Справа № 736/56/13-а
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Чурупченко
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Бєлової Л.В.

Гром Л.М.

За участю секретаря:
Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційними скаргами Управління
праці та соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради та ОСОБА_3 на постанову
Корюківського районного суду
Чернігівської області від 21 березня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради про визнання дій неправомірними,
-

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_3 звернулась до суду з
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради, просила, з урахуванням уточнених
позовних вимог, визнати неправомірними
дії щодо призначення за серпень місяць
2012 року допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку в
сумі 130 грн., визнати незаконними дії
щодо виплати допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку в сумі 130 грн. за серпень місяць 2012
року, стягнути з відповідача шляхом
безспірного списання з будь-якого
рахунку, виявленого під час виконання
рішення суду на її користь недоплачену
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку в
розмірі 787 грн. за серпень місяць 2012
року, допустити негайне виконання
постанови суду в межах суми стягнення
за один місяць 2012 року в сумі 787 грн.

Постановою Корюківського районного
суду Чернігівської області від 21
березня 2014 року адміністративний позов
задоволено частково. Визнано
неправомірними дії Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у місті Чернігові
ради щодо призначення та виплати за
серпень 2012 року ОСОБА_3 допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в сумі 130 грн. на місяць.
Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у місті Чернігові
ради нарахувати та виплатити ОСОБА_3
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
серпень 2012 року, відповідно ст. 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та втратами,
зумовленими народженням та
похованням». В іншій частині позову
відмовлено. Судовий збір сплачений
позивачем за подачу касаційної скарги
залишено за нею.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач - Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради звернувся апеляційною скаргою,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції в частині задоволених
позовних вимог та в цій частині
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити повністю.

Також, позивач - ОСОБА_3 звернулась з
апеляційною скаргою, просить скасувати
постанову суду першої інстанції, в
частині встановленого способу захисту
порушених прав (зобов'язального
характеру) та залишення за позивачем
збору за подачу касаційної скарги,
прийняти рішення про стягнення з
відповідача боргу з допомоги за
серпень 2012 року в сумі 914 грн.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Чернігові ради
задоволенню не підлягає, а апеляційна
скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню
частково, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_3 має дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач перебуває на обліку в
Управлінні праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Чернігові ради та отримує
державну допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку.

У серпні 2012 року ОСОБА_3 отримала
допомогу по догляду за дитиною в
розмірі 130 грн.

Не погоджуючись з діями відповідача
щодо виплати допомоги по догляду за
дитиною у розмірі меншому, ніж
передбачено Законом, позивач
звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Так, до 01 січня 2008 року (дати набрання
чинності Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» № 107-VI)
правовідносини щодо виплати допомоги
регулювалися Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» від
21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ, дія якого
поширювалася на осіб, не застрахованих
у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(стаття 13), та Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» від
18 січня 2001 року № 2240-III, який поширював
свою дію на застрахованих у зазначеній
системі осіб.

Крім того, вищевказаними Законами
визначався розмір допомоги.

Статтею 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
було передбачено, що допомога по
догляду за дитиною надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Разом з тим, пунктами 23, 25 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
були внесені відповідні зміни до
Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III.

Зокрема, змінами до статті 13 Закону №
2811-ХІІ його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III
було виключено статті 40- 44.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II зазначеного Закону щодо
виключення статей 40- 44 Закону № 2240-III.

Так, пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI
було передбачено, що розділ II цього
Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Тобто, з моменту проголошення
Конституційним Судом України Рішення
№ 10-рп/2008, відновили свою дію
вищезазначені положення Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням».

Статтею 46 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік» від
26 грудня 2008 № 835-VI та статтею 45 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» від 27 квітня 2010 року № 2154-VI
передбачено, що у 2009, 2010 роках допомога
по догляду за дитиною відповідно до
Закону № 2240-ІІІ призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Так, порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
№ 1751 саме на виконання Закону № 2811-ХІІ
(пункт 1).

При цьому, новий акт уряду на виконання
статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-III на
виконання статті 45 Закону № 2154-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

Тобто, з 01 січня 2011 року існує дві
законодавчі норми щодо виплати
допомоги по догляду за дитиною у
розмірах, передбачених Законом №
2811-ХІІ та Законом № 2240-ІІІ.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 має дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та отримує державну допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в Управлінні праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради у розмірі 130 грн.

Згідно рішення Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської у м. Чернігові ради про
призначення допомоги сім'ям з дітьми
від 18 лютого 2011 року, ОСОБА_3
застрахована в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (а.с. 90).

