Справа № 2-а-13380/10/2670
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Блажівська
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

23 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко
Я.Б. та Романчук О.М.,

при секретарі -
Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційну скаргу
Дочірнього підприємства «Сіріус-2» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 08 червня 2012 року у
справі за адміністративним позовом
Дочірнього підприємства «Сіріус-2» до
Київської міської ради, третя особа:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Світ книжок» про
визнання протиправним рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2010 року позивач - Дочірнє
підприємство «Сіріус-2» звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Київської міської ради, третя особа:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Світ книжок», про
визнання протиправним та нечинним з
дати прийняття рішення Київської
міської ради за № 241/2310 «Про передачу
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Світ книжок»
земельних ділянок для будівництва,
експлуатації та обслуговування
адміністративно-торгівельного
комплексу з вбудованими та
прибудованими приміщеннями
громадського і побутового призначення
з наземним і підземним паркінгом на
вул. Жилянській, 148-162 у Шевченківському
районі м. Києва».

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 08
червня 2012 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 08 червня 2012 року та
постановити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги. Свої
вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
судом першої інстанції при
постановленні оскаржуваного рішення
було порушено норми матеріального та
процесуального права, неповно
з'ясовано обставини справи, не доведено
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 09 серпня 2012
року рішення суду першої інстанції
скасовано, провадження у справі
закрито відповідно п. 1 ч. 1 ст.157 КАС
України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 23 жовтня 2014 року ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 09 серпня 2012
року скасовано, а справу направлено до
суду апеляційної інстанції для
розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Дочірнього підприємства «Сіріус-2» -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 08 червня 2012 року - без змін,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції виходив з того, що станом на
час розгляду даної адміністративної
справи представниками позивача не
надано, а судом не встановлено доказів
на підтвердження того, що ДП «Сіріус-2»
є законним землекористувачем
земельних ділянок, які оскаржуваним
Рішенням від 17 вересня 2009 року № 241/2310
передано ТОВ «Світ книжок». Відтак суд
дійшов висновку, що ДП «Сіріус-2» не
доведено порушення оскаржуваним
рішенням його законних прав та
інтересів.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з
наявних матеріалів справи, 19 вересня 2009
року міськрадою було прийнято рішення
№ 241/2310 «Про передачу Товариству з
обмеженою відповідальністю «Світ
книжок» земельних ділянок для
будівництва, експлуатації та
обслуговування
адміністративно-торговельного
комплексу з вбудованими та
прибудованими приміщеннями
громадського і побутового призначення
з наземним і підземним паркінгом на
вул. Жилянській, 148-162 у Шевченківському
районі м. Києва».

Згідно з пунктом 1 даного рішення було
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельних ділянок ТОВ «Світ
книжок» для будівництва, експлуатації
та обслуговування
адміністративно-торговельного
комплексу з вбудованими та
прибудованими приміщеннями
громадського і побутового призначення
з наземним і підземним паркінгом на
вул. Жилянській, 148-162 у Шевченківському
районі м. Києва.

Відповідно до пункту 2 цього рішення
передано ТОВ «Світ книжок», за умови
виконання пункту 3 рішення, земельні
ділянки загальною площею 0,98 га для
будівництва, експлуатації та
обслуговування
адміністративно-торговельного
комплексу з вбудованими та
прибудованими приміщеннями
громадського і побутового призначення
з наземним і підземним паркінгом на
вул. Жилянській, 148-162 у Шевченківському
районі, у зв'язку з переходом права
власності на майно (договір
купівлі-продажу від 19.06.2009, акт
прийому-передачі нежилих приміщень від
19.06.2009), у тому числі:

- ділянка № 1 площею 0,85 га - у
довгострокову оренду на 15 років, з них:
площею 0,31 га - за рахунок частини
земель, відведених відповідно до
рішення виконавчого комітету
Київської міської Ради депутатів
трудящих від 15.12.75 №1263/7 «Про відведення
земельної ділянки
трамвайно-тролейбусному управлінню
виконкому міськради під будівництво
станції лінії швидкісного трамваю з
відділенням автоматичного регулювання
швидкості» та 0,54 га - за рахунок міських
земель, не наданих у власність чи
користування;

- ділянка № 2 площею 0,13 га (в межах
червоних ліній) -у короткострокову
оренду на 5 років, з них: площею 0,01 га - за
рахунок частини земель, відведених
відповідно до рішення виконавчого
комітету Київської міської Ради
депутатів трудящих від 15.12.75 №1263/7 «Про
відведення земельної ділянки
трамвайно-тролейбусному управлінню
виконкому міськради під будівництво
станції лінії швидкісного трамваю з
відділенням автоматичного регулювання
швидкості» та площею 0,12 га - за рахунок
міських земель, не наданих у власність
чи користування.

