Справа № 826/18157/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 грудня 2014 року 10:28 № 826/18157/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Гарника К.Ю., суддів
Добрівської Н.А., Саніна Б.В., за участю
секретаря судового засідання
Непомнящої А.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Державна
фіскальна служба України провизнання
протиправною бездіяльність,
зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2014 року (відповідно
до відмітки служби діловодства суду)
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
фіскальної служби України (далі по
тексу - відповідач) в якому просить:

- визнати протиправною
бездіяльність Державної фіскальної
служби України щодо не надання
позивачу копій документів на
адвокатський запит від 27 жовтня 2014
року;

- зобов'язати Державну фіскальну
службу України у строк не пізніше п'яти
днів з дня набрання постанови суду по
справі за цим позовом законної сили
надати позивачу на адвокатський запит
від 27 жовтня 2014 року належним чином
засвідчені копії документів щодо
здійснення Державною фіскальною
службою України (Міністерством доходів
і зборів України (його структурними
підрозділами, територіальними
(органами)) координаційних заходів,
визначених внаслідок реалізації
координаційних повноважень
Генеральної прокуратури України, в
період з 21 листопада 2013 року по 21 лютого
2014 року, які необхідні позивачу, як
адвокату, для надання правової
допомога ОСОБА_2, в тому числі:
протоколів координаційних,
міжвідомчих, спільних, апаратних,
оперативних нарад, спільних засідань
колегій керівників правоохоронних та
інших державних органів, в тому числі,
під головуванням особисто
Генерального прокурора України;
документів діяльності міжвідомчих
робочих груп; спільних документів
організаційного та методичного
характеру; документів щодо розробки і
здійснення узгоджених заходів, обміну
інформацією, аналітичної діяльності,
утворення спільних слідчо-оперативних
груп; документів про результати
виконання координаційних заходів.

Ухвалою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 листопада 2014 року відкрито
провадження в адміністративній справі
№ 826/18157/14, закінчено підготовче
провадження та призначено справу до
розгляду у судовому засіданні на 08
грудня 2014 року.

У судовому засіданні 08 грудня 2014
року позивач підтримав
адміністративний позов, просив
задовольнити його в повному обсязі.
Представник відповідача заперечив
проти позову в повному обсязі.

Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що
27 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся із
адвокатським запитом до Державної
фіскальної служби України, в якому
просив надати йому належним чином
засвідчені копії документів щодо
здійснення Державною фіскальною
службою України (Міністерством доходів
і зборів України (його структурними
підрозділами, територіальними
(органами)) координаційних заходів,
визначених внаслідок реалізації
координаційних повноважень
Генеральної прокуратури України, в
період з 21 листопада 2013 року по 21 лютого
2014 року, які необхідні позивачу, як
адвокату, для надання правової
допомога ОСОБА_2, в тому числі:
протоколів координаційних,
міжвідомчих, спільних, апаратних,
оперативних нарад, спільних засідань
колегій керівників правоохоронних та
інших державних органів, в тому числі,
під головуванням особисто
Генерального прокурора України;
документів діяльності міжвідомчих
робочих груп; спільних документів
організаційного та методичного
характеру; документів щодо розробки і
здійснення узгоджених заходів, обміну
інформацією, аналітичної діяльності,
утворення спільних слідчо-оперативних
груп; документів про результати
виконання координаційних заходів.

Листом Державної фіскальної
служби України від 04 листопада 2014 року
№ 2863/Л/99-99-09-01-14 позивача
повідомлено, що запитувана інформація,
щодо здійснення координаційних
заходів з питань протидії злочинності
та корупції, які вживались внаслідок
реалізації координаційних повноважень
Генеральною прокуратурою України в
період з 21 листопада 2013 року по 21 лютого
2014 року є неконкретною, у зв'язку з чим
її пошук та ідентифікація є
проблематичним через відсутність
точних реквізитів.

Крім того, в листі від 04 листопада
2014 року № 2863/Л/99-99-09-01-14 відповідач
зазначив, що за наявною інформацією не
встановлено документів щодо вжиття
Генеральною прокуратурою України
координаційних заходів з питань
протидії злочинності та корупції у
вказаний період.

Проте, позивач зазначає, що Державна
фіскальна служба України за
відсутності передбачених
законодавством підстав, не надала
копії запитуваних документів, а в листі
від 04 листопада 2014 року послалася на
неконкретність інформації та не
встановлення документів, які позивач в
своєму адвокатському запиті не
зазначав та не витребував.

