Справа № 815/2601/14
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 р. Справа № 815/2601/14

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції:
Стефанов С. О.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В. судді -
Потапчук В.О. судді - Коваль М.П.при
секретаріПолянській А.М.

за участю сторін: ТОВ „Інфокс"Артошин
О.С. (довіреність)ОМРМоджук І.О.
(довіреність)ПозивачЧубаров С.В.
(адвокат, договір)Біляївська
МРРимарчук С.В. (довіреність)ОДАКравцов
Р.В. (довіреність)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Одеського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами товариства з
обмеженою відповідальністю „Інфокс" в
особі філії „Інфоксводоканал" та
Одеської міської ради на Постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 02 червня 2014 року по справі за
позовом Місцевої громадської
організації „Клуб мисливців та
рибалок Дністро" до Управління
Держземагенства у Біляївському районі
Одеської області, Біляївської районної
державної адміністрації, за участю
третіх осіб: Біляївської міської ради,
Одеської обласної державної
адміністрації про визнання нечинним
державного акту на право постійного
користування земельною ділянкою,
скасування реєстрації державного акту
та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до суду з позовом до
Управління Держземагенства у
Біляївському районі Одеської області,
Біляївської районної державної
адміністрації, за участю третіх осіб:
Біляївської міської ради, Одеської
обласної державної адміністрації про
визнання нечинним державного акту на
право постійного користування
земельною ділянкою, скасування
реєстрації державного акту та
зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 02 червня 2014
року позов задоволено. Визнано
нечинним з 04.06.2004 року державний акт на
право постійного користування
земельною ділянкою серії І-ОД № 002989 від
11.07.2003 року, виданий комунальному
підприємству «Одесводоканал»
Біляївською районною державною
адміністрацією та зареєстрований в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право приватної власності на
землю та на право постійного
користування землею, договорів оренди
землі за № 1 про надання у постійне
користування земельної ділянки площею
248,72 га для водозабезпечення,
кадастровий номер земельної ділянки
:01:003:0001. Скасовано реєстрацію
державного акту на право постійного
користування земельною ділянкою серії
І-ОД № 002989 від 11.07.2003 року, виданий
комунальному підприємству
«Одесводоканал» Біляївською районною
державною адміністрацією та
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
приватної власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 1 про
надання у постійне користування
земельної ділянки площею 248,72 га для
водозабезпечення, кадастровий номер
земельної ділянки :01:003:0001.
Зобов'язано Управління
Держземагенства у Біляївському районі
Одеської області внести до Державного
земельного кадастру відомості про
скасування запису № 1 від 11.07.2003 року
про реєстрацію права постійного
користування за комунальним
підприємством «Одесводоканал»,
посвідченого державним актом на право
постійного користування земельною
ділянкою серії І-ОД № 002989 від 11.07.2003
року, виданого Біляївською районною
державною адміністрацією та
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
приватної власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 1 про
надання у постійне користування
земельної ділянки площею 248,72 га для
водозабезпечення, кадастровий номер
земельної ділянки :01:003:0001.

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Інфокс" в особі
філії „Інфоксводоканал" та Одеська
міська рада не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подали апеляційні скарги, в яких
просять суд апеляційної інстанції
скасувати Постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 02
червня 2014 року та прийняти нову
постанову, якою у задоволені позовних
вимог відмовити в повному обсязі та
провадженні у справі за позовом
Місцевої громадської організації
„Клуб мисливців та рибалок Дністро" до
Управління Держземагенства у
Біляївському районі Одеської області,
Біляївської районної державної
адміністрації, за участю третіх осіб:
Біляївської міської ради, Одеської
обласної державної в частині позовних
вимог про визнання нечинним державного
акту на право постійного користування
земельною ділянкою закрити, а в решті
позову відмовити, - відповідно.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянти посилається на те, що
рішення суду першої інстанції є
необґрунтованим, незаконним та
прийнятим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи апеляційних скарг, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарги підлягають задоволенню, з
огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що
04.03.2009 року Місцева громадська
організація «Клуб мисливців та рибалок
Дністро», набула право власності на
нерухоме майно розташоване за адресою:
вул. Генерала Глібова, 2а, м. Біляївка,
Біляївського району, Одеської області
(за межами населеного пункту).
Викладена обставина підтверджується
витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно № 22056924, виданим КП
«Одеське міське бюро інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомого майна»
та про що в книзі реєстрації зроблено
відповідний запис № 130, 106-ж-56 (а.с. 15).

17.06.2013 року розпорядженням Одеської
обласної державної адміністрації
№602/А-2013 «Про надання дозволу місцевій
громадській організації «Клуб
мисливців та рибалок Дністро» на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
довгострокову оренду на 49 років для
обслуговування та експлуатації бази
стоянки моторних та веслових човнів,
боксів для зберігання човнового та
рибальського приладдя, будинків
відпочинку рибалок та мисливців»
місцевій громадській організації
«Клуб мисливців та рибалок Дністро»
надано дозвіл на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в довгострокову оренду на 49
років орієнтованою площею 6,00 га із
земель водного фонду для
обслуговування та експлуатації бази
стоянки моторних та веслових човнів,
боксів для зберігання човнового та
рибальського приладдя, будинків
відпочинку рибалок та мисливців, що
розташовані за адресою: вул. Генерала
Глібова, 2а, м. Біляївка, Біляївського
району, Одеської області (за межами
населеного пункту) (а.с. 16).

25.03.2013 року Управлінням
Держземагенства у Біляївському районі
Одеської області позивачеві було
відмовлено в погодженні проекту
землеустрою з підстав відсутності
погодження землекористувача на
вилучення частини земельної ділянки, а
саме: КП «Одесводоканал», в
користуванні якого вона знаходиться
згідно державного акту на право
постійного користування І-ОД №002989 від
11.07.2003 року №1 (а.с. 17).

Так, 20.03.2002 року розпорядженням
Біляївської районної державної
адміністрації № 152/2002 КП
«Одесводоканал» надано у постійне
користування земельну ділянку
загальною площею 248,72 га, в межах згідно
з планом користування, про що в книзі
реєстрації державних актів на право
постійного користування землею
зроблено відповідний запис № 1.

11.07.2003 року на підставі вказаного
розпорядження Біляївською районною
державною адміністрацією КП
«Одесводоканал» було видано державний
акт на право постійного користування
земельною ділянкою серії І-ОД № 002989 від
11.07.2003 року, зареєстрований в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право приватної власності на землю та
на право постійного користування
землею, договорів оренди землі за № 1
про надання у постійне користування
земельної ділянки площею 248,72 га для
водозабезпечення (а.с. 10-13). Зазначена
земельна ділянка знаходиться за межами
населеного пункту і згідно даних
публічної кадастрової карти у складі
земельної ділянки загальною площею
245,3866 га відноситься до земель
державної власності водогосподарських
підприємств (кадастровий номер
:01:003:0001).

У якості правового обґрунтування
оскаржуваної постанови суд першої
інстанції виходив з того, що державний
акт на право постійного користування
земельною ділянкою серії І-ОД 002989 від
11.07.2003р., виданий Комунальному
підприємству «Одесводоканал» підлягає
скасуванню, оскільки дане підприємство
є ліквідованим. Колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до рішення сесії Одеської
міської ради від 17.12.2003р. №2038-XXIV та
договору оренди цілісного майнового
комплексу від 17.12.2003р., договору оренди
ТОВ «Інфокс» є правонаступником всіх
прав і зобов'язань Комунального
підприємства «Одесводоканал» (п. 1.5
означеного договору).

Вказане також підтверджується п. 1.1
статуту ТОВ «Інфокс», згідно до якого
дана юридична особа є правонаступником
Комунального підприємства
«Одесводоканал».

Статтею 104 Цивільного кодексу України
визначено, що юридична особа
припиняється в результаті
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення) або ліквідації. У
разі реорганізації юридичних осіб
майно, права та обов'язки переходять до
правонаступників.

Таким чином, право постійного
користування земельною ділянкою, про
що виданий державний акт серії І-ОД 002989
від 11.07.2003р., після ліквідації
Комунального підприємства
«Одесводосканал» шляхом його
приєднання, перейшло до ТОВ «Інфокс».

Згідно ст. 41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватись і
розпоряджатись своєю власністю. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Відповідно до ст. ст. 316, 317 Цивільного
кодексу України правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно зі ст. 321 Цивільного кодексу
України, право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом. Примусове відчуження об'єктів
права власності може бути застосоване
лише як виняток з мотивів суспільної
необхідності на підставі і в порядку,
встановлених законом, та за умови
попереднього та повного відшкодування
їх вартості, крім випадків,
встановлених частиною другою статті 353
цього Кодексу.

Отже, ТОВ «Інфокс» як правонаступник
Комунального підприємства
«Одесводоканал» є власником на правах
постійного користування земельної
ділянки згідно державного акту на
право постійного користування від
11.07.2003р. серії І-ОД № 002989.

Суд першої інстанції в оскаржуваній
постанові дійшов висновку, що згідно з
п. «е» ст.141 Земельного кодексу України,
підставою припинення права
користування земельною ділянкою є
набуття іншою особою права власності
на жилий будинок, будівлю або споруду,
які розташовані на земельній ділянці.
При цьому для припинення права
користування земельною ділянкою на
підставі п. «в» та п. «е» ст.141
Земельного кодексу України не
потребується вчинення будь-яких
юридичних дій, окрім настання факту
припинення юридичної особи та переходу
права власності на об'єкти нерухомості.
При виникненні в іншої особи права
власності на житловий будинок, будівлю
або споруду, право попереднього
власника або користувача припиняється
автоматично, в силу закону, без
оформлення припинення права будь-якими
актами та документами. З настанням
факту ліквідації Комунального
підприємства «Одесводоканал», з
04.06.2004р. припинено право користування
земельною ділянкою, у зв'язку з чим,
державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою серії
І-ОД № 002989 від 11.07.2003р. повинен бути
визнаний нечинним, а його реєстрація
скасована.

Разом з тим, припинення права
користування земельною ділянкою з
підстави припинення юридичної особи
допускається лише у випадку, коли
припинення виключає
правонаступництво.

Аналогічну правову позицію викладено в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 11.11.2014р. у справі №К/9991/22367/12,
постанові Верховного Суду України від
21.02.2011р. у справі №21-3а11.

Також, Верховний Суд України в
постанові від 21.02.2011р., яка прийнята за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, зазначив, що
у частині 1 статті 141 Земельного кодексу
України наведені підстави припинення
права користування земельною ділянкою.
Зокрема, у пункті «в» цієї частини
такою підставою визначено припинення
діяльності державних чи комунальних
підприємств, установ та організацій.
Наведені приписи слід розуміти таким
чином, що припинення права
користування земельною ділянкою з
підстави припинення установи
допускається лише у випадку, коли
припинення останньої виключає
правонаступництво.

Як вже зазначалося вище, ТОВ «Інфокс» є
правонаступником Комунального
підприємства «Одесводосканал», а отже
і власником на правах постійного
користування земельної ділянки згідно
державного акту на право постійного
користування від 11.07.2003р. серії І-ОД №
002989.

Відповідно до ч.1 ст.5 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі за текстом - КАС України),
адміністративне судочинство
здійснюється відповідно Конституції
України, цього Кодексу та міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України.

При вирішенні питання про визначення
судової юрисдикції щодо вирішення
справи необхідно виходити з характеру
спірних правовідносин, прав та
інтересів, за захистом яких звернувся
позивач, суб'єктного складу сторін,
предмета спірних правовідносин.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 КАС України справою
адміністративною юрисдикції (далі -
адміністративна справа) є переданий на
вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 статті 2 КАС України
визначено, що до адміністративних
судів можуть бути оскаржені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів
владних повноважень, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Згідно ч.3 ст.4 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Як вбачається зі змісту позовної заяви
та наданих документів позивач просить
скасувати державний акт на право
постійного користування землею,
виданий КП „Одесводоканал".

У відповідності до п.2 Постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 20.05.2013 року № 8 «Про окремі
питання юрисдикції адміністративних
судів», за змістом частини другої
статті 4 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Законодавство не містить визначення
терміна «публічно-правовий спір». Для
розгляду спору адміністративним судом
необхідно встановити його
публічно-правовий зміст (характер). Для
з'ясування характеру спору суди
повинні враховувати, що протилежним за
змістом є приватноправовий спір. Це
означає, що в основі розмежування
спорів лежить поділ права на публічне
та приватне.

У пункті 3 Пленуму зазначено, що
вирішуючи питання про віднесення норми
до публічного права, а спору до
публічно-правового, суди повинні
враховувати загальнотеоретичні та
законодавчі критерії. Зокрема, за
змістом пункту 1 частини першої статті 3
КАС України у публічно-правовому спорі,
як правило, хоча б однією стороною є
орган виконавчої влади, орган
місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа або інший
суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що
спір набуває ознак публічно-правового
за умов не лише наявності серед
суб'єктів спору публічного органу чи
посадової особи, а й здійснення ним
(ними) у цих відносинах владних
управлінських функцій.

