Справа № К/9991/24315/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/24315/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

секретар судового засідання Іванова
Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_5 на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 29
листопада 2010 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 28 лютого 2011
року в справі за позовом ОСОБА_5 до
Державної митної служби України
(правонаступником якої є Міністерство
доходів і зборів України), Ягодинської
митниці про поновлення на посаді та
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року ОСОБА_5 звернувся в
суд з адміністративним позовом, в якому
зазначав, що з грудня 2000 року проходив
публічну службу в митних органах й у
жовтні 2010 року його звільнено з посади
старшого інспектора сектору
супроводження вантажів відділу митної
варти служби боротьби з контрабандою
та порушеннями митних правил
Ягодинської митниці на підставі пункту
6 частини першої статті 30 Закону
України «Про державну службу» (за
порушення Присяги державного
службовця).

Вважаючи звільнення незаконним, просив
суд, після уточнення позовних вимог,
визнати протиправним та скасувати
наказ голови Державної митної служби
України від 20 жовтня 2010 року № 1996-к та
наказ начальника Ягодинської митниці
від 21 жовтня 2010 року № 682-к, поновити на
посаді та стягнути середній заробіток
за час вимушеного прогулу.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 28 лютого 2011
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, представник
позивача просив скасувати судові
рішення та направити справу на новий
розгляд.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Ягодинською митницею
до Державної митної служби України
було внесено подання про припинення
перебування на державній службі в
митних органах ОСОБА_5, у обґрунтування
якого зазначено, що з 11 серпня по 30
серпня 2010 року він був відсутнім на
роботі у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю. По факту можливого
виїзду за кордон та порушення митних
правил було здійснено перевірку, якою
встановлено, що з 14 по 23 серпня 2010 року
ОСОБА_5 здійснював виїзди за межі
України без погодження з керівництвом.

Наказом голови Державної митної служби
України від 20 жовтня 2010 року № 1996-к
позивача звільнено з посади старшого
інспектора сектору супроводження
вантажів відділу митної варти служби
боротьби з контрабандою та порушеннями
митних правил Ягодинської митниці за
порушення Присяги державного
службовця на підставі пункту 6 статті 30
Закону України «Про державну службу».

Наказом начальника Ягодинської
митниці від 21 жовтня 2010 року № 682-к
оголошено наказ голови Державної
митної служби України від 20 жовтня 2010
року № 1996-к про припинення перебування
позивача на державній службі та
звільнено його з посади 21 жовтня 2010
року.

Вирішуючи спір суди попередніх
інстанцій виходили з того, що викладені
обставини давали підстави для
припинення державної служби на
підставі пункту 6 частини першої статті
30 Закону України «Про державну службу».

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Статтею 30 Закону України «Про державну
службу» передбачено, що підставами
припинення державної служби є ті, що
визначені у Кодексі законів про працю.
Окрім цих підстав, державна служба
також може бути припинена у разі:
порушення умов реалізації права на
державну службу; недотримання
пов'язаних із проходженням державної
служби вимог, передбачених статтею 16
Закону України «Про державну службу»;
досягнення державним службовцем
граничного віку проходження державної
служби; відставки державних
службовців, які займають посади першої
або другої категорії; виявлення або
виникнення обставин, що перешкоджають
перебуванню державного службовця на
державній службі; відмови державного
службовця від прийняття або порушення
Присяги, передбаченої статтею 17 Закону
України «Про державну службу»;
неподання або подання державним
службовцем неправдивих відомостей
щодо його доходів, передбачених
статтею 13 Закону України «Про державну
службу».

При цьому в пункті 6 частини першої
статті 30 України «Про державну службу»
визначено не окремий вид
відповідальності державних службовців
за порушення Присяги, а спеціальну
підставу для припинення державної
служби, що відбувається у формі
звільнення.

У частині другій статті 14 Закону
України «Про державну службу»
законодавець визначив ще два додаткові
заходи дисциплінарного впливу для
державних службовців, вказавши, що крім
дисциплінарних стягнень, передбачених
чинним законодавством про працю
України (стаття 147 Кодексу законів про
працю), можуть застосовуватися
попередження про неповну службову
відповідність і затримка до одного
року у присвоєнні чергового рангу або у
призначенні на вищу посаду.

Таким чином, законодавець навів
вичерпний перелік дисциплінарних
стягнень, які можуть бути застосовані
до державних службовців, а також
підстави припинення державної служби.