Відтак, позивач не погоджується з такою
позицією Державної фіскальної служби
України, а тому звернувся до суду з
відповідними позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 КАС
України надані сторонами докази та
пояснення, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
Окружний адміністративний суд міста
Києва вважає позов таким, що підлягає
частковому задоволенню, з наступних
підстав.

Правові засади організації і
діяльності адвокатури та здійснення
адвокатської діяльності в Україні
визначені в Законі України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність".

Статтею 2 Закону України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
визначено, що адвокатура України -
недержавний самоврядний інститут, що
забезпечує здійснення захисту,
представництва та надання інших видів
правової допомоги на професійній
основі, а також самостійно вирішує
питання організації і діяльності
адвокатури в порядку, встановленому
цим Законом.

Згідно з п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону
України "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність", під час здійснення
адвокатської діяльності адвокат має
право вчиняти будь-які дії, не
заборонені законом, правилами
адвокатської етики та договором про
надання правової допомоги, необхідні
для належного виконання договору про
надання правової допомоги, зокрема,
звертатися з адвокатськими запитами, у
тому числі щодо отримання копій
документів, до органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, їх
посадових і службових осіб,
підприємств, установ, організацій,
громадських об'єднань, а також до
фізичних осіб (за згодою таких фізичних
осіб); ознайомлюватися на
підприємствах, в установах і
організаціях з необхідними для
адвокатської діяльності документами
та матеріалами, крім тих, що містять
інформацію з обмеженим доступом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України
"Про адвокатуру та адвокатську
діяльність", адвокатський запит -
письмове звернення адвоката до органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, їх посадових та
службових осіб, підприємств, установ і
організацій незалежно від форми
власності та підпорядкування,
громадських об'єднань про надання
інформації, копій документів,
необхідних адвокату для надання
правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються
посвідчені адвокатом копії свідоцтва
про право на заняття адвокатською
діяльністю, ордера або доручення
органу (установи), уповноваженого
законом на надання безоплатної
правової допомоги. Вимагати від
адвоката подання разом з адвокатським
запитом інших документів
забороняється.

Адвокатський запит не може стосуватися
надання консультацій і роз'яснень
положень законодавства.

Надання адвокату інформації та копій
документів, отриманих під час
здійснення кримінального провадження,
здійснюється в порядку, встановленому
кримінальним процесуальним законом.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність",
орган державної влади, орган місцевого
самоврядування, їх посадові та
службові особи, керівники підприємств,
установ, організацій, громадських
об'єднань, яким направлено
адвокатський запит, зобов'язані не
пізніше п'яти робочих днів з дня
отримання запиту надати адвокату
відповідну інформацію, копії
документів, крім інформації з
обмеженим доступом і копій документів,
в яких міститься інформація з
обмеженим доступом.

У разі якщо адвокатський запит
стосується надання значного обсягу
інформації або потребує пошуку
інформації серед значної кількості
даних, строк розгляду адвокатського
запиту може бути продовжено до
двадцяти робочих днів з обґрунтуванням
причин такого продовження, про що
адвокату письмово повідомляється не
пізніше п'яти робочих днів з дня
отримання адвокатського запиту.

У разі якщо задоволення адвокатського
запиту передбачає виготовлення копій
документів обсягом більш як десять
сторінок, адвокат зобов'язаний
відшкодувати фактичні витрати на
копіювання та друк. Розмір таких витрат
не може перевищувати граничні норми
витрат на копіювання та друк,
встановлені Кабінетом Міністрів
України відповідно до Закону України
"Про доступ до публічної інформації".

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України
"Про адвокатуру та адвокатську
діяльність", відмова в наданні
інформації на адвокатський запит,
несвоєчасне або неповне надання
інформації, надання інформації, що не
відповідає дійсності, тягнуть за собою
відповідальність, встановлену законом,
крім випадків відмови в наданні
інформації з обмеженим доступом.

Згідно ст. 1 Закону України "Про доступ
до публічної інформації", публічна
інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про
доступ до публічної інформації", доступ
до інформації забезпечується шляхом: 1)
систематичного та оперативного
оприлюднення інформації: в офіційних
друкованих виданнях; на офіційних
веб-сайтах в мережі Інтернет; на
інформаційних стендах; будь-яким іншим
способом; 2) надання інформації за
запитами на інформацію.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України "Про
доступ до публічної інформації",
інформацією з обмеженим доступом є:
конфіденційна інформація; таємна
інформація; службова інформація.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про
доступ до публічної інформації",
конфіденційна інформація - інформація,
доступ до якої обмежено фізичною або
юридичною особою, крім суб'єктів
владних повноважень, та яка може
поширюватися у визначеному ними
порядку за їхнім бажанням відповідно
до передбачених ними умов. Не може бути
віднесена до конфіденційної
інформація, зазначена в частині першій
і другій статті 13 цього Закону.

