Справа № 539/3865/14-а
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний
адміністративний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 р. Справа № 539/3865/14-а

Головуючий 1 інстанції:
Гудков С.В.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Водолажська Н.С.,

Суддя Філатов Ю.М., Суддя Бенедик А.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м. Лубнах та Лубенському
районі Полтавської області на
постанову Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 02.12.2014р.
по справі № 539/3865/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Лубнах та Лубенському
районі Полтавської області

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання провести перерахунок
пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Лубенського міськрайонного суду
Полтавської області з
адміністративним позовом, в якому
просив: визнати неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України В
м. Лубнах та Лубенському районі
Полтавської області щодо призначення
та виплати ОСОБА_1 з 17.05.14 р. пенсії, як
інваліду 2 групи, в розмірі меншому, ніж
це встановлено ст.ст. 49, 50, ч. 4 ст. 54,
ст.ст. 67, 71 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»; зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України у
м. Лубнах та Лубенському районі
Полтавської області провести ОСОБА_1
перерахунок та виплату основної
(державної) пенсії в розмірі 8
мінімальних пенсій за віком, та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі не менше 75
% мінімальної пенсії за віком по другій
групі інвалідності з урахуванням
фактично здійснених виплат з 17.05.14 р. по
02.08.14 р. відповідно до ст.ст. 49, 50, ч.4 ст. 54,
ст.ст. 67,71 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленого ч. 1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Постановою Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 02.12.2014р.
по справі № 539/3865/14-а адміністративний
позов задоволено: визнано
неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в м. Лубни та
Лубенському районі щодо виплати ОСОБА_1
з 17.05.14 р. пенсії в розмірі меншому, ніж
це встановлено ст. ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»;
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в м. Лубни та Лубенському
районі провести перерахунок та виплату
ОСОБА_1 державної та додаткової пенсії
відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та 75 %
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», з 17.05.14 р. з
урахуванням фактично виплачених сум.

Відповідач не погодився з рішенням
суду першої інстанції та подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області від 02.12.2014р. по справі №
539/3865/14-а та прийняти нове судове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
з підстав, викладених в апеляційній
скарзі.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 КАС
України вищезазначена апеляційна
скарга розглядається в порядку
письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши постанову суду першої
інстанції, дослідивши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
категорії 1, інвалід 2 групи, та одержує
державну та додаткову пенсії
відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

З матеріалів справи також вбачається,
що починаючи з 01.01.12 р., в тому числі і у
2014 році, відповідач здійснює позивачу
виплату основної та додаткової пенсії
в розмірах, визначених постановою
Кабінету Міністрів України № 1210 від
23.11.11 р. «Про підвищення рівня
соціального захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», посилаючись на Закон
України «Про Державний бюджет України»
на 2012 та 2013 роки, згідно із яким норми і
положення статей 50 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2012
та 2013 роки. Розмір основної пенсії
згідно ст. 54 Закону з 01.01.14 р. становить
1518,4 грн., додаткової пенсії відповідно
до ст. 50 Закону - 379,6 грн.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
має право на отримання державної та
додаткової пенсії в розмірі,
встановленому ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а відповідач неправомірно відмовив у
проведенні перерахунку даних пенсій за
період з 17.05.14 р. Таким чином, суд першої
інстанції дійшов висновку про
необхідність захисту прав позивача на
отримання зазначених пенсій за період
з 17.05.14 р., а також зобов'язав
відповідача здійснити такий
перерахунок за вказаний період та
забезпечити виплату державної та
додаткової пенсій відповідно до вимог
ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», з урахуванням ст. 67 цього
Закону.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції в цій
частині, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорії зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту населення
визначені та закріплені в Законі
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 49 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до п. 4 ст. 54 Закону України
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (в редакції від 09.07.07 р.
згідно з Рішенням Конституційного
Суду України від 22.05.08 р. № 10-рп/2008), в
усіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими: по другій
інвалідності - 8 мінімальних пенсій за
віком.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
(в редакції від 09.07.07 р. згідно з
Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.08 р. № 10-рп/2008) особам, віднесеним
до першої категорії, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірах:
інвалідам другої групи - 75% мінімальної
пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (ч. 2 ст. 46
Конституції України).

