Справа № 22а-2514/2011
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/89602/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Смілі та Смілянському районі
Черкаської області про перерахунок та
виплату підвищення до пенсії, за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в м. Смілі та
Смілянському районі Черкаської
області на рішення Смілянського
міськрайонного суду Черкаської
області від 8 вересня 2010 року та ухвалу
Апеляційного суду Черкаської області
від 22 вересня 2011 року,-

у с т а н о в и л а :

30 серпня 2010 року ОСОБА_4 звернулась з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в м. Смілі та Смілянському
районі Черкаської області (далі УПФ) в
якому просила зобов'язати відповідача
здійснити їй перерахунок та виплату
підвищення до пенсії, відповідно до
статті 6 Закону України від 18 листопада
2004 року № 2195-ІV «Про соціальний захист
дітей війни» (далі Закон № 2195-ІV), за
періоди з 1 вересня по 31 грудня 2007 року,
з 22 травня по 31 грудня 2008 року, за 2009 рік,
а також з 1 січня по 31 серпня 2010 року та
стягнути на її користь недоплачені
кошти у розмірі 3784,12 гривень.

В обґрунтування позову зазначала, що
вона є пенсіонером за віком, має статус
дитини війни, а відтак їй належить
право на спірний перерахунок, однак
вимоги Закону №2195-ІV не виконані, а її
звернення про збільшення пенсії
залишено без задоволення.

Вважаючи це порушенням своїх прав,
ОСОБА_4 просила про задоволення позову.

Рішенням Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від 8 вересня
2010 року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Черкаської області
від 22 вересня 2011 року позов задоволено
частково, зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок і виплату
позивачу підвищення до пенсії в
порядку статті 6 Закону № 2195-ІV, у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за
віком за періоди з 1 вересня по 31 грудня
2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008
року, за 2009 рік, а також з 1 січня по 31
серпня 2010 року, а також стягнено на її
користь недоплачені кошти у розмірі
3699,19 гривень. В решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить ухвалені
ними судові рішення скасувати та
відмовити в позові у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Задовольняючи частково позов суди, на
підставі наявних у справі даних
встановили і правильно виходили з того,
що з дня набрання рішеннями
Конституційного Суду України від 9
липня 2007 року № 6-рп/2007 і від 22 травня
2008 року № 10рп-2008 чинності, до спірних
правовідносин підлягає застосуванню
стаття 6 Закону № 2195-ІV, у редакції, до
внесення змін Законом України від 28
грудня 2008 року № 107-VI «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» (далі Закон № 107-VI).

Суди до спірних правовідносин
правильно застосували положення
статті 6 Закону № 2195-ІV, статтю 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (в
редакції спірного періоду), з
урахуванням рішень Конституційного
Суду України від 9 липня 2007 року №
6-рп/2007 і 22 травня 2008 року №10рп-2008, а
також норми Законів України про
держаний бюджет України на відповідні
роки.

Разом з тим, у відповідності до
приписів частин 1 і 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції статті, чинній на час
звернення до суду) адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

В свою чергу, згідно з положеннями
статті 100 Кодексу адміністративного
судочинства України (у редакції статті,
яка діяла станом на день подання
позову) адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Однак, в матеріалах справи не міститься
заяви позивача про поновлення
пропущеного строку, а суди, розглядаючи
справу, це питання не розглянули.

У відповідності до частин 1 і 2 статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Таким чином, порушення норм
процесуального права, призвело до
ухвалення рішень, які не відповідають
вимогам статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо законності.

За таких обставин рішення судів першої
та апеляційної інстанцій, підлягають
скасуванню, а справа направленню на
новий розгляд, оскільки суд касаційної
інстанції не може встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судових рішеннях.

За приписами частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Смілі та
Смілянському районі Черкаської
області задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від 8
вересня 2010 року та ухвалу Апеляційного
суду Черкаської області від 22
вересня 2011 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало