Справа № 809/1307/14
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 р.
№
876/6450/14 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Курильця А.Р., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Івано-Франківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Івано-Франківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до ОСОБА_1 про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

встановив:

30.04.2014 позивач - Івано-Франківське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів звернувся в суд із
адміністративним позовом до ОСОБА_1 в
якому просив стягнути з відповідача
адміністративно-господарські санкції
в сумі 5762,50 грн та пеню в сумі 22,49 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що відповідно до вимог
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів» відповідач у 2013
році зобов'язаний був працевлаштувати 1
інваліда, однак цього не зробив, а тому
ним не виконано встановлений норматив
робочих місць для інвалідів, у зв'язку з
чим він був зобов'язаний до 15 квітня
наступного за звітним роком сплатити
адміністративно-господарські санкції
в сумі 5762,50 грн. Проте, відповідачем
вказану суму
адміністративно-господарських санкції
в добровільному порядку не сплачено, а
тому позивач просить їх стягнути в
судовому порядку з нарахуванням пені у
розмірі 120 % річної облікової ставки
НБУ, що діяла на момент сплати,
нарахованої на повну суму недоїмки за
весь її строк, тобто 22,49 грн.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
12.06.2014 у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Із цією постановою не погодився
позивач та оскаржив її в апеляційному
порядку. Вважає, що так прийнята з
неповним з'ясуванням судом обставин, що
мають значення для справи та з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, а тому просить її скасувати та
прийняти нову постанову, якою позов
задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянт посилається на те, що суд
першої інстанції не врахував того, що
обов'язок відповідача полягає не
тільки у створенні робочого місяця для
інваліда, а й у його працевлаштуванні.
Крім того апелянт зазначає, що суд
першої інстанції помилково вказав на
те, що у відповідача протягом 2013 року
працювало 7 найманих працівників,
оскільки серед вказаних осіб відсутнє
прізвище самого відповідача, який є
восьмим.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не прибули, хоча
належним чином повідомлені про його
дату, час та місце судового розгляду, що
підтверджується наявними у справі
розписками, а тому у відповідності до п.
2 ч. 1 ст. 197 КАС України, апеляційний
розгляд проведено у порядку письмового
провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційних вимог, вважає, що
апеляційна скарга задоволеною бути не
може.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні адміністративного позову
виходив з того, що згідно матеріалів
справи встановлено, що у відповідача в
2013 році середньооблікова кількість
штатних працівників, які працювали на
умовах трудового договору, становила 7
осіб, а тому виходячи з положень ст.ст.
19, 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів» до
нього не застосовується виконання
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і суд
апеляційної інстанції, з огляду на
таке.

Порядок, підстави та умови участі
суб'єктів господарювання в реалізації
державних гарантій для забезпечення
інвалідів рівними правами з іншими
громадянами регулюється Законом
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» від 21
березня 1991 року N 875-XII (в редакції чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин, далі - Закон N 875-XII).

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону N 875-XII,
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Частиною 1 ст. 19 Закону N 875-XII, для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Згідно ч. 2 цієї статті, підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до частини 9 статті 19 Закону
N 875-XII підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, в яких за
основним місцем роботи працює 8 і
більше осіб, реєструються у
відповідних відділеннях Фонду
соціального захисту інвалідів за своїм
місцезнаходженням і щороку подають цим
відділенням звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів.

Статтею 20 Закону України «Про
зайнятість населення» від 1 березня 1991
року N 803-XII (чинного на час виникнення
спірних правовідносин) Відповідно до
ч.1 ст.20 зазначеного Закону
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Отже, з аналізу наведених вище правових
положень можна дійти висновку, що
виконання нормативу працевлаштування
інвалідів встановлено для
роботодавців у яких працює 8 і більше
осіб.

З огляду на приписи статті 238
Господарського кодексу України, до
суб'єктів господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків, та за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України,
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення прав ведення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Таким чином, якщо до суб'єкта
господарювання не застосовується
норматив працевлаштування інвалідів,
то і адміністративно-господарські
санкції до нього застосованими бути не
можуть.

Як вбачається з матеріалів
адміністративної справи, 25.02.2014 ФОП
ОСОБА_1 подав до Івано-Франківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік № 8-060, у якому
зазначено, що середньооблікова
кількість штатних працівників
особового складу складає 8 осіб, з них:
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 0 осіб; кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог ст.19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» - 0
осіб; фонд оплати праці штатних
працівників - 92200,00 грн (а.с. 7).

Однак, 23.05.2014 ФОП ОСОБА_1 звернувся з
заявою до Івано-Франківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів про
проведення перевірки, оскільки ним
помилково у звіті 10-ПІ
середньооблікову кількість штатних
працівників зазначено - 8 осіб.

