Справа № 815/4891/14
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4891/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2014 року

16 год. 10 хв.

У залі судових засідань № 31

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
- Балан Я.В.

при секретарі судового засідання
- Залозецького Є.О.

за участю сторін:

представник позивача
- Кучер О.В. (за довіреністю)

представник відповідача
- не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «РАФ-ПЛЮС» () до Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області № від 13.05.2014 р. про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток у розмірі 153 098
грн. 00 коп. та № від 13.05.2014 р. про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
161 154 грн. 00 коп., -

ВСТАНОВИВ:

До суду з адміністративним позовом
звернулося Товариство з обмеженою
відповідальністю «РАФ-ПЛЮС» (надалі -
ТОВ «РАФ-ПЛЮС») до Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області (надалі - ДПІ у
Приморському районі м. Одеси) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень ДПІ у
Приморському районі м. Одеси №
від 13.05.2014 р. про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 153 098 грн. 00 коп. та №
від 13.05.2014 р. про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 161 154 грн. 00
коп.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що ТОВ «РАФ-ПЛЮС» мало
взаємовідносини із контрагентом ТОВ
«Компанія Глобал-Маркет» яке
зареєстроване та здійснює
господарську діяльність у
встановленому законом порядку. Послуги
по розвантаженню неякісної продукції,
здійснювались на підставі договорів, а
наявність первинних документів,
складених під час здійснення
господарських операцій, спростовує
висновок перевіряючих про
необґрунтоване формування податкового
кредиту. Крім того, жодна норма закону
не вимагає від платників податків
контролювати сплату своїм
контрагентом до бюджету податків та
ведення ним бухгалтерського та
податкового обліку.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі, надав пояснення та
просив позов задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідача до судового
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином. 19.09.2014 р. через
канцелярію Одеського окружного суду за
вхід. № 23153/14 від представника
відповідача надійшли заперечення на
позов ТОВ «РАФ-ПЛЮС», в яких відповідач
вказує, що заперечує проти задоволення
позовних вимог виходячи з того, що
оскаржувані податкові-повідомлення
рішення прийняті у відповідності до
вимог чинного податкового
законодавства, позивачем в порушення
норм Податкового Кодексу України по
взаємовідносинам із ТОВ «Компанія
Глобал-Маркет» завищено витрати, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування всього у сумі 537 182 грн.,
що призвело до заниження податку на
прибуток у сумі 102 065 грн. 00 коп. та
завищено податковий кредит у сумі 107 436
грн. 00 коп. що призвело до заниження
податку на додану вартість , що
підлягає сплаті до бюджету у сумі 107 436
грн. 00 коп.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача, а також
обставини якими обґрунтовуються
вимоги та заперечення, докази, якими
вони підтверджуються, суд вважає, що у
задоволені адміністративного позову
слід відмовити з наступних підстав.

09.11.2000 р. за № 1 005148 зареєстровано
ТОВ «РАФ-ПЛЮС», місцезнаходження
юридичної особи: 65129, Одеська область, м.
Одеса, Приморський район, вул.
Ковалевського, буд. 30 А (том І аркуші
справи 13-17).

ТОВ «РАФ-ПЛЮС» взято на податковий
облік в ДПІ у Приморському районі
м. Одеса 24.11.2000 р. за № 4316
тазареєстровано платником податку на
додану вартість, що підтверджується
свідоцтвом № 23194772 НБ № 183626 (том І
аркуші справи 20, 21).

На підставі направлення № 000838/685 від
01.04.2014 р., згідно п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст.
20, п.п. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового
кодексу України, відповідно до
постанови слідчого СУ ФР ДПІ у
Святошинському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві від 20.01.2014 р., наказу ДПІ у
Приморському районі м. Одеси № 740 від
01.04.2014 р. проведено позапланову виїзну
документальну перевірку ТОВ
«РАФ-ПЛЮС». За результатами
вищевказаної перевірки складено акт №
2219/15-53-22-06/31185987 від 18.04.2014 р. про
проведення позапланової виїзної
документальної перевірки
ТОВ «РАФ-ПЛЮС» () з
питань взаємовідносин з ТОВ «Компанія
Глобал-Маркет» () за
період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. (том І
аркуші справи 28-43).