Разом з тим, порядок застосування таких
заходів впливу у Законі України «Про
державну службу» не передбачено.
Натомість порядок застосування
дисциплінарних стягнень, у тому числі
звільнення, врегульовано у Кодексі
законів про працю (стаття 149).

У частині другій статті 17 Закону
України «Про державну службу» наведено
текст присяги державного службовця
такого змісту: «Повністю усвідомлюючи
свою високу відповідальність, урочисто
присягаю, що буду вірно служити
народові України, суворо дотримувати
Конституції та законів України,
сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати
їх авторитет, охороняти права, свободи
і законні інтереси громадян, з гідністю
нести високе звання державного
службовця, сумлінно виконувати свої
обов'язки».

З тексту Присяги вбачається, що в
основі поведінки державного службовця
закладені етичні, правові та
службово-дисциплінарні норми
поведінки, недодержання яких утворює
факт порушення Присяги. Тому, складаючи
Присягу, державний службовець покладає
на себе не тільки певні службові
зобов'язання, але й моральну
відповідальність за їх виконання. У
зв'язку з цим як порушення Присяги слід
розуміти скоєння державним службовцем
проступку (вчинку) проти інтересів
служби, який суперечить покладеним на
нього обов'язкам, підриває довіру до
нього як до носія влади, що призводить
до приниження авторитету державного
органу та унеможливлює подальше
виконання ним своїх обов'язків.

Отже, і порушення Присяги, і
дисциплінарне правопорушення може
бути наслідком недотримання, порушення
державним службовцем як правових, так і
етичних (моральних) засад проходження
публічної служби. Таким чином,
припинення державної служби у зв'язку з
порушенням Присяги та дисциплінарна
відповідальність державних службовців
можуть бути наслідком існування схожих
фактичних підстав у разі вчинення
державним службовцем достатньо
близьких за характером одне до одного
дисциплінарного або іншого
правопорушень. Звільнення за порушення
присяги може мати місце лише тоді, коли
державний службовець скоїв проступок
проти інтересів служби, який
суперечить покладеним на нього
обов'язкам, підриває довіру до нього як
до носія влади, що призводить до
приниження державного органу та
унеможливлює подальше виконання ним
своїх обов'язків. Тобто звільнення за
порушення присяги має застосовуватися
за конкретні надзвичайно тяжкі
проступки, як за фактом їх вчинення, так
і за наслідками, до яких вони
призводять.

Припинення державної служби за
порушення Присяги є найсуворішою
санкцією відповідальності державного
службовця, який вчинив діяння,
несумісне з посадою. Тому рівень
юридичних гарантій захисту прав
зазначеної особи в процедурах
вирішення питань застосування такої
відповідальності має бути не меншим,
ніж під час звільнення з державної
служби за вчинення дисциплінарного
правопорушення, з дотриманням порядку
та строків притягнення до
дисциплінарної відповідальності.

Аналогічна правова позиція висловлена
колегією суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України, зокрема, в постанові від 01
жовтня 2013 року в справі № 21-259а13.

Враховуючи зазначене судове рішення
Верховного Суду України, яке
відповідно до статті 2442 Кодексу
адміністративного судочинства України
є обов'язковим для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначені норми права,
та для всіх судів України, а також
встановлені судами попередніх
інстанцій обставини справи вбачається,
що вони дійшли помилкового висновку
про правомірність звільнення позивача
на підставі пункту 6 частини першої
статті 30 Закону України «Про державну
службу».

Оскільки обставини справи в частині
позовних вимог, що стосуються
поновлення на посаді, встановлені
повно і правильно, але суди першої та
апеляційної інстанцій порушили норми
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення, то відповідно до статті 229
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції має
право скасувати судові рішення в цій
частині та ухвалити нове.

Відповідно до частини другої статті 235
Кодексу законів про працю України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Проте, касаційний суд не має
повноважень встановлювати обставини,
які не були встановлені судами
попередніх інстанцій, зокрема,
встановити тривалість вимушеного
прогулу та розмір середнього
заробітку, тому судові рішення в
частині стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
відповідно до частини другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підлягають скасуванню, а
справа в цій частині - направленню на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 221, 223, 227, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а в н о в и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 28 лютого 2011 року скасувати в
частині, що стосується поновлення на
роботі і в цій частині ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити й
поновити ОСОБА_5 на посаді старшого
інспектора сектору супроводження
вантажів відділу митної варти служби
боротьби з контрабандою та порушеннями
митних правил Ягодинської митниці.

В частині, що стосується стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу рішення скасувати,
а справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення і оскарженню не
підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/