На вказану заяву позивачем надано
відповідь від 29.05.2014 № 04-203/520 про те, що
такі повноваження у зв'язку зі змінами
у законодавстві передані від Фонду
соціального захисту інвалідів до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
нагляду та контролю за додержанням
законодавства про працю. У зв'язку з
цим, відповідачу рекомендовано
звернутися з відповідною заявою до
територіальної інспекції з питань
праці в Івано-Франківській області (а.с.
43).

Керуючись вказаними рекомендаціями,
ОСОБА_1 звернувся до територіальної
державної інспекції з питань праці в
Івано-Франківській області з проханням
провести перевірку з питань дотримання
вимог законодавства про зайнятість та
працевлаштування інвалідів, оскільки
ним при подачі звіту за 2013 рік
помилково вказано 8 найманих
працівників замість 7 працівників.

Територіальна державна інспекція з
питань праці в Івано-Франківській
області в ході розгляду цього
звернення встановила, що станом на
01.01.2013 у ФОП ОСОБА_1 були наймані
наступні працівники: ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 (звільнена 03.06.2013), ОСОБА_6
(звільнена 03.06.2013), ОСОБА_7 (звільнена
18.02.2013), ОСОБА_8, ОСОБА_9 прийнята 18.02.2013,
ОСОБА_10 - 20.06.2013, ОСОБА_11 - 06.09.2013, ОСОБА_12 -
13.12.2013.

Згідно табелів обліку використання
робочого часу за 2013 рік у ФОП ОСОБА_1
середньооблікова кількість штатних
працівників особового складу
становить 7 осіб (82:12=6,8).

Таким чином, територіальна державна
інспекція з питань праці в
Івано-Франківській області зробила
висновок, що виконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів для ФОП ОСОБА_1 не
застосовується.

Вказаний лист за вих. №01-21/1125 від 25.04.2014
був направлений відповідачу і
директору Івано-Франківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (а.с. 18).
Однак, незважаючи на це,
Івано-Франківське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
виставило ФОП ОСОБА_1 розрахунок щодо
стягнення заборгованості по сплаті
адміністративно-господарських санкцій
за незайняті робочі місця для
працевлаштування інвалідів в розмірі
5762,50 грн та пені в розмірі 22,49 грн.

Крім того, згідно інформації
Косівського районного центру
зайнятості про кількість осіб, які
працювали на умовах трудового договору
з відповідачем у 2013 році вбачається, що
станом на 02.06.2014 в Косівському
районному центрі зайнятості
зареєстровано 7 трудових договорів з
ФОП ОСОБА_1, а саме з: ОСОБА_10, ОСОБА_8,
ОСОБА_2, ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_11 та
ОСОБА_3 (а.с. 48-55).

Суд апеляційної інстанції не приймає
до уваги посилання апелянта на те, що
судом першої інстанції не було
враховано того, що серед вказаних вище
7-ми працівників відсутнє прізвище
самого ОСОБА_1, який є 8-им, оскільки
згідно п. 2.1 Інструкції зі статистики
кількості працівників, затвердженої
наказом Державного комітету
статистики України від 28.09.2005 № 286 та
зареєстрованої у Міністерстві юстиції
України 30.11.2005 за № 1442/11722, в облікову
кількість штатних працівників
включаються усі наймані працівники,
які уклали письмово трудовий договір
(контракт) і виконували постійну,
тимчасову або сезонну роботу один день
і більше, а також власники підприємств,
якщо, крім доходу, вони отримували
заробітну плату на цьому підприємстві.

Отже, вказаною нормою чітко визначено,
що в облікову кількість штатних
працівників включаються тільки ті
штатні працівники, які уклали письмово
трудовий договір (контракт), а також
власники підприємств, якщо, крім
доходу, вони отримували заробітну
плату на цьому підприємстві.

Матеріалами справи встановлено, що
відповідач є фізичною особою -
підприємцем, а тому не може сам із собою
укласти трудовий договір. Згідно з
нормами Податкового кодексу України
фізична особа-підприємець від
провадження господарської діяльності
отримує доходи, які оподатковуються в
залежності від обраної системи
оподаткування, а саме якщо підприємець
обрав спрощену систему оподаткування
відповідно до ст. 292 ПК України,
загальну систему оподаткування -
відповідно до ст. 177 ПК України.

Отже, оскільки дохід від провадження
господарської діяльності не є
заробітною платою, а фізична
особа-підприємець не може укладати із
собою трудовий договір та отримувати у
себе заробітку плату, доводи апелянта
про неврахування під час визначення
середньооблікової кількості штатних
працівників за 2013 рік самого
відповідача, є безпідставними.