Кодекс адміністративного судочинства
України не містить визначення термінів
нормативно-правовий акт та правовий
акт індивідуальної дії.

За усталеними в теорії права підходами
до класифікації актів
нормативно-правовий акт - виданий
суб'єктом владних повноважень
документ, який встановлює, змінює чи
припиняє дію обов'язкових правил
поведінки, обмежених в часі, просторі
та за колом осіб, та призначений для
неодноразового застосування. Правовий
акт індивідуальної дії - виданий
суб'єктом владних повноважень
документ, прийнятий з метою реалізації
положень нормативно-правового акту
(актів) щодо конкретної життєвої
ситуації, не містить
загальнообов'язкових правил поведінки
та стосується прав і обов'язків чітко
визначеного суб'єкта (суб'єктів), якому
він адресований.

Юрисдикцію адміністративних судів
щодо вирішення адміністративних справ
встановлено ст.17 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.17 КАС України
передбачено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
з здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій, а також у зв'язку з публічним
формуванням суб'єкта владних
повноважень шляхом виборів або
референдуму.

Частиною другою вказаної статті
встановлено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема: 1)
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності; 2) спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби; 3) спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень; 4)
спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання нечинними
адміністративних договорів; 5) спори за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України; 6)
спори щодо правовідносин, пов'язаних з
виборчим процесом чи процесом
референдуму; 7) спори фізичних чи
юридичних осіб із розпорядником
публічної інформації щодо оскарження
його рішень, дій чи бездіяльності у
частині доступу до публічної
інформації.

Так, предметом спору у даній справі є
державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст.ст.125, 126 Земельного
кодексу України, в редакції, чинній на
момент видачі КП «Одесводоканал»
державного акту на право постійного
користування земельною ділянкою, право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.
Право власності на земельну ділянку і
право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державними актами. Форми державних
актів затверджуються Кабінетом
Міністрів України.

Згідно пункту 1.1 Інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 4 травня 1999 року № 43, зареєстрованим
в Міністерстві юстиції України 4 червня
1999 року за № 354/3647 (чинній на час видачі
спірного акту) право власності на землю
і право постійного користування землею
посвідчується державним актом.

Відповідно до пункту 1.12 Інструкції
№354/3647 складання державного акта на
право власності на земельну ділянку
або право постійного користування
земельною ділянкою при передачі або
наданні земельних ділянок громадянам,
підприємствам, установам, організаціям
та об'єднанням громадян всіх видів
проводиться після перенесення в натуру
(на місцевість) меж земельної ділянки
та закріплення їх довгостроковими
межовими знаками встановленого зразка
за затвердженим в установленому
порядку проектом відведення цієї
ділянки.

Отже, державний акт на право власності
на земельну ділянку законодавчо
прирівняний до інших титулів на право
власності, тобто підстав виникнення
цього права, а саме, до
цивільно-правових угод та заповітів, що
узгоджується з позицією Верховного
суду України у справі №3-34гс12 від
22.10.2012р.

Так, позивач вважає, що державний акт на
право постійного користування
земельною ділянкою, який видано КП
„Одесводоканал", порушує його право на
володіння та користування спірною
земельною ділянкою, отже, виник спір
про право власності. Внаслідок чого суд
вважає, що в даній справі є спір про
право на земельну ділянку, а не
публічно-правовий спір щодо оскарження
акту індивідуальної дії суб'єкту
владних повноважень, оскільки позивач
фактично відстоює своє право на
володіння та користування частиною
спірної земельної ділянки.

Припинення правовідношення власності
відповідача на земельну ділянку
можливе шляхом припинення дії
правового титулу, як підстави
виникнення такого права, тобто
визнанням недійсними державних актів
на право постійного користування
земельними ділянками. При цьому
припинення правовідношення власності
відповідача, як спосіб захисту
цивільного права, можливе у разі
реалізації позивачем свого права на
звернення до суду відповідно до ч.1 ст.16
Цивільного кодексу України.

Таким чином, вимоги щодо скасування
державного акта на право постійного
користування земельною ділянкою
носять приватноправовий характер та не
підлягають розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Аналогічну правову позицію висловив
Верховний суд України своїх рішеннях
по справам №21-228а13 від 01.10.2013р., №21-291а11
від 09.04.2012р., №3-34гс12 від 22.10.2012р.,
відповідно до яких, після оформлення
відповідно до чинного законодавства
права власності на земельну ділянку
виник спір про право цивільне, а відтак
і захищати свої права та інтереси особи
повинні у способи, визначені у статтях
152 ЗК та 16 Цивільного кодексу України.

Статтею 12 Господарського
процесуального кодексу України
визначено справи, підвідомчі
господарським судам, зокрема, справи у
спорах, що виникають із земельних
відносин, в яких беруть участь суб'єкти
господарської діяльності, за винятком
тих, що віднесено до компетенції
адміністративних судів.

Крім того, пунктом 9 Постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 20.05.2013 року № 8 «Про окремі питання
юрисдикції адміністративних судів»
визначено наступне.

За змістом статті 126 Земельного кодексу
України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ,
статті 19 Закону № 1952-IV (до внесення змін
згідно із Законом України від 7 липня 2011
року № 3613-VI «Про Державний земельний
кадастр») державні акти на право
власності або постійного користування
на земельну ділянку у випадках,
встановлених законом, є підставою для
державної реєстрації цих прав. Ці акти
видаються спеціально уповноваженим
органом державної виконавчої влади у
галузі земельних ресурсів - Державним
агентством земельних ресурсів України.

Видача державних актів на право
власності або постійного користування
на земельну ділянку здійснювалася за
єдиною визначеною процедурою,
встановленою Інструкцією про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженою наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 4 травня 1999 року № 43, зареєстрованою
в Міністерстві юстиції України 4 червня
1999 року за № 354/3647.

Таким чином, ознаками цих державних
актів є: видача органом виконавчої
влади; видача в межах процедури
державної реєстрації права власності,
користування, що виникло на підставі
правовстановлювального документа;
єдиний порядок оформлення; фіксування
факту державної реєстрації права
власності на землю або користування
землею.

Оскільки порядок видачі державних
актів на право власності або
постійного користування на земельну
ділянку перебуває у сфері
публічно-правових відносин, то спори
щодо дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень з приводу їх
видачі підлягають розгляду
адміністративними судами.

Отже, адміністративним судам підсудні
справи щодо дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень з
приводу саме видачі державного акту на
право власності земельної ділянки.

Таким чином, правовідносини, які
склалися між сторонами, не є
публічно-правовим спором і не
підпадають під визначення справи
адміністративної юрисдикції, яке
наведене у п.1 ч.1 ст.3 КАС України і
компетенція адміністративних судів,
встановлена ст.17 Кодексу, на цей спір не
поширюється, оскільки вимоги позивача
не стосуються захисту його прав, свобод
та інтересів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку органу
державної влади, що виключає розгляд в
порядку адміністративного
судочинства, а повинні розглядатись в
порядку господарського судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України
суд закриває провадження у справі, якщо
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Отже, заявлені позивачем вимоги в
частині визнання нечинним державного
акту на право постійного користування
зазначеною земельною ділянкою не
підлягають вирішенню в порядку
адміністративного судочинства, а тому
суд дійшов висновку, що провадження у
цій частині позовних вимог підлягає
закриттю.

Враховуючи вище викладене та закриття
провадження у частині позовних вимог
щодо визнання нечинним державного акту
на право постійного користування
зазначеною земельною ділянкою, колегія
суддів приходить до висновку про
відмову у задоволені іншої частини
позовних вимог.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
скасовує її та ухвалює нове рішення,
якщо визнає, що судом першої інстанції
порушено норми матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю „Інфокс" в
особі філії „Інфоксводоканал"
задовольнити частково, а апеляційну
скаргу Одеської міської ради
задовольнити повністю.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 02 червня 2014
року по справі № 815/2601/14, - скасувати.

Провадженні у справі за позовом
Місцевої громадської організації
„Клуб мисливців та рибалок Дністро" до
Управління Держземагенства у
Біляївському районі Одеської області,
Біляївської районної державної
адміністрації, за участю третіх осіб:
Біляївської міської ради, Одеської
обласної державної в частині позовних
вимог про визнання нечинним державного
акту на право постійного користування
земельною ділянкою, - закрити.

В решті позову, - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Постанову складено у повному обсязі - 17
грудня 2014 року.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк суддя В.О.
Потапчук суддя М.П. Коваль