Вважаючи вказане рішення протиправним,
позивач звернувся до
адміністративного суду з даним
позовом.

Обговорюючи правомірність вимог
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Відповідно до частини 1 статті 123
Земельного кодексу України, в редакції,
що діяла на час виникнення спірних
правовідносин, надання земельних
ділянок державної або комунальної
власності у користування здійснюється
на підставі рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування. Рішення зазначених
органів приймається на підставі
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок у разі: зміни
цільового призначення земельних
ділянок; надання в користування
земельних ділянок, межі яких не
встановлені в натурі (на місцевості).
Надання у користування земельної
ділянки, межі якої встановлені в натурі
(на місцевості), без зміни її цільового
призначення, здійснюється на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо складання документа, що посвідчує
право користування земельною ділянкою.

Особа, зацікавлена в одержанні у
користування земельної ділянки із
земель державної або комунальної
власності за проектом її відведення,
звертається з клопотанням про вибір
місця розташування земельної ділянки
до відповідної сільської, селищної,
міської, районної, обласної ради,
Кабінету Міністрів України, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевої державної адміністрації.

До клопотання додаються матеріали,
передбачені частиною п'ятою статті 151
цього Кодексу.

Вибір місця розташування земельної
ділянки та надання дозволу і вимог на
розроблення проекту її відведення
здійснюються у порядку, встановленому
статтею 151 цього Кодексу.

Умови і строки розроблення проектів
відведення земельних ділянок
визначаються договором, укладеним
замовником з виконавцем цих робіт
відповідно до типового договору.
Типовий договір на розробку проекту
відведення земельної ділянки
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Розроблений проект відведення
земельної ділянки погоджується з
територіальним органом виконавчої
влади з питань земельних ресурсів,
органом містобудування і архітектури
та охорони культурної спадщини,
природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами, а
також з відповідним територіальним
органом виконавчої влади з питань
лісового або водного господарства (у
разі вилучення (викупу), надання, зміни
цільового призначення земельних
ділянок лісогосподарського
призначення чи водного фонду).

Погоджений проект відведення
земельної ділянки після одержання
позитивного висновку державної
землевпорядної експертизи у випадках,
передбачених законом, подається разом
з клопотанням про надання земельної
ділянки до відповідної державної
адміністрації, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим або
сільської, селищної, міської, районної,
обласної ради, які розглядають його в
місячний строк і в межах своїх
повноважень, визначених цим Кодексом,
приймають рішення про надання
земельної ділянки у користування
(частини 2-7 Земельного кодексу України).

Згідно з частиною 10 статті 123
Земельного кодексу України рішенням
про надання земельної ділянки у
користування за проектом її відведення
здійснюється:

затвердження проекту відведення
земельної ділянки;

вилучення (викуп) земельних ділянок у
землекористувачів (землевласників) із
затвердженням умов вилучення (викупу)
земельних ділянок (у разі
необхідності);

надання земельної ділянки особі у
користування з визначенням категорії
земель та її використання і
затвердженням умов надання, у тому
числі (у разі необхідності) вимог щодо
відшкодування втрат
сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва,
встановлення обґрунтованих граничних
термінів забудови земельної ділянки.

Як вірно зауважено судом першої
інстанції, підставою заявлених
позовних вимог про визнання
протиправним Рішення від 17 вересня 2009
року № 241/2310 позивачем зазначено те, що
при передачі земельної ділянки в
користування третій особі
відповідачем було порушено права
позивача, як законного користувача
спірної земельної ділянки.