Також, судом першої інстанції вірно
встановлено, що постановою Кабінету
Міністрів України за № 70 від 31.01.2007 «Про
реалізацію статей 19 і 20 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» затверджено
Порядок проведення перевірки
підприємств, установ, організацій та
фізичних осіб, що використовують
найману працю. Цей Порядок визначає
механізм проведення відділеннями
Фонду соціального захисту інвалідів
перевірок підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, що
використовують найману працю, в яких за
основним місцем роботи працює вісім і
більше осіб, щодо дотримання ними вимог
статей 19 і 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні».

Відповідно до п. 3 цього Порядку
відділення Фонду за наказом його
керівника може проводити планові та
позапланові, виїзні та невиїзні
перевірки. Планові та позапланові
перевірки проводяться в робочий час
роботодавця, встановлений правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно із п. 5 зазначеного Порядку
позапланова виїзна перевірка
проводиться незалежно від кількості
раніше проведених перевірок за
рішенням суду, у разі звернення
фізичних та юридичних осіб про
порушення роботодавцем вимог
законодавства, за бажанням роботодавця
та у разі неподання роботодавцем звіту
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів або подання такого звіту з
помилками, що призвели до несплати суми
адміністративно-господарських санкцій
або сплати їх у неповному обсязі.

Однак, відповідно до п. 5 ч. 7 Закону
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
діяльності Міністерства аграрної
політики та продовольства України,
Міністерства соціальної політики
України, інших центральних органів
виконавчої влади, діяльність яких
спрямовується та координується через
відповідних міністрів» N 5462-VI від 16.10.2012
(далі - Закон N 5462-VI від 16.10.2012) частина 8
статті 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» викладена в наступній
редакції: «центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з питань нагляду та контролю
за додержанням законодавства про
працю, зайнятість населення, з метою
контролю за виконанням нормативу
робочих місць, передбаченого частиною
першою цієї статті, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, здійснює перевірки
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, щодо реєстрації у Фонді
соціального захисту інвалідів, подання
ними звітів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів, виконання
нормативу робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів, у тому
числі шляхом зарахування».

Відповідно до Прикінцевих положень
Закону N 5462-VI від 16.10.2012 цей Закон
набирає чинності з дня, наступного за
днем його опублікування, крім пункту 78
розділу I цього Закону, який набирає
чинності з 1 січня 2013 року.

Оскільки Законом № 5462-VI від 16.10.2012
внесено зміни до частин 7 та 8 ст. 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», в
Прикінцевих положень Закону № 5462-VI
зобов'язано Кабінет Міністрів України
у тримісячний строк з дня набрання
чинності цим Законом привести свої
нормативно-правові акти у
відповідність із цим Законом та
забезпечити приведення
міністерствами, іншими центральними
органами виконавчої влади їх
нормативно-правових актів у
відповідність із цим Законом.

Відповідно до Положення про Державну
інспекцію України з питань праці
затвердженого Указом Президента
України N 386/2011, 06.04.2011 Державна
інспекція України з питань праці є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Віце-прем'єр-міністра
України - Міністра соціальної політики
України.

Органи Держпраці України входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики з питань нагляду та контролю
за додержанням законодавства про
працю, зайнятість населення,
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності, у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням,
на випадок безробіття в частині
призначення нарахування та виплати
допомоги, компенсацій, надання
соціальних послуг та інших видів
матеріального забезпечення з метою
дотримання прав і гарантій
застрахованих осіб.

Аналіз вказаних правових норм дає
підстави дійти висновку, що положення
Порядку проведення перевірки
підприємств, установ, організацій та
фізичних осіб, що використовують
найману працю, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
за № 70 від 31.01.2007 року «Про реалізацію
статей 19 і 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» щодо визначення права
проводити планові та позапланові,
виїзні та невиїзні перевірки
відділенням Фонду не відповідають
положенням Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», оскільки внесено відповідні
зміни Законом № 5462-VI від 16.10.2012.

Відтак, у позивача були відсутні
правові підстави провести таку
перевірку ФОП ОСОБА_1 за його
зверненням, а порядок проведення таких
перевірок інспекцією з питань праці не
приведено у відповідність із нормами
Закону № 5462-VI від 16.10.2012.

У зв'язку з цим, територіальна державна
інспекція з питань праці в
Івано-Франківській області розглянула
заяву ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання
вимог законодавства про зайнятість та
працевлаштування інвалідів та листом
№01-21/1125 від 25.04.2014 року повідомила
Івано-Франківське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів,
що згідно табелів обліку використання
робочого часу за 2013 рік у ФОП ОСОБА_1
середньооблікова кількість штатних
працівників особового складу
становила 7 осіб (а.с. 18).

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив у
задоволенні позовних вимог, правильно
і повно встановив обставини справи та
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування
оскаржуваної постанови, суд
апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Івано-Франківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року у справі № 809/1307/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів, після
набрання нею законної сили, може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
А.Р. Курилець

В.В. Ніколін