актом перевірки,
позивач звернувся за захистом своїх
прав та законних інтересів до суду.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні адміністративного позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
акт перевірки не є рішенням суб'єкта
владних повноважень у розумінні п. 1 ч. 1
ст. 17 КАС України, а тому не може бути
предметом спору в адміністративній
справі, оскільки висновки викладені в
ньому жодним чином не вплинули на права
та обов'язки позивача.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки він знайшов
своє підтвердження під час
апеляційного розгляду справи, виходячи
з наступного.

Згідно п.п. 20.1.4 п.п. 20.1 ст. 20 ПК України
контролюючі органи мають право
проводити відповідно до законодавства
перевірки і звірки платників податків
(крім Національного банку України), у
тому числі після проведення процедур
митного контролю та/або митного
оформлення.

Пунктом 75.1.статті 75 встановлено, що
контролюючі органи мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.3 п.75.1 ст. 75 ПК України
передбачено, що фактичною вважається
перевірка, що здійснюється за місцем
фактичного провадження платником
податків діяльності, розташування
господарських або інших об'єктів права
власності такого платника. Така
перевірка здійснюється контролюючим
органом щодо дотримання норм
законодавства з питань регулювання
обігу готівки, порядку здійснення
платниками податків розрахункових
операцій, ведення касових операцій,
наявності ліцензій, патентів, свідоцтв,
у тому числі про виробництво та обіг
підакцизних товарів, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами).

Відповідно до пп. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК
України фактична перевірка може
проводитися на підставі рішення
керівника контролюючого органу,
оформленого наказом, копія якого
вручається платнику податків або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції, під розписку до
початку проведення такої перевірки, та
за наявності хоча б однієї з таких
обставин: у разі отримання в
установленому законодавством порядку
інформації про використання праці
найманих осіб без належного оформлення
трудових відносин та виплати
роботодавцями доходів у вигляді
заробітної плати без сплати податків
до бюджету, а також здійснення фізичною
особою підприємницької діяльності без
державної реєстрації.

Згідно із п. 86.1 ст. 86 ПК України
результати перевірок (крім камеральних
та електронних перевірок) оформлюються
у формі акта або довідки, які
підписуються посадовими особами
контролюючого органу та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
довідка.

Акт (довідка), складений за
результатами перевірки та підписаний
посадовими особами, які проводили
перевірку, у строки визначені цим
Кодексом, надається платнику податків
або його законному представнику, який
зобов'язаний його підписати.

Строк складення акта (довідки) про
результати перевірки не зараховується
до строку проведення перевірки,
встановленого цим Кодексом (з
урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків з
висновками акта такий платник
зобов'язаний підписати такий акт
перевірки із зауваженнями, які він має
право надати разом з підписаним
примірником акта або окремо у строки,
передбачені цим Кодексом.

Пунктом 86.5 ст. 86 ПК України передбачено,
що акт (довідка) про результати
фактичних перевірок, визначених
статтею 80 цього Кодексу, складається у
двох примірниках, підписується
посадовими особами контролюючих
органів, які проводили перевірку,
реєструється не пізніше наступного
робочого дня після закінчення
перевірки. Акт (довідка) про результати
зазначених перевірок підписується
особою, яка здійснювала розрахункові
операції, платником податків та його
законними представниками (у разі
наявності).

Загальне поняття акта перевірки
наведено у пункті 3 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 22
грудня 2010 року № 984 (зареєстровано у
Міністерстві юстиції України 12 січня
2011 року за № 34/18772), згідно з яким акт - це
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства.

В даному випадку, в акті перевірки
відображено узагальнений опис
виявлених перевіркою порушень
законодавства, що в свою чергу
відповідає встановленим правилам
складання акта перевірки, не є правовим
документом, який встановлює
відповідальність суб'єкта
господарювання та, відповідно, не є
актом індивідуальної дії у розумінні ч.
1 статті 17 КАС.

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта
владних повноважень, які можуть бути
оскаржені до суду, є те, що вони
безпосередньо породжують певні
правові наслідки для суб'єктів
відповідних правовідносин і мають
обов'язковий характер. Висновки,
викладені у акті, не породжують
обов'язкових юридичних наслідків.

Таким чином, колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що акт перевірки не є
рішенням суб'єкта владних повноважень
у розумінні статті 17 КАС, не зумовлює
виникнення будь-яких прав і обов'язків
для осіб, робота (діяльність) яких
перевірялися, тому його висновки не
можуть бути предметом спору.

Отже, колегія суддів апеляційної
інстанції вважає, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам,
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній
скарзі, до уваги не приймаються,
оскільки є необґрунтованими та не є
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а постанову окружного
суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, Київський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити
без задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
29 жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно
до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення
в повному обсязі.

Головуючий - суддя
М.І. Кобаль

судді:
О.В. Епель

О.В. Карпушова

.

Головуючий суддя
Кобаль М.І.

Судді:
Епель О.В.

Карпушова О.В.