Так, Розпорядженнями Радянської
районної державної адміністрації м.
Києва від 28 травня 1997 року № 466 «Про
впорядкування стихійної торгівлі,
благоустрій території з встановленням
тимчасових торговельних наметів по
вул. Жилянській, 160» дозволено
Дочірньому підприємству «Сіріус-2»
замовити в Управлінні дизайну міського
середовища та реклами
архітектурно-планувальне завдання на
благоустрой території з встановленням
тимчасових торговельних наметів по
вул. Жилянській, 160.

Розпорядженнями Радянської районної
державної адміністрації м. Києва від 16
лютого 1998 року № 121 «Про внесення
доповнення до розпорядження
Радянської районної державної
адміністрації м. Києва № 330 від 14 квітня
1997 року «Про впорядкування роботи
ринків та торгівлі в неустановлених
місцях» Дочірньому підприємству
«Сіріус-2» надано право організувати по
вул. Жилянській, 160 міні-ринок.

На виконання вищевказаних
розпоряджень між Дочірнім
підприємством «Сіріус-2» та Радянською
районною державною адміністрацією м.
Києва укладено Договір на право
тимчасового користування землею (в
тому числі на умовах оренди) № б/н від 10
жовтня 1997 року, відповідно до якого ДП
«Сіріус-2» було передано земельну
ділянку загальною площею 48 кв.м. за
рахунок земель міста в тимчасове
короткострокове користування на
умовах оренди строком до 31 грудня 1997
року для експлуатації та
обслуговування павільйону на просп.
Перемоги, 3а у Радянському районі.

1 жовтня 1997 року між Дочірнім
підприємством «Сіріус-2» та Радянською
районною державною адміністрацією м.
Києва укладено Договір на право
тимчасового користування землею (в
тому числі на умовах оренди) № б/н,
відповідно до якого ДП «Сіріус-2» було
передано земельну ділянку площею 501
кв.м. за рахунок земель міста в
тимчасове короткострокове
користування на умовах оренди строком
до 31 грудня 1997 року для експлуатації та
обслуговування наметового міні ринку
по вул. Жилянській, 160 у Радянському
районі.

5 липня 1999 року між Дочірнім
підприємством «Сіріус-2»та Радянською
районною державною адміністрацією м.
Києва укладено Договір на право
тимчасового користування землею на
умовах оренди № б/н, відповідно до
якого ДП «Сіріус-2» було передано
земельну ділянку площею 912,0 кв.м. за
рахунок земель загального
користування на умовах оренди в
тимчасове короткострокове
користування строком до 31 грудня 1999
року для експлуатації та
обслуговування торговельних наметів
та рядів (міні-ринок) по вул. Жилянській,
148-160 у Радянському районі.

1 червня 2000 року між Дочірнім
підприємством «Сіріус-2» та Радянською
районною державною адміністрацією м.
Києва укладено Договір оренди
земельної ділянки № 88-136, відповідно до
якого ДП «Сіріус-2» було надано в оренду
земельну ділянку площею 912,0 кв.м.
строком до 1 червня 2000 року для
експлуатації та обслуговування
торговельних наметів та рядів
(міні-ринок) по вул. Жилянській, 148-160 у
Радянському районі. Суд першої
інстанції дійшов висновку, яки сторони
не спростовують та з яким погоджується
суд апеляційної інстанції, що в тесті
договору було допущено описку щодо
строку дії договору, адже договір
очевидно діяв до 1 червня 2001 року (тобто
був укладений строком на рік, а не на
один день).

4 грудня 2008 року Дочірнє підприємство
«Сіріус-2» звернулося до Київської
міської ради з клопотанням (заявою) про
надання у користування (оренда строком
на 5 років) земельної ділянки в м. Києві,
вул. Жилянська, код ділянки 88-168-033р
розміром 0,34 га.

Бездіяльність Київської міської ради
щодо не розгляду вищевказаного
клопотання була предметом судового
оскарження, в результаті чого
постановою Шевченківського районного
суду міста Києва у справі № 2а-1920/2009,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 квітня 2012 року, адміністративний
позов ДП «Сиріус-2» до Київської
міської ради, третя особа -ТОВ «Світ
книжок» про зобов'язання розглянути
заяву та прийняти рішення задоволено;
зобов'язано Київську міську раду
розглянути клопотання (заяви)
Дочірнього підприємства «Сиріус-2»,
подане 4 грудня 2008 року в приймальню
Київради з земельних питань та
зареєстроване за № К-14782 і прийняти по
ньому рішення.

На час розгляду вказаної справи судом
першої інстанції клопотання
Дочірнього підприємства «Сиріус-2»,
подане 4 грудня 2008 року в приймальню
Київради з земельних питань та
зареєстроване за № К-14782, Київською
міською радою не розглянуте.

Водночас колегією суддів встановлено,
що відповідно до рішення Київської
міської ради від 02 жовтня 2013 року
№100/9688, опублікованого на офіційному
сайті Київської міської ради,
клопотання Дочірнього підприємства
«Сиріус-2», подане 4 грудня 2008 року про
надання земельної ділянки в оренду на 5
років для експлуатації ринку з
гостьовою автостоянкою, кафе та
адміністративною будівлею на вул.
Жилянській у Шевченківському районі м.
Києва та додані документи розглянуто
та вирішено відмовити у наданні
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки Дочірньому підприємству
"Сіріус-2" на вул. Жилянській у
Шевченківському районі м. Києва
орієнтовною площею 0,34 га в оренду на 5
років для експлуатації ринку з
гостьовою автостоянкою, кафе та
адміністративною будівлею (справа
К-14782).

Крім того, як зауважено судом першої
інстанції, останній договір оренди
земельної ділянки площею 912,0 кв.м. було
укладено між позивачем та Радянською
районною державною адміністрацією м.
Києва 1 червня 2000 року. Докази на
підтвердження факту подальшого
укладення аналогічних договорів
оренди або внесення змін до тих, які
укладено (зокрема, їх пролонгація) в
матеріалах справи відсутні.

В той же час, чинне земельне
законодавство України не передбачає
автоматичного поновлення дії договору
оренди земельної ділянки, а передбачає
лише переважне право землекористувача
на подальше укладення такого договору
оренди.

Крім того, станом на час укладення та
закінчення строку Договору оренди
земельної ділянки № 88-136 від 1 червня 2000
року була чинною стаття 27 Закону
України «Про оренду землі», якою було
визначено, що після закінчення строку,
на який було укладено договір, орендар,
який належно виконував обов'язки
відповідно до умов договору, має за
інших рівних умов переважне право на
поновлення договору. У разі
продовження договору оренди на новий
строк його умови можуть бути змінені за
згодою сторін.

Водночас докази на підтвердження того,
що позивачем з 2001 року поновлено дію
Договору про оренду спірної земельної
ділянки в матеріалах справи відсутні
та судом не встановлено.

Крім того, згідно з правовою позицією
Верховного Суду України, викладеною в
Постанові від 20 травня 2008 року № 30/234,
«Відповідно до частини 1 статті 33
Закону України «Про оренду землі»
після закінчення строку, на який було
укладено договір оренди землі, орендар,
який належно виконував обов'язки
відповідно до умов договору, має за
інших рівних умов переважне право на
поновлення договору. Згідно з пунктом 34
статті 26 Закону України «Про місцеве
самоврядування» до виключної
компетенції міської ради належить
вирішення відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин, які
розглядаються виключно на пленарному
засіданні ради - сесії. Таким чином,
враховуючи що чинним законодавством не
передбачено автоматичного поновлення
договорів оренди землі, реалізація
переважного права на поновлення
договору оренди земельної ділянки в
разі відсутності заперечень з боку
сторін можливе лише за наявності
відповідного рішення органу місцевого
самоврядування».

Позивачем не надано доказів на
підтвердження того, що ДП «Сіріус-2» є
законним землекористувачем земельних
ділянок, які оскаржуваним Рішенням від
17 вересня 2009 року № 241/2310 передано ТОВ
«Світ книжок».

Крім того, згідно з клопотанням (заявою)
від 4 грудня 2008 року Дочірнє
підприємство «Сіріус-2» зверталося до
Київської міської ради про надання у
користування (оренда строком на 5 років)
земельної ділянки в м. Києві, вул.
Жилянська, код ділянки 88-168-033р, розміром
0,34 га. В той же час, згідно з клопотанням
(заявою) від 2 липня 2007 року ТОВ «Світ
книжок» просило надати у користування
земельну ділянку в м. Києві, вул..
Жилянська 148-162, розміром 2 га,
кадастровий номер 88:168:040.

