Справа № 826/7218/14
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/7218/14
інстанції: Маруліна Л.О.
Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
У Х В А Л А

Іменем України

17 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Чаку Є.В.,

суддів:
Файдюка В.В., Старової Н.Е.

за участю секретаря
Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 10 вересня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Київській області про визнання
протиправними та скасування наказів,
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач)
звернувся до суду з позовом до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Київській
області (далі по тексту - відповідач)
про визнання протиправним та
скасування наказу Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Київській області від
01.04.2010 року № 242 в частині притягнення
позивача до дисциплінарної
відповідальності; визнання
протиправним та скасування наказу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Київській
області від 19.04.2010 року № 229 о/с в
частині звільнення позивача з органів
внутрішніх справ України; зобов'язання
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Київській
області поновити позивача на роботі на
посаді старшого оперуповноваженого
сектору карного розшуку
Бориспільського міського відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Київській
області та зарахувати трудовий стаж з
21.04.2010 року.

Окружний адміністративний суд міста
Києва своєю ухвалою від 10 вересня 2014
року адміністративний позов залишив
без розгляду.

Не погоджуючись з судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати ухвалу
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 10 вересня 2014 року та
ухвалити нову про направлення справи
до суду першої інстанції на
продовження розгляду. На думку
апелянта, зазначену ухвалу суду
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та дослідивши докази, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а ухвала суду не
підлягає скасуванню, з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, наказом Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Київській області від 01.04.2010 року № 242
«Про притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників ОВС
області» за порушення службової
дисципліни, вимог статті 7
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, яке
виявилось у вступі у неділові стосунки
з цивільними особами з метою отримання
грошової винагороди, а саме, до
старшого оперуповноваженого сектора
карного розшуку Бориспільського
міського відділу (з обслуговування
міста Борисполя та Бориспільського
району) ГУМВС України в Київській
області капітана міліції ОСОБА_2
застосовано дисциплінарне стягнення у
вигляді звільнення з органів
внутрішніх справ за статтею 64, пункт
«є» (за порушення дисципліни) Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ.

Наказом Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Київській області від 19.04.2010 року № 229
о/с «По особовому складу» звільнено з
органів внутрішніх справ у запас за
статтею 64, пункт «є» (за порушення
дисципліни) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ старшого
оперуповноваженого сектора карного
розшуку Бориспільського міського
відділу (з обслуговування міста
Борисполя та Бориспільського району)
ГУМВС України в Київській області
капітана міліції ОСОБА_2 (НОМЕР_1), з
21.04.2010 року.

Статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства України (у редакції, чинній
на час звільнення позивача з публічної
служби) визначалося, що
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами
(частина перша). Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів (частина
друга). Для захисту прав, свобод та
інтересів особи цим Кодексом та іншими
законами можуть встановлюватися інші
строки для звернення до
адміністративного суду, які, якщо не
встановлено інше, обчислюються з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів (частина третя).

Частиною першою статті 21
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України,
затвердженого Законом України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» від 22.02.2006
року № 3460-IV, встановлено, що
дисциплінарне стягнення може бути
оскаржено протягом трьох місяців з дня
ознайомлення з наказом особи, на яку
воно накладено.

Водночас, зі змісту статті 20
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України в сукупності
зі статтею 21 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України слід
дійти висновку, що трьохмісячний строк
з дня ознайомлення з наказом про
накладення дисциплінарного стягнення,
стосується випадків оскарження такого
стягнення до старшого прямого
начальника - аж до міністра внутрішніх
справ України, оскарження ж
накладеного дисциплінарного стягнення
до суду має відбуватись в порядку,
встановленому нормами Кодексу
адміністративного судочинства
України. Відтак, до спірних відносин
щодо оскарження наказів про
притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності та
про звільнення його з органів
внутрішніх справ слід застосовувати
річний строк звернення до
адміністративного суду.

Як зазначено у позовній заяві, позивач,
про своє звільнення з органів
внутрішніх справ дізнався 04.04.2014 року
від начальника Бориспільського МВ ГУ
МВС України в Київській області, коли
прибув для подальшого проходження
служби. Позивач звертав увагу суду на
те, що ним не було пропущено строк
звернення до суду, оскільки про своє
звільнення він дізнався тільки 04.04.2014
року, а відповідь на своє звернення
стосовно причин звільнення отримав
03.05.2014 року.

З приводу даних спірних правовідносин,
колегія суддів апеляційної інстанції
звертає увагу на наступне.

В судовому засіданні позивачем
повідомлено, що 25.06.2010 року стосовно
нього було порушено кримінальну справу
за ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 307 КК України, що
також підтверджується наданою з
матеріалів кримінальної справи №
50-5761 копією постанови про порушення
кримінальної справи та прийняття її до
свого провадження, яку об'єднано в одне
провадження із кримінальною справою №
50-5761.

25.06.2010 року винесено постанову про
притягнення позивача як
обвинуваченого у вчинені злочинів,
передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 307 КК
України.

Позивач не заперечував, що він ухилявся
від слідства, тому у зв'язку з не
встановленням місця знаходження
обвинуваченого ОСОБА_2 та його
ухиленням від слідства, 25.06.2010 позивача
було оголошено в розшук.

Позивачем було надано з матеріалів
кримінальної справи № 50-5761 копію
постанови Голосіївського районного
суду міста Києва від 17.09.2010 року про
обрання йому запобіжного заходу у
вигляді взяття під варту, якою
встановлено, що ОСОБА_2 ухилявся від
слідства, перебував у розшуку, не має
постійного місця роботи. Як вбачається
зі змісту постанови Голосіївського
районного суду міста Києва від 17.09.2010
року в судовому засіданні був
присутній як позивач так і його
захисник.

