Справа № 813/8016/14
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№813/8016/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
Головуючого-судді Сасевича О.М.,
за участю секретаря судового засідання
представника позивача Семираза П.М.,
представника відповідача Каранця Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Приватного підприємства
«Універсал-Л» до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
Приватне підприємство «Універсал-Л»
(надалі - ПП «Універсал-Л») звернулося
24.11.2014 року до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області
(надалі - ДПІ у Шевченківському районі
м.Львова ГУ Міндоходів у Львівській
області), у якій просить визнати
протиправним і скасувати податкове
21.05.2014 року, прийняте на підставі акту
№169/131/13-07-22-01-10/30918631 від 28.04.2014 року.
На обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначає, що оспорюване ним
податкове повідомлення-рішення було
прийняте контролюючим органом із
порушенням норм матеріального права та
є таким, що суперечать чинному
законодавству України.
Так, позивач зазначає, що у 2011 року на
підставі укладених останнім договорів
із ТзОВ «Промтехметал», ТзОВ «Крафт
ЛВ», ПП «Воллі» ним було здійснено ряд
господарських операцій із вказаними
юридичними особами щодо поставки на їх
замовлення товарів різного
асортименту. Вказані операції
виконувалися їх учасниками в повному
обсязі й у відповідності до приписів
чинного законодавства та
здійснювалися реально. Зазначене
підтверджується відповідними
первинними документами.
Окрім того, зважаючи на спеціальну
правосуб'єктність учасників операцій,
які були платниками податку на додану
вартість, позивачем були виписані
покупцям товарів податкові накладні, а
відповідні суми податку на додану
вартість були включені позивачем до
свого податкового зобов'язання та
належним чином задекларовані.
У зв'язку з чим, позивач вважає
необґрунтованими та безпідставними
твердження відповідача про нібито
заниження ПП «Універсал-Л» сум податку
на додану вартість, які підлягали
сплаті до бюджету, унаслідок операцій
із ТзОВ «Промтехметал», ТзОВ «Крафт
Позивач також зазначає, що при таких
висновках відповідач базувався
виключно на даних перевірок
контрагентів позивача та матеріалах
кримінальних справ, які стосуються
виключно вказаних осіб, а не на
результатах аналізу й дослідження
первинних документів, які складалися в
ході виконання позивачем відповідних
господарських операцій, що є
неправомірним. При цьому, позивач
вказує, що в таких матеріалах перевірок
та кримінальних справ, які бралися
відповідачем до уваги, жодним чином не
відображено будь-яку участь позивача у
протиправній діяльності спільно із
ТзОВ «Промтехметал», ТзОВ «Крафт ЛВ»,
ПП «Воллі». Тому, такі обставини не
можуть бути належним доказом допущених
позивачем порушень податкового
законодавства, а лише вказують на
порушення закону, допущені його
контрагентами, відповідно притягнення
за таких умов ПП «Універсал-Л» до
відповідальності не відповідає
принципу щодо індивідуального
характеру юридичної відповідальності.
Окрім того, позивач зазначає, що навіть
беручи до уваги матеріали згаданих
вище перевірок і кримінальних справ,
які вказують на здійснення ТзОВ
«Промтехметал», ТзОВ «Крафт ЛВ», ПП
«Воллі» діяльності з надання
податкової вигоди третім особам, це не
може свідчити про протиправну
діяльність позивача. Так, як випливає
із матеріалів перевірок і кримінальних
справ, така протиправна схема полягала
у фіктивному придбанні третіми особами
в ТзОВ «Промтехметал», ТзОВ «Крафт ЛВ»,
ПП «Воллі» товарів, робіт і послуг з
подальшим зменшенням своїх податкових
зобов'язань та виведенням коштів у
готівку. Однак, позивач ніколи не був
покупцем товарів, робіт чи послуг у
ТзОВ «Промтехметал», ТзОВ «Крафт ЛВ»,
ПП «Воллі» та не сплачував на їх
користь коштів, а навпаки, постачав їм
товари та отримував від цих осіб оплату
за товар. Тобто, у такому випадку ПП
«Універсал-Л» не могло користуватися
жодними податковими вигодами, які
могли полягати у формуванні
податкового кредиту чи валових витрат,
а навпаки, позивач, отримуючи дохід від
ТзОВ «Промтехметал», ТзОВ «Крафт ЛВ»,
ПП «Воллі», формував податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість і збільшував склад доходу для
оподаткування податком на прибуток.
Відтак, висновки акту перевірки
№169/131/13-07-22-01-10/30918631 від 28.04.2014 року є
помилковими, безпідставними й
необґрунтованими, а прийняте на його
21.05.2014 року є таким, що суперечить
нормам податкового законодавства,
дійсним обставинам справи, відповідно,
воно є протиправним і підлягає
Ухвалою судді Львівського окружного
адміністративного суду від 25.11.2014 року
дану позовну заяву було залишено без
руху, а позивачу надано строк для
усунення її недоліків.
26 листопада 2014 року позивач виконав
вимоги ухвали судді від 25.11.2014 року,
усунувши недоліки позовної заяви, яку
було залишено без руху.
Ухвалами судді від 01.12.2014 року у даній
адміністративній справі відкрито
провадження, закінчено підготовче
провадження та призначено справу до
судового розгляду.

На заперечення позовних вимог
відповідачем 17.12.2014 року було подано
заперечення на позовну заяву, в якому
він обґрунтовує законність
оспорюваного податкового
повідомлення-рішення, а його позиція
полягає в наступному.

Загалом, відповідач зазначає, що за
результатами перевірки ПП
«Універсал-Л» податковим органом було
встановлено неправомірне відображення
у податковому обліку господарських
операцій по взаєморозрахунках із ТзОВ
«Промтехметал», ТзОВ «Крафт ЛВ», ПП
«Воллі», оскільки насправді факт
постачання товарів по вказаних
операціях був відсутній.

Зазначене, як вказує відповідач,
повністю підтверджується вироками
судів у кримінальних справа по
обвинуваченні власників і керівників
ТзОВ «Промтехметал», ТзОВ «Крафт ЛВ»,
ПП «Воллі» у вчиненні фіктивного
підприємництва.

А тому, на переконання відповідача,
встановлені обставини відсутності
реального постачання товару
призводять до того, що отримані ПП
«Універсал-Л» суми оплати за товар,
який насправді не постачався,
збільшують податкове зобов'язання
позивача з податку на додану вартість у
відповідні періоди.

У зв'язку із наведеним, відповідач
вважає, що оспорюване податкове
повідомлення-рішення є законним, а
підстав для визнання його
неправомірним і скасування немає.

У судових засіданнях представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, надав пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві та просив
позов задовольнити повністю й визнати
протиправним і скасувати податкове
повідомлення-рішення №/7391 від
21.05.2014 року.

Представник відповідача проти позову
заперечив, надав пояснення, аналогічні
викладеним у запереченнях, наголосив
на правомірності винесення спірного
податкового повідомлення-рішення
№/7391 від 21.05.2014 року, а також
вважає, що воно прийняте в повній
відповідності з чинним законодавством
України та просить у позові відмовити
повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши і дослідивши
подані документи та матеріали,
всебічно та повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ПП «Універсал-Л»
як юридичну особу було зареєстровано
Виконавчим комітетом Львівської
міської ради 17.04.2000 року. На податковий
облік позивача взято 26.04.2000 року. ПП
«Універсал-Л» було зареєстровано як
платник податку на додану вартість
05.05.2000 року, індивідуальний податковий
номер 71, свідоцтво про реєстрацію
платника ПДВ №18176496.

У період із 14.04.2014 року по 18.04.2014 року
відповідачем було проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку ПП «Універсал-Л» код за
з питань повноти
декларування, нарахування та
своєчасності сплати в бюджет податків
і обов'язкових платежів під час
взаємовідносин із ТОВ «Промтехметал»
(37398974), ТОВ «Крафт ЛВ» (37399009), ПП «Воллі»
(34029609), іншими суб'єктами
господарювання із ознаками
фіктивності за період з 01.01.2011 року по
01.12.2011 року.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем було складено акт
№169/131/13-07-22-01-10/30918631 від 28.04.2014 року, у
якому зафіксовано наступне порушення
податкового законодавства, допущене ПП
«Універсал-Л» у своїй діяльності:

1)п.п.185.1, 187.1, 189.1, 198.5 Податкового кодексу
України, в результаті чого встановлено
заниження сум податку на додану
вартість, які підлягають сплаті до
бюджету, всього на суму 221 770 грн., в т.ч.
за березень 2011 року - 21 607 грн., квітень
2011 року - 62 202 грн., травень 2011 року - 91 294
грн., червень 2011 року 46 667 грн.

Не погоджуючись із висновками за
результатами перевірки та з актом
169/131/13-07-22-01-10/30918631 від 28.04.2014 року,
позивач подав начальнику ДПІ у
Шевченківському районі м.Львова ГУ
Міндоходів у Львівській області
заперечення до такого акта перевірки
№40 від 08.05.2014 року.

Відповідачем було розглянуто такі
заперечення до акта перевірки та за
№7266/13-07-22-01-07 від 19.05.2014 року було
повідомлено позивача про те, що
наведені ним аргументи не можуть
слугувати підставою для скасування
акта перевірки.

У зв'язку з чим, на підставі акту
№169/131/13-07-22-01-10/30918631 від 28.04.2014 року,
відповідачем було прийнято
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення №/7391 від
21.05.2014 року щодо збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість (200 163,00 грн.) та
штрафними санкціями (1,00 грн.).

Не погоджуючись із діями та рішеннями
ДПІ у Шевченківському районі м.Львова
ГУ Міндоходів у Львівській області та
вважаючи свої права порушеними
рішеннями суб'єкта владних
повноважень, позивачем було заявлено
означений позов, у якому ПП
«Універсал-Л» стверджує про
відсутність підстав для прийняття
відповідачем оспорюваного податкового
повідомлення-рішення за відсутності
порушень податкового законодавства,
невідповідність рішень податкового
органу нормам чинного законодавства
України та, відповідно, про
протиправність такого
повідомлення-рішення.

Розглянувши доводи сторін і дослідивши
підстави прийняття суб'єктом владних
повноважень оспорюваного рішення, суд
у першу чергу відзначає очевидну
невідповідність висновку акта
перевірки №169/131/13-07-22-01-10/30918631 та
прийнятого на його підставі
податкового повідомлення-рішення
№/7391 обставинам, які, як вважає
відповідач, були ним достовірно
встановлені та викладені у тому ж акті
перевірки №169/131/13-07-22-01-10/30918631. Позаяк,
висновок про заниження сум податку на
додану вартість, які підлягають сплаті
до бюджету, не може бути коректним при
зафіксованих відповідачем у акті
перевірки обставинах і фактах
здійснення фіктивних господарських
операцій із поставки позивачем товару.

Суд відзначає, що позивачем було
укладено із своїми контрагентами ряд
договорів на поставку товарів, а саме:
договір на поставку товарів №21 від
15.03.2011 року із ТзОВ «Промтехметал»,
договір на поставку товарів №20/05 від
05.05.2011 року із ТзОВ «Крафт ЛВ», договір
на поставку товарів №87/06 від 01.06.2011 року
із ПП «Воллі». При цьому, за змістом
усіх вказаних договорів позивач
виступає в них як постачальник товарів,
тобто, ПП «Універсал-Л» зобов'язалося
поставляти своїм контрагентам за їх
заявками товари, а ТзОВ «Промтехметал»,
ТзОВ «Крафт ЛВ», ПП «Воллі»
зобов'язалися оплачувати вартість
товару, що ними придбавався. Указане
підтверджується поданими копіями
договорів, поясненнями позивача та не
заперечується й відповідачем і
відображене ним у акті перевірки.

У відповідності до приписів ст.185
Податкового кодексу України, операції
з постачання товару за договорами №21,
№20/05, №87/06 є об'єктом оподаткування
податком на додану вартість, і
відповідно, згідно з нормами розділу IV
Податкового кодексу України, у ПП
«Універсал-Л», яке є продавцем товарів
і зареєстроване як платник податку на
додану вартість, унаслідок здійснення
таких операцій виникли податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість.

У зв'язку з чим, суд відзначає, що власне
реальне здійснення позивачем і його
контрагентами господарських операцій
щодо постачання товарів є підставою
для виникнення в позивача податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість.

Згідно з нормою п.200.1 ст.200 Податкового
кодексу України, сума податку на додану
вартість, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

З огляду на вказане, суд акцентує увагу
на тому, що саме внаслідок реального
здійснення позивачем і його
контрагентами господарських операцій
щодо постачання товарів матиме місце
збільшення сум податку на додану
вартість, що підлягає сплаті до
бюджету.

При цьому, суд зауважує, що наявні у
матеріалах справи документи
засвідчують належне документальне
оформлення спірних операцій і
декларування позивачем власних
податкових зобов'язань із податку на
додану вартість, які виникали у ході
здійснення операцій із поставки
товарів на користь ТзОВ
«Промтехметал», ТзОВ «Крафт ЛВ», ПП
«Воллі», що підтверджується поданими
ним копіями податкових декларацій з
податку на додану вартість, податкових
накладних, видаткових накладних,
платіжних доручень, його поясненнями. А
окрім цього, декларування позивачем
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість за спірними операціями
не заперечується й відповідачем, що
знайшло своє відображення в матеріалах
акту №169/131/13-07-22-01-10/30918631 від 28.04.2014 року.

Суд наголошує на тому, що факт визнання
означених вище операцій із постачання
позивачем товарів фіктивними жодним
чином не може свідчити про заниження
ним податкових зобов'язань, а радше
навпаки. Позаяк, у разі визнання цих
операцій нереальними, кошти, отримані
позивачем від покупців як оплата
товару, слід кваліфікувати як
безповоротну фінансову допомогу, яка
для цілей оподаткування податком на
додану вартість не підпадає під
визначення операцій з постачання
товарів, робіт чи послуг, а отже,
відповідно до ст.185 Податкового кодексу
України, податок на такі операції не
нараховується. У зв'язку з чим, фіктивна
господарська операція з продажу
товарів не тягне за собою виникнення у
продавця товарів (у даному випадку ПП
«Універсал-Л») податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість, оскільки воно може виникати
лише при реальній господарській
операції з продажу товарів, яка власне
і є об'єктом оподаткування податком на
додану вартість.

Таким чином, деклароване позивачем
реальне здійснення ним господарських
операцій із постачання товарів на
користь його контрагентів (дохідних
для позивача операцій), не могло
призвести і не призвело до заниження
суми податку, що підлягає сплаті до
бюджету, як стверджує відповідач, а
навпаки, призвело до збільшення суми
такого податку. А відповідно, у разі
дійсного встановлення податковим
органом факту нереального здійснення
операцій із постачання товарів від ПП
«Універсал-Л» до ТзОВ «Промтехметал»,
ТзОВ «Крафт ЛВ», ПП «Воллі», така
обставина могла би свідчити лише про
завищення позивачем суми податку на
додану вартість, що підлягає сплаті до
бюджету, а не навпаки.

Із врахуванням наведеного, суд
підкреслює помилковість висновків ДПІ
у Шевченківському районі м.Львова ГУ
Міндоходів у Львівській області про
заниження позивачем суми податку на
додану вартість, що підлягає сплаті до
бюджету, оскільки вони не
співвідносяться із викладеними в акті
перевірки №169/131/13-07-22-01-10/30918631 від 28.04.2014
року обставинами і не відповідають
нормам податкового законодавства.

Відповідно, прийняте за результатами
таких помилкових висновків податкове
повідомлення-рішення №/7391 від
21.05.2014 року щодо збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість фактично покладає на
позивача надмірний податковий тягар,
позаяк повторно збільшує його
зобов'язання з податку на додану
вартість, які вже були ним самостійно
задекларовані, а тому таке рішення
безумовно порушує права й законні
інтереси платника податків, які
підлягають відновленню.

Окрім того, суд також вважає за
необхідне надати критичну оцінку
доводам податкового органу щодо
протиправності діяльності позивача та
порушення ним податкового
законодавства, які ґрунтуються
виключно на даних перевірки інших
платників податків - контрагентів
позивача (ТзОВ «Промтехметал», ТзОВ
«Крафт ЛВ», ПП «Воллі»).

Як випливає зі змісту акту
№169/131/13-07-22-01-10/30918631 від 28.04.2014 року,
контролюючий орган дійшов висновку, що
укладення договорів поставки товару ПП
«Універсал-Л» та ТОВ «Промтехметал»,
ТОВ «Крафт ЛВ», ПП «Воллі» не мало на
меті настання реальних наслідків,
передбачених ними, а факти поставки й
відвантаження товару за такими
договорами відсутні. При цьому,
відповідач посилається на те, що
контрагентами, з якими задокументовані
такі господарські операції, були
підприємства з ознаками фіктивності, а
тому, провадити реальну діяльність
вони не могли, що достовірно
встановлено контролюючими органами й
підтверджується актом про проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Промтехметал»
№4124/23-408/37398974 від 04.11.2011 року, складеним
ДПІ у Сихівському районі м.Львова,
актом про проведення аналізу
діяльності ТзОВ «Крафт ЛВ» №1163/23-2/37399009
від 13.07.2011 року, складеним ДПІ у
Франківському районі м.Львова, вироком
Сихівського районного суду м.Львова у
кримінальній справі про обвинувачення
власника та директора ПП «Воллі» у
вчиненні злочинів, передбачених ч.2
ст.27, ч.2 ст.205, ч.4 ст.358 Кримінального
кодексу України. У ході судового
розгляду справи відповідач також
додатково обґрунтував порушення
податкового законодавства України й
рішеннями судів у кримінальних
справах, які стосуються злочинів,
вчинених власниками та керівниками
контрагентів позивача (вирок
Сихівського районного суду м.Львова
від 07.07.2014 року у кримінальній справі
№464/6266/14-к, вирок Сихівського районного
суду м.Львова від 26.12.2012 року у
кримінальній справі №1319/5265/2012).

У зв'язку з чим, суд підкреслює, що,
відповідно до ст.61 Конституції України,
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер, а тому до
відповідальності може бути
притягнутий лише порушник. Відповідно,
на платника податків не може
автоматично покладатися
відповідальність за можливі порушення,
які були вчинені його контрагентами.

Неприпустимість притягнення до
відповідальності одного суб'єкта
господарювання, у випадку
неправомірних дій іншого, визначено й у
практиці Європейського Суду з прав
людини. Зокрема, у п.71 рішення у справі
«Булвес» АД проти Болгарії»
Європейський Суд з прав людини дійшов
такого висновку, що компанія-заявник не
повинна нести відповідальність за
наслідки невиконання постачальником
його обов'язків щодо своєчасного
декларування ПДВ і, як наслідок,
сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.
Суд вважає, що такі вимоги
прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії-заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності.
Вищенаведений висновок Європейський
Суд з прав людини повторно підтвердив в
рішенні у справі «Бізнес Саппорт
Сентр» проти Болгарії», п.23 якого
зазначено, що у разі виявлення
податковими органами невиконання
постачальником своїх обов'язків як
платника ПДВ, вони могли б розпочати
податкову перевірку цього
постачальника, з тим щоб стягнути з
нього належні платежі та штрафні
санкції.

А тому, допущені порушення податкового
законодавства контрагентом позивача
(постачальником або покупцем товарів,
робіт чи послуг) тягнуть негативні
наслідки саме для такої особи. Лише
встановлення в ході судового розгляду
факту узгодженості дій платника
податків (позивача) з недобросовісними
платниками податків (контрагентами
позивача) з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями таких осіб
чи сприяння ухиленню ними від
виконання податкових зобов'язань може
слугувати підставою для висновку про
необґрунтованість податкової вигоди і
в позивача.

У зв'язку із наведеним, висновки
податкового органу про порушення
податкового законодавства
контрагентами позивача (ТзОВ
«Промтехметал», ТзОВ «Крафт ЛВ», ПП
«Воллі») не можуть автоматично
підтверджувати порушення податкового
законодавства самим позивачем, а
позивач як платник податку не повинен
нести наслідків невиконання такими
особами вимог закону. Лише у разі, якщо
буде встановлено, що платник податку
(позивач) знав про такі обставини і його
дії були узгодженими з
недобросовісними платниками податків,
посилання на них буде обґрунтованим.
Така позиція узгоджується з висновками
Верхового Суду України, висловленими,
зокрема, у постанові від 31.01.2011 року в
справі №21-47а10, постанові від 11.12.2007 року
у справі №21-1376во06.

У даному ж випадку, суд наголошує на
відсутності доказів, які би свідчили чи
то про спільну та свідому участь
позивача разом із недобросовісними
платниками податків (ТзОВ
«Промтехметал», ТзОВ «Крафт ЛВ», ПП
«Воллі») у схемах, пов'язаних із
ухиленням від оподаткування, чи то хоча
б про його обізнаність із такою
діяльністю вказаних осіб. Так, ані у
вироку Сихівського районного суду
м.Львова від 07.07.2014 року в кримінальній
справі №464/6266/14-к, ані у вироку
Сихівського районного суду м.Львова
від 26.12.2012 року в кримінальній справі
№1319/5265/2012, не встановлено
безпосередньої участі ПП «Універсал-Л»
у протиправній діяльності спільно з
ТзОВ «Промтехметал», ТзОВ «Крафт ЛВ»,
ПП «Воллі», ані його обізнаності за
такою діяльністю вказаних осіб.

Окрім цього, виходячи з наведених в
акті №169/131/13-07-22-01-10/30918631 від 28.04.2014 року
даних, суд відзначає, що в матеріалах
перевірок контрагентів позивача було
зафіксовано факти протиправної участі
інших суб'єктів підприємницької
діяльності у схемах з ухилення від
сплати податків, які полягали в
документуванні нібито придбання
такими особами в ТзОВ «Промтехметал»,
ТзОВ «Крафт ЛВ», ПП «Воллі» товарів,
робіт і послуг для зменшення
податкового навантаження з подальшим
виведенням у готівку сплачених за
такими фіктивними операціями коштів. У
той же час, ПП «Універсал-Л» у спірних
господарських операціях із ТзОВ
«Промтехметал», ТзОВ «Крафт ЛВ», ПП
«Воллі» не виступало як покупець
товарів, робіт і послуг та не
сплачувало останнім жодних коштів, а
навпаки, постачало цим особам товари та
отримувало від них оплату за товар, що
виключає участь позивача у описаній
контролюючими органами протиправній
схемі з мінімізації податкового
навантаження.

Тож, суд приходить до висновку про
неправомірність висновків відповідача
про порушення ПП «Універсал-Л»
податкового законодавства, які
ґрунтуються на інформації щодо
протиправної діяльності контрагентів
такого платника податків. Позаяк, у
даному випадку відповідачем не
доведено існування безпосереднього
зв'язку між окремими епізодами
протиправної діяльності контрагентів
позивача та самим позивачем і їх впливу
на реальність господарської
діяльності, яку провадив позивач, при
цьому, наведені відповідачем обставини
не є однозначними, достатніми та
достовірними свідченнями нездійснення
позивачем спірних господарських
операцій чи освідомлення позивача про
можливу протиправну діяльність його
контрагентів і не вказують на їх
спільний намір щодо досягнення
виключно податкових вигод, а не
здійснення реальних господарських
операцій.

Окрім того, суд відзначає й те, що, як
вбачається зі змісту акта
№169/131/13-07-22-01-10/30918631 від 28.04.2014 року,
відповідачем при здійсненні
документальної перевірки позивача у
порушення п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового
кодексу України не було досліджено та
проаналізовано податкові декларації
(розрахунки), фінансову, статистичну та
іншу звітність, регістри податкового
та бухгалтерського обліку, ведення
яких передбачено законом, первинні
документи, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства. Фактично
відповідач обмежився виключно
цитуванням згаданих вище матеріалів
перевірок контрагентів позивача та
кримінальних справ, які пов'язані з
діяльністю таких третіх осіб, що, на
переконання суду, не може вважатися
належним проведенням перевірки з метою
дійсного з'ясування обставин
господарської діяльності платника
податків і його дотримання вимог
чинного податкового законодавства.

У зв'язку з чим, враховуючи все
викладене вище, суд приходить до
обґрунтованого висновку, що
відповідачем під час проведення
документальної перевірки не було
зібрано належних доказів
недобросовісності саме ПП
«Універсал-Л» як платника податків та
доказів фіктивності, нереальності чи
безтоварності операцій між позивачем і
ТзОВ «Промтехметал», ТзОВ «Крафт ЛВ»,
ПП «Воллі», більш того, висновки,
викладені відповідачем в акті
№169/131/13-07-22-01-10/30918631 від 28.04.2014 року не
відповідають обставинам, які він
вважає встановленими в ході перевірки
(щодо фіктивності операцій), та нормам
чинного законодавства України, які
регулюють питання справляння податку
на додану вартість. А тому, прийняте на
підставі акта №169/131/13-07-22-01-10/30918631 від
28.04.2014 року податкове
повідомлення-рішення №/7391 від
21.05.2014 року є протиправним і, з метою
захисту та відновлення прав позивача,
підлягає скасуванню.

У відповідності до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Такий підхід
узгоджується також з практикою
Європейського суду з прав людини. Так, у
п.110 рішення у справі «Компанія
«Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч
проти Швеції» Суд визначив, що справи
стосовно рішень податкового
управління мають бути розглянуті на
підставі поданих доказів, а довести
наявність підстав, передбачених
відповідними законами, для призначення
податкових штрафів має саме податкове
управління. У даній справі, ДПІ у
Шевченківському районі м.Львова ГУ
Міндоходів у Львівській області, як
суб'єкт владних повноважень, не надала
до суду достатніх беззаперечних
доказів в обґрунтування обставин, на
яких ґрунтуються його висновки та
заперечення, та ним не було спростовано
доводів позивача.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 67 Конституції України
регламентовано, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи, суд приходить до
висновку, що суб'єкт владних
повноважень, прийнявши оскаржуване
рішення, не дотримався принципу
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського суду з
прав людини, вимог чинного податкового
законодавства України та передбачених
ст.2 Кодексу адміністративного
судочинства України принципів.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-11, 14, 18, 19, 69-71, 86, 87, 94,
143, 158, 160-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В
И В :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним і скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м.Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області №/7391 від 21.05.2014
року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного підприємства
«Універсал-Л» сплачений судовий збір у
сумі 400 (чотириста) грн. 33 коп.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі у відповідності до ч.3 ст.160
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 23 грудня 2014 року.