Справа № 2а-3522/11
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року
Справа № 876/9071/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Багрія В.М., Старунського Д.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську на постанову
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 10
лютого 2011 року по справі № 2а-3522/11 за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську про зобов'язання
здійснити нарахування та виплату
підвищення до пенсії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23 листопада 2010 року звернулася
до суду з адміністративним позовом, в
якому просила поновити строк звернення
до суду та зобов'язати відповідача
здійснити нарахування та виплату
підвищення до пенсії як дитині війни в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» за
період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня
2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 жовтня 2010
року.

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від
29 листопада 2010 року, яка не
оскаржувалась в апеляційному порядку,
позовні вимоги за період до 23 травня 2010
року відповідно до статті 100 КАС
України залишено без розгляду у зв'язку
з пропуском позивачем строку звернення
до суду.

Постановою Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 10 лютого 2011 року
позов задоволено. Зобов'язано
відповідача здійснити нарахування та
виплату позивачу підвищення до пенсії
як дитині війни в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком починаючи
з 23 травня 2010 року відповідно до статті
6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» з урахуванням статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.
Постанову суду звернено до негайного
виконання.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій покликається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати постанову суду
першої інстанції в частині задоволення
позовних вимог і прийняти в цій частині
нову постанову, якою повністю
відмовити в задоволенні позовних
вимог. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги вказує на те, що
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій здійснювалось в
розмірах передбачених законами
України, якими було затверджено
Державний бюджет України на
відповідний рік, та в межах
передбачених на це видатків, а також на
те, що законодавством не визначено з
якого саме розміру мінімальної пенсії
за віком слід визначати розмір
підвищення до пенсії дітям війни.

Оскільки апеляційну скаргу подано на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої пунктом 2 частини 1
статті 183-2 КАС України, суд апеляційної
інстанції відповідно до пункту 3
частини 1 статті 197 КАС України
розглядає справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
висновку, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково, оскаржувану
постанову - змінити з наступних
підстав.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100 КАС
України адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала.

Оскільки позивач звернулася до суду 23
листопада 2010 року та не навела поважних
причин пропуску строку звернення до
суду, суд першої інстанції правильно
залишив без розгляду позовні вимоги за
період до 23 травня 2010 року.

Суд погоджується з висновком суду
першої інстанції, що позовні вимоги
щодо здійснення позивачу нарахування
та виплати недоплаченого підвищення до
пенсії як дитині війни починаючи з 23
травня 2010 року підлягають задоволенню,
так як Законом України «Про Державний
бюджет на 2010 рік» дію статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» не було зупинено чи змінено.
Відповідно до положень Закону України
«Про Державний бюджет України на 2010
рік» розміри державних соціальних
гарантій на 2010 рік, що визначаються
залежно від прожиткового мінімуму,
встановлюються відповідними законами
України, цим Законом, та
нормативно-правовими актами Кабінету
Міністрів України. Такі ж норми містив
Закон України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» до прийняття 14
червня 2011 року Верховною Радою України
Закону України № 3491-VI «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік». Тому
відповідач у 2010 році та 2011 році до
набрання чинності постановою Кабінету
Міністрів України від 06 липня 2011 року №
745 «Про встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка була прийнята
на виконання вимог Закону України №
3491-VI «Про внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» повинен був діяти відповідно
до вимог діючої норми статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», згідно з якою дітям війни
пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Наявність у позивача права на
отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
є визначальною для вирішення даного
спору, окрім цього це право
гарантується Конституцією України
(стаття 46 Конституції України).

Крім того, згідно із чинним
законодавством розмір мінімальної
пенсії за віком визначається лише за
правилами, передбаченими частиною 1
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір, немає. Тому
правильними є висновки суду першої
інстанції щодо неприйняття до уваги
положень ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абз. 1 частини 1 цієї
статті, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання підвищення до пенсії.

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

Однак, суд не погоджується з висновком
суду першої інстанції щодо обов'язку
відповідача виконати постанову
негайно, оскільки звертаючи до
негайного виконання постанови щодо
присудження виплати пенсії, інших
періодичних платежів з Державного
бюджету України або позабюджетних
державних фондів, які були прийняті в
порядку скороченого провадження, суд
повинен був застосовувати положення
пункту 1 частини 1 статті 256 КАС України,
який є спеціальним для даної категорії
справ, відповідно до якого постанови
суду про присудження виплати пенсії,
інших періодичних платежів з
Державного бюджету України або
позабюджетних державних фондів
підлягають негайному виконанню у межах
суми стягнення за один місяць.

За наведених обставин суд приходить до
висновку, що суд першої інстанції
правильно вирішив справу по суті, однак
допустив помилкове застосування норм
процесуального права, що відповідно до
пункту 1 статті 201 КАС України є
підставою для зміни оскаржуваної
постанови.

Керуючись статтями 160,183-2, 195, 197, 198, 201, 205,
207, 254, 256 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську задовольнити
частково.

Постанову Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 10 лютого 2011 року по справі
№ 2а-3522/11 за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську про зобов'язання
здійснити нарахування та виплату
підвищення до пенсії - змінити,
виклавши четвертий абзац резолютивної
частини постанови в наступній
редакції: «Звернути постанову суду до
негайного виконання в межах суми
стягнення за один місяць».

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.І. Рибачук

Судді
В.М. Багрій

Д.М. Старунський