Колегія суддів зазначає, що
положеннями Законом України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік» не
було передбачено обмежень щодо
застосування ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що позивач у період з
01.01.14 р. має право на отримання основної
державної пенсії по інвалідності та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі, який встановлено
положеннями ст.ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Посилання відповідача на той факт, що
пенсія позивачу у спірний період була
проведена та виплачена у розмірі,
визначеному постановою Кабінету
Міністрів України № 1210 від 23.11.11 р.,
колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки
застосування зазначених постанов було
розраховано на бюджетний період 2012, 2013
бюджетних роках, а тому у період з 01.01.14
р. вказана постанова застосуванню не
підлягала.

Крім того, слід зазначити, що
відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсій
позивачеві в період з 01.01.14 р.
застосуванню підлягають ст.ст. 50 та 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не вищевказана
постанова Кабінету Міністрів України
від 23.11.11 р. № 1210.

При цьому, вихідним критерієм
розрахунку додаткової пенсії,
передбаченої статтею 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», є
мінімальний розмір пенсії за віком,
який відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
вираховується, виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
тобто у 2008 році - статтею 58 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо застосування
розміру мінімального розміру пенсії за
віком, встановленого частиною 1 цієї
статті, тільки стосовно визначення
розмірів пенсій, призначених згідно з
цим Законом, на думку колегії суддів, не
є перешкодою для застосування даної
величини мінімального розміру пенсії
за віком до обрахування інших пенсій чи
доплат, пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною 1 цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (в редакції
згідно з Рішенням Конституційного
Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008) у
разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до статті 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір
щомісячної компенсації сім'ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Разом з цим, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що з 01.10.11 р.
набрала чинності нова редакція ч. 3 ст.
67 Закону «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
відповідно до якої, максимальний
розмір пенсії (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткової пенсії, цільової
грошової допомоги, пенсії за особливі
заслуги перед Україною, індексації та
інших доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність.

Колегія суддів з цього приводу вважає
за необхідне зазначити, що згідно зі
ст. 22 Конституції України
конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані.

При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи
(ст.58 Конституції України).

При цьому, колегія суддів виходить з
позиції Конституційного Суду України,
наведеній у пункті 2 мотивувальної
частини рішення у справі за
конституційним зверненням
Національного банку України щодо
офіційного тлумачення положення
частини першої статті 58 Конституції
України (справа про зворотну дію в часі
законів та інших нормативно-правових
актів) від 09.02.99 р. № 1-7/99, викладеної
стосовно дії загально - правового
принципу норми права у часі. Так, за
позицією Конституційного Суду України
дію нормативно-правового акта в часі
треба розуміти так, що вона починається
з моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним, чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Враховуючи, що пенсія позивачу
призначена до набрання чинності
Законом України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи»,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
обов'язок відповідача з 17.05.14 р. по 02.08.14
р. здійснювати позивачеві нарахування
та виплату державної та додаткової
пенсії у відповідності до приписів
ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (в редакції
згідно з Рішенням Конституційного
Суду України від 22.05.08 р. № 10-рп/2008)
виходячи із мінімального розміру
пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Наведені вище обставини стали
підставою для висновку суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення позовних вимог в цій
частині. Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції в цій
частині, оскільки доводи апеляційної
скарги його не спростовують.

Зважаючи на те, що постанова
Лубенського міськрайонного суду
Полтавської області від 02.12.2014р. по
справі № 539/3865/14-а в цій частині
прийнята з дотриманням вимог чинного
законодавства, колегія суддів не
виявила підстав для її скасування.

Разом з тим, Законом України «Про
внесення змін до Закону України «Про
державний бюджет України на 2014 рік» від
31.07.14 р., який набрав чинності 03.08.14 р.,
доповнено Розділ «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
державний бюджет України на 2014 рік»
пунктом 6-7, яким установлено, що норми і
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів бюджетів усіх
рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік.