Таким чином, колегія суддів
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції, що про
порушення своїх прав щодо звільнення з
органів внутрішніх справ позивач міг
та повинен був дізнатися 17.09.2010 року.

Причин, з яких позивач не звертався до
суду, він не обґрунтував, а тільки
стверджував, що строк звернення до суду
ним не пропущено.

Крім того, представником відповідача
надано до суду інформацію щодо
проходження служби позивачем у
Бориспільському МВ ГУ МВС України в
Київській області у період з 19.04.2010 року
до 25.06.2010 року, тобто після видання
оскаржуваного наказу, відповідно до
якої ОСОБА_2 до фінансової частини
Бориспільського МВ грошовий атестат не
здавав, у зв'язку з чим грошове
забезпечення йому не нараховувалося та
не виплачувалося; відповідно до
журналу вхідної кореспонденції
Бориспільського МВ за 2010 рік
(інвентарний № 1704) ОСОБА_2 документи на
виконання не отримував; відповідно до
журналу вихідної кореспонденції
Бориспільського МВ за 2010 рік
(інвентарний № 1726) позивач документи не
створював та не виконував; згідно з
даними книги прийому та здачі
чергування Бориспільського МВ
(інвентарний № 1703) ОСОБА_2 на добові
чергування не заступав; дані журналів
реєстрації заяв та повідомлень про
злочини Бориспільського МВ
(інвентарний № 1699) свідчать, що ОСОБА_2
звернення громадян про злочини, інші
події на виконання не отримував.

Разом з тим, позивачем було надано суду
оригінали листків непрацездатності
для огляду, копії з яких долучено до
матеріалів справи: Серія АБС № 225523,
видано 23.04.2010 року Поліклінікою № 3
Святошинського району міста Києва, в
якому зазначено місце роботи позивача
МВС України, дата з якої звільнений від
роботи - 23.03.2010 року до двадцять
сьомого квітня, з 28.03.2010 року до першого
квітня, ВКК 02.04.2010 року, до роботи стати
третього квітня; листок
непрацездатності Серія АБР № 021795,
видано 12.04.2010 року Поліклінікою № 5
Святошинського району міста Києва, в
якому зазначено місце роботи позивача
МВС України, дата з якої звільнений від
роботи 12.04.2010 року, стати до роботи
24.04.2010.

Однак, позивач не пояснив, з яких причин
листки непрацездатності не здано до
місця роботи.

Оскільки судом встановлено, що позивач
дізнався про своє звільнення 17.09.2010
року, а з даним позовом до
адміністративного суду звернувся
26.05.2014 року, про що свідчить відмітка
суду про прийняття адміністративного
позову на позовній заяві, то колегія
суддів вважає правильним висновок суду
першої інстанції про пропущення
позивачем річного строку звернення до
адміністративного суду.

Також, судом встановлено, що відповідно
до постанови Деснянського районного
суду міста Києва 19.03.2014 року змінено
ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді
тримання під вартою в Київському СІЗО
на підписку про невиїзд, звільнивши
його негайно з-під варти в залі суду.

Так, перебування позивача під вартою
може бути визнано поважною причиною
пропуску строку звернення до
адміністративного суду з 17.09.2010 по
19.03.2014 року, водночас, як уже
зазначалось, позивач звернувся до суду
з даним позовом лише 26.05.2014 року, тобто
через два місяці з моменту звільнення
його з-під варти.

Таким чином, позивачем пропущено також
місячний строк звернення до
адміністративного суду, встановлений
частиною третьою статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
для звернення до суду у справах щодо
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження та звільнення з
публічної служби.

У позовній заяві зазначено, що після
зміни запобіжного заходу на підписку
про невиїзд позивач прибув 04.04.2014 до
Бориспільського МВ ГУМВС України в
Київській області для подальшого
проходження служби, однак дізнався про
своє звільнення з органів внутрішніх
справ. Цього ж дня позивач звернувся до
начальника Бориспільського МВ ГУМВС
України в Київській області із
письмовою заявою з приводу надання
пояснень щодо підстав звільнення. Не
дочекавшись відповіді на заяву позивач
15.04.2014 повторно звернувся до начальника
ГУ МВС України в Київській області із
письмовим запитом щодо надання
інформації про причини звільнення.
Відповідь на своє звернення від 04.04.2014
позивач отримав 03.05.2014.

Що стосується посилань позивача на
неодноразові його звернення з
письмовими вимогами до відповідача про
надання пояснень щодо підстав його
звільнення, то суд вважає такі причини
пропуску місячного строку звернення до
адміністративного суду неповажними,
оскільки вказані обставини жодним
чином не створювали перешкод позивачу
звернутися до суду за захистом своїх
порушених прав та інтересів у зв'язку
зі звільненням його з публічної служби.

Інших причин, які б свідчили про
поважність пропущення позивачем
місячного строку звернення до
адміністративного суду в позовній
заяві не наведено та не зазначено про
їх існування, оскільки позивач
наполягає, що ним дотримано строк
звернення до суду.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність підстав для залишення
адміністративного позову без розгляду,
у зв'язку з пропущенням позивачем
строків звернення до
адміністративного суду, а тому вважає,
що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а ухвала
суду першої інстанції підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205,
207, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлений
23.12.2014 року.

Головуючий суддя
Чаку Є.В.

Судді:
Файдюк В.В.

Старова Н.Е.