На підставі матеріалів проведеної
перевірки, перевіряючими зроблено
висновок, про встановлення порушень
ТОВ «РАФ-ПЛЮС» п. 44.1 ст. 44, п. 138.2 ст. 138,
п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України в результаті чого занижено
податок на прибуток у сумі 102 065 грн. 00
коп., у тому числі за 2013 р. податковий
період у розмірі 102 065 грн. 00 коп.; п. 198.3
п. 198.4 п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 п. 201.4 п. 201.6 ст. 201
Податкового кодексу України в
результаті чого занижено податок на
додану вартість, який підлягає сплаті
до бюджету у загальній сумі 107 436 грн. 00
коп., у тому числі в розрізі періодів
звітності: за квітень 2013 р. - 96 236 грн. 00
коп., за травень 2013 р. - 11 200 грн. 00 коп.

За результатами перевірки та на
підставі акту перевірки
№2219/15-53-22-06/31185987 від 18.04.2014 р. ДПІ у
Приморському районі м. Одеси прийнято
наступні податкові
повідомлення-рішення:

№ від 13.05.2014 р. форми «Р», про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток у розмірі 153 098
грн. 00 коп., з яких: 102 065 грн.
00 коп. - за основним платежем, 51 033 грн. 00
коп. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (том І аркуш справи 53);

№ від 13.05.2014 р. форми «Р», про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
161 154 грн. 00 коп., з яких: 107 436 грн.
00 коп. - за основним платежем, 53 718 грн. 00
коп. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (том І аркуш справи 54);

Згідно матеріалів справи, та наданих
позивачем документів, взаємовідносини
позивача (замовник) з контрагентом ТОВ
«Компанія Глобал-Маркет» (виконавець)
здійснювались відповідно до укладених
договорів № 56 від 25.03.2013 р., № А503 від
30.04.2013 р. згідно умов яких, виконавець
зобов'язаний виконувати замовнику
послуги по розвантаженню неякісної
продукції. П.п. 2.2.1 розділу 2 Обов'язки та
права сторін зазначається, що замовник
зобов'язаний по мірі необхідності
надавати виконавцю заявки на надання
послуг, в яких вказується місце
розвантаження, найменування неякісної
продукції, кількість неякісної
продукції та час розвантаження. Строк
дії по вищевказаним договорам з
моменту підписання до 31.12.2013 р., але до
повного виконання Сторонами своїх
зобов'язань (том І аркуші справи 168-169,
171-172).

На підтвердження реальності виконання
зобов'язань та правомірності
формування податкового кредиту по
взаємовідносинам з ТОВ «Компанія
Глобал-Маркет» позивачем надано суду
наступні первинні документи, а саме:
податкову декларацію з податку на
додану вартість за травень 2013 р.,
розрахунок коригування сум податку на
додану вартість за травень 2013 р.,
розшифровку податкових зобов'язань та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів за травень 2013 р., реєстр
виданих та отриманих податкових
накладних за травень 2013 р., акти
приймання-передачі наданих послуг
отриманих позивачем від контрагента
ТОВ «Компанія Глобал-Маркет»,
податкові накладні за квітень та
травень 2013 р. (том І аркуші справи 123-167).
Розрахункиміжпідприємствамиздійснюва
лись у безготівковійформі,
представником позивача надано до суду
платіжні доручення (том ІІ аркуші
справи 11-17).