Розпорядники інформації, визначені
частиною першою статті 13 цього Закону,
які володіють конфіденційною
інформацією, можуть поширювати її лише
за згодою осіб, які обмежили доступ до
інформації, а за відсутності такої
згоди - лише в інтересах національної
безпеки, економічного добробуту та
прав людини.

Згідно ст. 8 Закону України "Про доступ
до публічної інформації", таємна
інформація - інформація, доступ до якої
обмежується відповідно до частини
другої статті 6 цього Закону,
розголошення якої може завдати шкоди
особі, суспільству і державі. Таємною
визнається інформація, яка містить
державну, професійну, банківську
таємницю, таємницю досудового
розслідування та іншу передбачену
законом таємницю.

Порядок доступу до таємної інформації
регулюється цим Законом та
спеціальними законами.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про
доступ до публічної інформації",
відповідно до вимог частини другої
статті 6 цього Закону до службової може
належати така інформація:

1) що міститься в документах суб'єктів
владних повноважень, які становлять
внутрівідомчу службову
кореспонденцію, доповідні записки,
рекомендації, якщо вони пов'язані з
розробкою напряму діяльності установи
або здійсненням контрольних,
наглядових функцій органами державної
влади, процесом прийняття рішень і
передують публічному обговоренню
та/або прийняттю рішень;

2) зібрана в процесі
оперативно-розшукової,
контррозвідувальної діяльності, у
сфері оборони країни, яку не віднесено
до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка
становить службову інформацію,
присвоюється гриф "для службового
користування". Доступ до таких
документів надається відповідно до
частини другої статті 6 цього Закону.

Перелік відомостей, що становлять
службову інформацію, який складається
органами державної влади, органами
місцевого самоврядування, іншими
суб'єктами владних повноважень, у тому
числі на виконання делегованих
повноважень, не може бути обмеженим у
доступі.

Проте, як вбачається із листа від 04
листопада 2014 року № 2863/Л/99-99-09-01-14,
надаючи відповідь на адвокатський
запит від 27 жовтня 2014 року не зазначає,
що витребувані документи містять
інформацію з обмеженим доступом (або
конфіденційну інформацію, або таємну
інформацію, або службову інформацію),
що, в свою чергу, могло призвести до
неможливості надання витребуваних
адвокатським запитом копій документів.

Крім того, в листі від 04 листопада 2014
року № 2863/Л/99-99-09-01-14 Державна фіскальна
служба України зазначає, що запитувана
інформація є неконкретною, проте, як
вбачається із адвокатського запиту
від 27 жовтня 2014 року, позивач жодним
чином не просить відповідача надати
інформацію, оскільки даний запит
містить лише прохання надати копії
документів, які необхідно надіслати на
вказану позивачем адресу.

Бездіяльність суб'єкта владних
повноважень - це пасивна поведінка
суб'єкта владних повноважень, яка може
мати вплив на реалізацію прав, свобод,
інтересів фізичної чи прав та
інтересів юридичної особи, тобто не
вчинення певних дій, які суб'єкт
владних повноважень повинен був
вчинити, але не вчинив.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, Державною фіскальною службою
України було надано відповідь на
адвокатський запит від 27 жовтня 2014
року, що підтверджується листом від 04
листопада 2014 року

Відтак, судом було встановлено, що
Державна фіскальна служба України
розглянула адвокатський запит від 27
жовтня 2014 року та надала відповідь, а
тому суд дійшов висновку, що позивачем
не доведено бездіяльність Державної
фіскальної служби України.

Однак, судом було встановлено, що
Державна фіскальна служба України у
відповіді на адвокатський запит від 27
жовтня 2014 року зазначила, що документів
щодо вжиття Генеральною прокуратурою
України координаційних заходів з
питань протидії злочинності та
корупції у вказаний період не
встановлено.

Разом з тим, судом було встановлено, що
позивач в адвокатському запиті від 27
жовтня 2014 року просив надати певний
перелік документів, а саме: належним
чином засвідчені копії документів щодо
здійснення Державною фіскальною
службою України (Міністерством доходів
і зборів України (його структурними
підрозділами, територіальними
(органами)) координаційних заходів,
визначених внаслідок реалізації
координаційних повноважень
Генеральної прокуратури України, в
період з 21 листопада 2013 року по 21
лютого 2014 року, які необхідні позивачу,
як адвокату, для надання правової
допомога ОСОБА_2, в тому числі:
протоколів координаційних,
міжвідомчих, спільних, апаратних,
оперативних нарад, спільних засідань
колегій керівників правоохоронних та
інших державних органів, в тому числі,
під головуванням особисто
Генерального прокурора України;
документів діяльності міжвідомчих
робочих груп; спільних документів
організаційного та методичного
характеру; документів щодо розробки і
здійснення узгоджених заходів, обміну
інформацією, аналітичної діяльності,
утворення спільних слідчо-оперативних
груп; документів про результати
виконання координаційних заходів.