На підставі наведеного, колегія суддів
зазначає, що з урахуванням внесених
змін у Закон України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік», які набрали
чинності 03.08.14 р., починаючи з цієї дати
до спірних правовідносин повинні
застосовуватись положення Постанови
Кабінету Міністрів України від 23.11.11 р.
№ 1210 «Про підвищення рівня соціального
захисту найбільш вразливих верств
населення».

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що позивач має право на
отримання основної державної пенсії по
інвалідності та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі,
який встановлено положеннями ст.ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 17.05.14 р. по 02.08.14
р.

Враховуючи, що фактично позивач у
період з 17.05.14 р. по 02.08.14 р. отримував
підвищення до пенсії у розмірі,
визначеному постановою Кабінету
Міністрів України від 23.11.11 р. № 1210 «Про
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верств населення»,
замість розміру визначеного ст.ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», колегія суддів приходить
до висновку, що заявлені позовні вимоги
підлягають задоволенню за період з
20.05.14 р. по 02.08.14 р.

При цьому колегія суддів зауважує, що,
приймаючи рішення, суд першої
інстанції не врахував положення Закону
України від 31.07.14 р. «Про внесення змін
до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік», який набрав
чинності 03.08.14 р., та необґрунтовано не
обмежив строк таких виплат 02.08.14 р.,
оскільки після зазначеної дати виплати
повинні проводитись у відповідності до
постанови Кабінету Міністрів України
від 23.11.11 р. № 1210.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС
України, суд розглядає адміністративні
справи не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Звертаючись до суду першої інстанції
позивач чітко визначив межі заявлених
позовних вимог та просив суд
зобов'язати відповідача провести
позивачу перерахунок та виплату
основної (державної) пенсії в розмірі 8
мінімальних пенсій за віком, та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі не менше 75
% мінімальної пенсії за віком по другій
групі інвалідності з урахуванням
фактично здійснених виплат з 17.05.14 р. по
02.08.14 р. відповідно до ст.ст. 49, 50, ч.4 ст. 54,
ст.ст. 67,71 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

В постанові суду першої інстанції не
наведено жодних обґрунтувань щодо
того, на якій підставі суд першої
інстанції вийшов за межі заявлених
позовних вимог, а посилання суду першої
інстанції на те, що за визначенням ст. 1
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсія - це щомісячні
виплати, які здійснюються на постійній
основі, один раз на місяць протягом
невизначеного періоду часу, а тому цей
вид виплат не є строковим і не може бути
призначений на певний строк є
безпідставним, оскільки позивач сам
просив захистити його права по 02.08.14 р.

Зважаючи на те, що судом першої
інстанції не враховано наведених
обставин, постанова Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області від 02.12.2014р. по справі №
539/3865/14-а підлягає скасуванню в частині
зобов'язання відповідача провести
перерахунок та виплату ОСОБА_1
державної та додаткової пенсії
відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та 75 %
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», з 03.08.14 р. з
урахуванням фактично виплачених сум.
Разом з тим, судом апеляційної
інстанції в цій частині не приймається
нової постанови про відмову в
задоволенні позовних вимог, оскільки
такі позовні вимоги до суду взагалі не
заявлялися.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 183-2, 195, 197, 198, 200,
202, 205, 207, 209, 254 КАС України, колегія
суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Лубнах та
Лубенському районі Полтавської
області на постанову Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області від 02.12.2014р. по справі №
539/3865/14-а - задовольнити частково.

Постанову Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 02.12.2014р.
по справі № 539/3865/14-а - скасувати в
частині зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в м. Лубни та
Лубенському районі провести
перерахунок та виплату ОСОБА_1
державної та додаткової пенсії
відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та 75 %
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», з 03.08.14 р. з
урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині постанову Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області від 02.12.2014р. по справі №
539/3865/14-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Водолажська
Н.С.Судді(підпис) (підпис) Філатов Ю.М.
Бенедик А.П.