Крім того, позивачем було надано до
суду виписку з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 22.03.2013 р.,
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість, а також та
довідку з Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
від 03.01.2013 р. стосовно ТОВ «Компанія
Глобал-Маркет» (том І аркуші справи 22-26)

Як встановлено судом та вбачається із
матеріалів справи, для підтвердження
відомостей, отриманих від особи, яка
мала правові відносини з платником
податків ТОВ «Компанія Глобал-Маркет»
відповідачем використано акт ДПІ у
Подільському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві № 124/26-56-22-03-09/38234768 від 06.03.2014 р. про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Компанія Глобал-Маркет»
щодо підтвердження господарських
відносин із платниками податків за
період з 04.09.2012 р. по 31.12.2013 р. (том І
аркуші справи 109-121)

Як вказується у вищевказаному акті
перевірки, операції між ТОВ «Компанія
Глобал-Маркет» та
контрагентами-покупцями не містять у
суті своїх розумних економічних або
інших причин (ділової мети)
систематичного придбання та продажу
товарів. Наслідком діяльності ТОВ
«Компанія Глобал-Маркет» є виключно чи
переважно формування податкових
зобов'язань та податкового кредиту на
адресу контрагентів.

Разом з тим, на аркуші 6-7 акту перевірки
№ 2219/15-53-22-06/31185987 від 18.04.2014 р.
зазначається, що СУ ФР ДПІ у
Святошинському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві проводиться досудове
розслідування по кримінальному
провадженню за ознаками кримінальних
правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212,
ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 205 КК України. В ході
досудового розслідування допитана
засновник та директор (головний
бухгалтер) ТОВ «Компанія
Глобал-Маркет» ОСОБА_2 повідомила, що
вказане підприємство вона
зареєструвала з метою отримання
матеріальної вигоди, та не маючи на
меті здійснювати господарську
діяльність, фінансово-господарських
документів як директор вона не
підписувала, не складала та ні кого на
ці дії не вповноважувала.

В розумінні пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
«податковий кредит» - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно розділу V цього
Кодексу.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

В силу п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України встановлено, що не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну, у якій зазначаються в окремих
рядках обов'язкові реквізити, перелік
яких наведений у п. 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України. Правовий
статус податкової накладної
закріплений в положеннях норм ст. 201
цього Кодексу.

Крім того, зокрема, форма та порядок
заповнення податкової накладної
затверджуються центральним органом
державної податкової служби (п. 201.2 ст.
201 Податкового кодексу України), а саме -
Порядком заповнення податкової
накладної, затвердженим Наказом
Міністерства фінансів України від
01.11.2011р. № 1379, що зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 22
листопада 2011 року за № 1333/20071, (який
набрав чинності 16 грудня 2011 року та був
чинний станом на момент виникнення
спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
господарська операція - це дія або
подія, що викликає зміни у структурі
активів і зобов'язань, власному
капіталі підприємства. Таким чином,
юридичний аспект вчинених
господарських дій або подій не входять
до складу поняття "господарська
операція" (бухгалтерський чи
економічний ефект).

Із положень частин 1, 3 ст. 9 вказаного
Закону вбачається, що бухгалтерський
облік полягає, зокрема, у складанні та
прийнятті до обліку первинних
документів, які фіксують факти
здійснення господарських операцій,
складені на їх підставі зведених
облікових документів, систематизація
інформації первинних документів на
рахунках бухгалтерського обліку в
регістрах синтетичного та
аналітичного обліку шляхом подвійного
запису їх на взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку.

Первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форму); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення
господарської операції у податковому
обліку повинно здійснюватись
відповідно до її реального
економічного змісту на підставі
первинних документів бухгалтерського
обліку.

Виходячи з аналізу наведених норм в
сукупності, Податкового кодексу
України визначено окремі випадки, за
яких неможливе формування податкового
кредиту, зокрема це відсутність зв'язку
з господарською діяльністю,
фіктивність операцій (відсутність
поставок), відсутність податкової
правосуб'єктності, відсутність на
момент перевірки податкових накладних
або видача їх особою, яка не є платником
податку додану вартість. Таким чином,
із зазначеного вище також випливає те,
що при дослідженні факту здійснення
господарської операції, оцінці
підлягають відносини безпосередньо
між учасниками тієї операції, на
підставі якої сформовані дані
податкового обліку.

При цьому у листі від 02.06.2011р. № 742/11/13-11
Вищий адміністративний суд України
одночасно зазначає, що за відсутності
факту придбання товарів чи послуг або в
разі якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Згідно з п. 201.1. ст. 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер
податкової накладної;

б) дата виписування
податкової накладної;

в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг;

г) податковий номер платника
податку (продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку;

д) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - покупця (отримувача)
товарів/послуг;

е) опис (номенклатура)
товарів/послуг та їх кількість, обсяг;
є) ціна постачання без урахування
податку;

ж) ставка податку та
відповідна сума податку в цифровому
значенні;

з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку,

и) вид цивільно-правового
договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Згідно з п. 201.4. ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 201.6. ст. 201 ПК України
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Слід зазначити, що договори та
податкові накладні від імені директора
ТОВ «Компанія Глобал-Маркет» були
підписані ОСОБА_2, в той час будучи
допитаною в якості свідка ОСОБА_2
пояснила, що фінансово-господарських
документів як директор товариства не
складала, не підписувала, та нікого на
це не уповноважувала, оскільки, нею
було створене ТOB «Компанія
Глобал-Маркет» з метою отримання
матеріальної винагороди за реєстрацію
на своє ім'я товариства. Таким чином,
відсутні підстави вважати, що договір з
ТOB «Компанія Глобал-Маркет», акти
приймання-передачі послуг та податкові
накладні, виписані/підписані від імені
ТOB «Компанія Глобал-Маркет»
уповноваженою особою.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що позивачем не доведена
реальність операцій, оскільки не
підтверджується факт надання ТOB
«Компанія Глобал-Маркет» послуг.

Здійснюючи правовий аналіз
обґрунтованості висновків податкового
органу щодо нікчемності правочинів,
укладених між позивачем та
контрагентом, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Згідно Інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
01.11.2011 № 1936/11/13-11 вбачається, що сама
собою наявність окремих документів не
є підставою для висновків про
реальність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю не мали
місце. Наявність формально складених,
але недостовірних первинних
документів, відповідність яких
фактичним обставинам спростована
належними доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції.

Мета юридичної особи має бути доведена
через мету відповідного керівника -
фізичної особи, яка на момент укладання
угоди виконувала представницькі
функції за статутом (положенням) або за
довіреністю. Слід зазначити, що
наявність мети зазначеної в диспозиції
ст. 228 ЦК України у фізичної особи тягне
кримінальну відповідальність за
відповідними статтями кримінального
кодексу України за скоєний злочин,
замах на злочин або готування до
злочину. Такі обставши можуть бути
доведені лише обвинувальним вироком.

Статтею 207 Господарського кодексу
України передбачено, що господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.
Недійсною може бути визнано також
нікчемну умову господарського
зобов'язання, яка самостійно або в
поєднанні з іншими умовами
зобов'язання порушує права та законні
інтереси другої сторони або третіх
осіб. Нікчемними визнаються, зокрема,
такі умови типових договорів і
договорів приєднання, що: виключають
або обмежують відповідальність
виробника продукції, виконавця робіт
(послуг) або взагалі не покладають на
зобов'язану сторону певних обов'язків;
допускають односторонню відмову від
зобов'язання з боку виконавця або
односторонню зміну виконавцем його
умов; вимагають від одержувача товару
(послуги) сплати непропорційно
великого розміру санкцій у разі
відмови його від договору і не
встановлюють аналогічної санкції для
виконавця.

Таким чином, необхідними умовами для
визнання угоди недійсною є її
укладання з метою, що завідомо
суперечною інтересам держави і
суспільства та наявність умислу хоча б
у однієї із сторін щодо настання
відповідних наслідків.

При цьому, згідно з позицією Верховного
Суду України (справа № 21-421а11), первинні
документи, підписані невстановленими
особами, не можуть бути підставою для
формування податкового кредиту.