Відтак, Державна фіскальна служба
України, розглянувши адвокатський
запит від 27 жовтня 2014 року та
надаючи відповідь, повинна була або
надати витребувані документи, або
відмовити у наданні витребуваних
документів, оскільки документи містять
інформацію з обмеженим доступом або у
зв'язку з відсутністю даних документів.

Отже, враховуючи, що позивач просив
надати копії певних документів, то
відповідач, надаючи відповідь на
адвокатський запит, повинен був
зазначити та посилатися саме на
перелік документів, який містився у
запиті, а саме на копії документів щодо
здійснення Державною фіскальною
службою України (Міністерством доходів
і зборів України (його структурними
підрозділами, територіальними
(органами)) координаційних заходів,
визначених внаслідок реалізації
координаційних повноважень
Генеральної прокуратури України, в
період з 21 листопада 2013 року по 21 лютого
2014 року, які необхідні позивачу, як
адвокату, для надання правової
допомога ОСОБА_2, в тому числі:
протоколів координаційних,
міжвідомчих, спільних, апаратних,
оперативних нарад, спільних засідань
колегій керівників правоохоронних та
інших державних органів, в тому числі,
під головуванням особисто
Генерального прокурора України;
документів діяльності міжвідомчих
робочих груп; спільних документів
організаційного та методичного
характеру; документів щодо розробки і
здійснення узгоджених заходів, обміну
інформацією, аналітичної діяльності,
утворення спільних слідчо-оперативних
груп; документів про результати
виконання координаційних заходів.

В той же час, як було встановлено судом,
відповідач в листі від 04 листопада 2014
року № 2863/Л/99-99-09-01-14 жодним чином не
зазначає про вищенаведені документи,
які позивач просив надати.

Отже, суд дійшов висновку, що Державною
фіскальною службою України не було
фактично досліджено зміст
адвокатського запиту від 27 жовтня 2014
року, що, в свою чергу, призвело до
надання неналежної відповіді на даний
запит позивача.

Таким чином, враховуючи, що
відповідачем не надано суду належних
та допустимих доказів, що витребувані
позивачем копії документів містять
інформацію з обмеженим доступом (або
конфіденційну інформацію, або таємну
інформацію, або службову інформацію),
суд дійшов висновку, що Державна
фіскальна служба України повинна була
повно розглянути адвокатський запит
від 27 жовтня 2014 року, дослідивши його
зміст, та надати повну відповідь за
результатами такого розгляду.

Проте, суд звертає увагу позивача, що
ані позивач, ані відповідач не надали
суду доказів, що зазначені в
адвокатському запиті позивача
документи існують, а тому суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог про визнання
протиправною бездіяльність Державної
фіскальної служби України щодо
ненадання копій відповідних
документів на адвокатський запит від 27
жовтня 2014 та про зобов'язання Державну
фіскальну службу України в строк не
пізніше п'яти днів з дня набрання
постанови суду по справі за цим позовом
законної сили надати копії документів
на адвокатський запит від 27
жовтня 2014 pоку.

Однак, враховуючи, що судом було
встановлено, що Державною фіскальною
службою України не було фактично
досліджено зміст адвокатського запиту
від 27 жовтня 2014 року, що, в свою чергу,
призвело до надання неналежної
відповіді на даний запит позивача, суд
дійшов висновку про часткове
задоволення позовних вимог, а саме:
зобов'язання Державну фіскальну службу
України повторно розглянути
адвокатський запит від 27 жовтня
2014 року.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги частково обґрунтовані, а тому
підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 КАС
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною 1 ст. 71 КАС України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 72 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, повно та
всебічно дослідивши наявні матеріали
справи, а також норми чинного
законодавства України, суд дійшов до
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог частково.

Згідно ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

2.Зобов'язати Державну фіскальну службу
України повторно розглянути
адвокатський запит ОСОБА_1 від 27 жовтня
2014 року у відповідності до вимог
чинного законодавства та з урахуванням
висновків суду.

3. В решті вимог відмовити.

4.Судові витрати в сумі 36,54 грн.
присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок
Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України. Постанова може
бути оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
К.Ю. Гарник

Судді:
Н.А. Добрівська

Б.В. Санін