З огляду на те, що спір виник щодо
виплати допомоги за серпень 2012 року
особі, яка застрахована у системі
соціального загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
колегія суддів вважає вірним висновок
суду першої інстанції про те, що на
відносини щодо виплати допомоги такій
особі у зазначеному періоді
поширюються норми спеціального Закону,
яким є Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»,
згідно статті 43 якого, допомога по
догляду за дитиною надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що ОСОБА_3 має право на
отримання допомоги, у відповідності до
ст. 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням», а
тому позовні вимоги правомірно
задоволені судом першої інстанції в
зазначеній частині.

З приводу доводів апеляційної скарги
ОСОБА_3 про скасування рішення суду та
прийняття постанови про стягнення з
відповідача на користь позивача боргу
з допомоги за серпень 2012 року в сумі 914
грн. 00 коп., колегія суддів зазначає, що
вирішення питання про стягнення
коштів, як заборгованості невиплаченої
державної допомоги, яка нарахована у
разі виконання рішення
адміністративного суду, відноситься до
юрисдикції цивільних судів.

Дана позиція узгоджується з практикою
Вищого адміністративного суду України,
викладеною в ухвалі від 28 травня 2014
року у справі № К/800/1976/14.

Також, колегія суддів зазначає, що
згідно ч. 1 ст. 267 КАС України, суд, який
ухвалив судове рішення в
адміністративній справі, має право
зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

Таким чином, з наведеної норми слідує,
що зобов'язання суб'єкта владних
повноважень подати звіт про виконання
судового рішення є правом суду, а не
його обов'язком.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про часткове задоволення
позову ОСОБА_3.

До суду апеляційної інстанції від
позивача надійшло клопотання про
закриття провадження у справі, у
зв'язку з тим, що постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14 квітня 2014 року у справі №
2-а-6215/11/2510 за позовом ОСОБА_3 до
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Чернігові ради про
визнання дій неправомірними було
вирішено питання з того самого спору і
між тими самими сторонами.

Так, даним рішенням Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14 квітня 2014 року визнано
протиправним рішення «Про призначення
допомоги сім'ям з дітьми» від 18 лютого
2011 року. Зобов'язано Управління праці
та соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради прийняти рішення про призначення
ОСОБА_3 допомоги при народженні дитини
та допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
відповідно до ст. ст. 41, 43 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням».

Разом з тим, у справі що розглядається,
позовні вимоги позивача стосуються
нарахування та виплати ОСОБА_3 допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за серпень 2012 року.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України,
суд закриває провадження у справі якщо
є такі, що набрали законної сили,
постанова чи ухвала суду з того самого
спору і між тими самими сторонами.

З огляду на те, що у справі № 2-а-6215/11/2510
та у справі, що розглядається, є різними
предмет спору, колегія суддів не вбачає
підстав для закриття провадження у
справі.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 щодо стягнення
судових витрат за подання касаційної
скарги по даній справі.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 163 КАС України,
постанова складається, у тому числі, з:
резолютивної частини із зазначенням:
висновку суду про задоволення
адміністративного позову або про
відмову в його задоволенні повністю чи
частково; висновку суду по суті вимог;
розподілу судових витрат; інших
правових наслідків ухваленого рішення;
строку і порядку набрання постановою
законної сили та її оскарження;
встановленого судом строку для подання
суб'єктом владних повноважень -
відповідачем до суду звіту про
виконання постанови, якщо вона вимагає
вчинення певних дій (перебіг цього
строку починається з дня набрання
постановою законної сили або після
одержання її копії, якщо постанова
виконується негайно).

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає помилковими висновки суду
першої інстанції про те, що судовий
збір при подачі касаційної скарги слід
залишити за позивачем, а тому із
Державного бюджету України слід
присудити на користь позивача витрати
зі сплати судового збору за подання
касаційної скарги у розмірі 12 грн. 00
коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи, викладені в
апеляційній скарзі ОСОБА_3, частково
спростовують висновки суду першої
інстанції та знайшли своє належне
підтвердження в суді апеляційної
інстанції.

Натомість, доводи, апеляційної скарги
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Чернігові ради не
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
висновки суду першої інстанції
відповідають встановленим обставинам
по справі, однак допущені судом першої
інстанції порушення норм
процесуального права часткового
призвели до неправильного вирішення
справи, а тому оскаржувана постанова
підлягає скасуванню в частині з
прийняттям нового рішення про
задоволення позову частково.

Згідно ст. 202 КАС України, підставами
для скасування постанови або ухвали
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 202, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Постанову Корюківського районного
суду Чернігівської області від 21
березня 2014 року в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
стягнення з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 судового збору -
скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення,
яким стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_3 судовий збір
у розмірі 12,00 грн. (дванадцять гривень 00
копійок).

В іншій частині постанову
Корюківського районного суду
Чернігівської області від 21 березня 2014
року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складення в повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Гром Л.М.

Головуючий суддя

Вівдиченко Т.Р.

Судді:

Бєлова Л.В.

Гром Л.М.