Таким чином, надані позивачем
документи не дають можливості
встановити реальність здійснених
операцій, а лише фіксують господарські
операцій з вищезазначеним
контрагентом, оскільки, договори, акти
та податкові накладні від імені
директора ТOB «Компанія Глобал-Маркет»
підписані ОСОБА_2, яка будучи допитана в
якості свідка повідомила, що
фінансово-господарських документів не
складала та не підписувала.

Разом з тим, судом встановлено, що в
актах приймання-передачі послуг,
податкових накладних наданих
представником позивача до суду в
порушення умов договорів № 56 від 25.03.2013
р., № А503 від 30.04.2013 р. не зазначено місце
розвантаження, найменування неякісної
продукції, кількість неякісної
продукції, час розвантаження.

Слід відмітити, що представником
позивача надано до суду договори із
іншими контрагентами щодо надання
послуг знищення неякісної продукції,
договір на тимчасове користування
місця видалення відходів (сільського
сміттєзвалища) на прийом відходів та їх
захоронення, додаткові угоди, акти
виконаних робіт, атестат виробництва
виданий ТОВ «РАФ-ПЛЮС» та
зареєстрований в Реєстрі Системи
сертифікації УкрСЕПРО 14.01.2013 р. №
UA3.033.0009-13, податкові накладні (том І
аркуші справи 173-250, том ІІ аркуші справи
1- 10, 48-72).

Однак, суд критично ставиться до даних
документів, оскільки безпосередньо з
їх змісту не вбачається
причинно-наслідковий зв'язок між
спірними господарськими операціями та
наведеними документами, оформленими
(отриманими) ТOB «Компанія
Глобал-Маркет»в ході здійснення
звичайної господарської діяльності,
оскільки такі документи не містять
жодних відомостей про надання послуг
по розвантаженню неякісної продукції з
залученням ТOB «Компанія
Глобал-Маркет».

Несплата ТОВ «РАФ-ПЛЮС» податків у
встановленому законодавством України
порядку руйнує систему оподаткування,
що створена в інтересах держави та
формування дохідної частини
Державного бюджету України, що
суперечить моральним засадам
суспільства. Наявним вбачається намір
ТОВ «РАФ-ПЛЮС» одержати економічний
ефект за рахунок формування
податкового кредиту за договорами із
ТOB «Компанія Глобал-Маркет», які не
були спрямовані на реальне настання
правових наслідків, з ціллю заниження
об'єкту оподаткування, несплати
податків. Такі дії товариства призвели
до втрат дохідної частини Державного
бюджету України, оскільки не сплачені
підприємством податок на додану
вартість внаслідок порушення
встановленого порядку формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість є дохідною частиною
бюджету та власністю держави.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням встановлених у судовому
засіданні фактів, беручи до уваги
вищенаведене в сукупності,
проаналізувавши матеріали справи та
надані сторонами докази, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими, а, відтак, такими, що
не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 161 Кодексу
адміністративного судочинства
України, під час прийняття постанови
суд вирішує, в тому числі, як
розподілити між сторонами судові
витрати.

З урахуванням викладеного, необхідно
достягнути з позивача судовий збір за
подачу адміністративного позову
майнового характеру у розмірі (4872,00 -
487,20) = 4384,80 гривень.

На підставі викладеного, керуючись
Податковим кодексом України, ст. ст. 2, 7,
8, 9, 11, 86, 159-164, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю «РАФ-ПЛЮС»
() до Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області № від 13.05.2014 р. про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток у розмірі 153 098
грн. 00 коп. та № від 13.05.2014 р. про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
161154грн. 00 коп. - відмовити у повному
обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «РАФ-ПЛЮС» () на користь Державного
бюджету України судовий збір за подачу
адміністративного позову майнового
характеру у розмірі 4384,80 грн. (чотири
тисячі триста вісімдесят чотири гривні
вісімдесят копійок).

Постанова суду може бути оскаржена в
порядку та строки, встановлені ст. 186
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, встановлені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складено та
підписано 22 грудня 2014 року.

Суддя
Я.В. Балан