Окремо, колегія суддів звертає увагу на
те, що позивач звернувся із клопотанням
про надання йому у користування
земельної ділянки 04 грудня 2008 року,
тоді як ТОВ «Світ книжок» звернувся з
аналогічним клопотанням 02.07.2007 року,
тобто раніше ніж позивач.

Частиною 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Відповідно до частини 2 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно з вищевказаними нормами права,
особа має право звернутись до
адміністративного суду з позовом у
разі, якщо вона вважає, що рішенням,
дією чи бездіяльністю відповідача
(суб'єкта владних повноважень) порушено
її права, свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин. При цьому,
обставину дійсного (фактичного)
порушення відповідачем своїх прав,
свобод чи інтересів особа має довести
належними та допустимими доказами.

Задоволенню в адміністративному
судочинстві підлягають лише ті вимоги,
які відновлюють порушені права чи
інтереси особи в сфері
публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України захист прав,
свобод та інтересів осіб завжди є
наступним, тобто передбачає наявність
встановленого судом факту їх
порушення.

Отже, право на судовий захист має лише
та особа, яка є суб'єктом (носієм
порушених прав, свобод чи інтересів.
Тож для того, щоб особі було надано
судовий захист, суд встановлює, чи
особа дійсно має порушене право,
свободу чи інтерес, і це право, свобода
чи інтерес порушені відповідачем.

Враховуючи вимоги Кодексу
адміністративного судочинства
України, особа повинна довести факт
порушення її прав чи охоронюваних
законом інтересів оскаржуваним
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна позиція підтверджується і
змістом окремих рішень
Конституційного Суду України, зокрема,
рішення № 6-рп/1997 від 25 листопада 1997
року за конституційним зверненням
громадянки ОСОБА_3 щодо офіційного
тлумачення частини 2 статті 55
Конституції України та статті 248-2
Цивільного процесуального кодексу
України та рішення № 9-рп/1997 від 25
грудня 1997 року за конституційним
зверненням громадян ОСОБА_2, ОСОБА_4 та
інших громадян щодо офіційного
тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції
України.

Зі змісту вказаних рішень
Конституційного Суду України випливає,
що кожен має право звернутися до суду,
якщо його права чи свободи порушені або
порушуються, створено або створюються
перешкоди для їх реалізації або мають
місце інші ущемлення прав та свобод.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що в даному судовому провадженні ДП
«Сіріус-2» не довело належними засобами
доказування того факту, що станом на
час винесення оскаржуваного рішення
дане підприємство було законним
користувачем саме земельної ділянки
загальною площею 0,98 га, кадастровий
номер 88:168:040, яку оскаржуваним рішенням
було передано третій особі, тобто того
факту, що внаслідок прийняття
оскаржуваного рішення відповідачем
його права чи охоронювані законом
інтереси були (могли бути) порушені.

При цьому, в силу статті 195 КАС України,
суд апеляційної інстанції не може
розглядати позовні вимоги, що не були
заявлені в суді першої інстанції, а як
уже було встановлено раніше, підставою
для звернення до суду за даним позовом
було саме те, що позивач вважає, що на
час винесення оскаржуваного рішення
дане підприємство було законним
користувачем спірної земельної
ділянки. Тобто, доводи викладені в
апеляційній скарзі щодо інших
порушень, допущених на думку позивача
відповідачем, не можуть бути предметом
розгляду в суді апеляційної інстанції.

Відтак суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають, оскільки
позивачем не доведено порушення саме
його прав та охоронюваних законом
інтересів у зв'язку з прийняттям
відповідачем оскаржуваного рішення.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам. В
зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Дочірнього підприємства «Сіріус-2» -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 08 червня 2014 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства «Сіріус-2» - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 08 червня 2012 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Пилипенко О.Є.

Суддя:
Глущенко Я.Б.

Романчук О.М.

Дата виготовлення та підписання
повного тексту рішення - 23.12.2014 року.

.

Головуючий суддя
Пилипенко О.Є.

Судді:
Глущенко Я.Б.

Романчук О.М