Справа № 800/438/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року м. Київ
справа № 800/438/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

Муравйова О.В.

Федорова М.О.

при секретарі
Калініні О.С.

за участю:

позивача - ОСОБА_4

представника відповідача - Ахметової
Л.Е.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні позовну заяву ОСОБА_4

до Вищої кваліфікаційної комісії
суддів України

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - ОСОБА_6

про визнання рішення незаконним та
його скасування, визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Вищого
адміністративного суду України, як до
суду першої інстанції, з позовом до
Вищої кваліфікаційної комісії суддів
України про визнання рішення Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України від 23.09.2014 в частині надання
рекомендації щодо переведення суддів
до Господарського суду міста Києва в
межах п'ятирічного строку - незаконним
та його скасування; визнання дій
відповідача в частині прийняття
рішення від 23.09.2014 про надання
рекомендації щодо переведення суддів
до Господарського суду міста Києва в
межах п'ятирічного строку
протиправними; визнання переможцем
конкурсу на заміщення вакантної посади
судді Господарського суду міста Києва
судді Господарського суду Рівненської
області - ОСОБА_4; зобов'язання
відповідача надати рекомендацію на
переведення до Господарського суду
міста Києва судді Господарського суду
Рівненської області - ОСОБА_4.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач безпідставно, на думку
позивача, провів 23.09.2014 конкурс на
заміщення вакантної посади в
Господарському суді міста Києва та
відмовив у рекомендуванні його для
переведення на посаду судді
Господарського суду міста Києва, а
відповідне рішення прийняте з
порушенням ст. 73 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів».

Позивач зазначає, що згідно листа Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України від 18.09.2014 № 18-8559/14, який
надійшов на адресу Господарського суду
Рівненської області 22.09.2014 та про який
його повідомлено головою суду в
телефонному режимі 23.09.2014 (в день
проведення оспорюваного засідання
комісії), 17.09.2014 комісія прийняла
рішення здійснювати добір кандидатів
на умовах конкурсу, шляхом проведення
тестування кандидатів з питань
господарського судочинства.

Проте, 23.09.2014 тестування кандидатів з
питань господарського судочинства
фактично не проводилось.

В процесі проведення засідання комісії
23.09.2014, як йому стало відомо,
рекомендацію для переведення на посаду
судді Господарського суду міста Києва
надано судді Господарського суду
Донецької області - Левшиній Яні
Олександрівні, яка має вдвічі менший
стаж роботи, гірші статистичні
показники роботи та нижчий результат
попереднього кваліфікаційного іспиту
(ОСОБА_6 набрала 79 балів, ОСОБА_4 - 85
балів).

Таким чином, позивач вважає, що
оскаржуване рішення Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України прийняте з порушенням положень
статті 73 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», а тому
підлягає визнанню незаконним.

Відповідач в запереченнях на позов
просив відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 03.12.2014 за заявою ОСОБА_6 її
залучено до участі у даній справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача. В заяві ОСОБА_6
зазначила про розгляд справи без її
участі.

В поясненнях до позовної заяви третя
особа проти задоволення позовних вимог
заперечувала та підтримала
заперечення відповідача.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав та просив суд
задовольнити позов з підстав,
наведених в позовній заяві.

В судовому засіданні представник
відповідача проти позову заперечував
повністю, посилаючись на те, що
відповідач діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Суд, вислухавши пояснення позивача та
представника відповідача, повно і
всебічно з'ясувавши обставини справи,
дослідивши наявні письмові докази,
дійшов висновку, що позов не підлягає
задоволенню, з огляду на наступне.

В процесі розгляду справи встановлено,
що ОСОБА_4 Указом Президента України
від 23 січня 2012 року № 29/2012 призначений
на посаду судді Господарського суду
Рівненської області строком на п'ять
років.

28.02.2014 ОСОБА_4 звернувся до Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України із заявою про рекомендування
його для переведення на посаду судді
Господарського суду міста Києва в
межах п'ятирічного строку, у зв'язку з
тим, що він та члени його сім'ї постійно
проживають в місті Києві.

Листом від 12.03.2014 № 18-3068/14 Вища
кваліфікаційна комісія суддів України
повідомила ОСОБА_4 про реєстрацію
поданої заяви.

Також, листом від 18.09.2014 № 18-8559/14, який
отриманий 22.09.2014 Господарським судом
Рівненської області, Вища
кваліфікаційна комісія суддів України
повідомила ОСОБА_4, що згідно з рішенням
Комісії від 17.09.2014 добір кандидатів на
посаду судді Господарського суду міста
Києва від 17.09.2014 здійснюватиметься на
умовах конкурсу (зважаючи на кількість
претендентів на вакантну посаду)
шляхом проведення тестування
кандидатів з питань господарського
судочинства, Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод та
практики Європейського суду з прав
людини.

Рішенням Вищої кваліфікаційної
комісії суддів України № 136/пс-14 від
23.09.2014 відмовлено ОСОБА_4 у
рекомендуванні для переведення його на
посаду судді Господарського суду міста
Києва.

В обґрунтування вказаного рішення Вища
кваліфікаційна комісія суддів України
виходила з того, що за результатами
проведення конкурсу на заміщення
вакантної посади судді Господарського
суду міста Києва загальні результати
оцінювання виконаного ним практичного
завдання під час конкурсу (25 балів із 36
максимально можливих, що є не найвищим
результатом проведеного конкурсу).

Особливості провадження у справах щодо
оскарження актів, дій чи бездіяльності
Верховної Ради України, Президента
України, Вищої ради юстиції, Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України визначені у статті 171-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до частини 5 статті 171-1
Кодексу адміністративного судочинства
України Вищий адміністративний суд
України за наслідками розгляду справи
може:

1) визнати акт Верховної Ради України,
Президента України, Вищої ради юстиції,
рішення Вищої кваліфікаційної комісії
суддів України незаконним повністю або
в окремій його частині;

2) визнати дії чи бездіяльність
Верховної Ради України, Президента
України, Вищої ради юстиції, Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України протиправними, зобов'язати
Верховну Раду України, Президента
України, Вищу раду юстиції, Вищу
кваліфікаційну комісію суддів України
вчинити певні дії;

3) застосувати інші наслідки
протиправності таких рішень, дій чи
бездіяльності, визначені статтею 162
цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 статті 6 цього Кодексу
визначено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В обґрунтування даних позовних вимог
позивач не надав доказів на
підтвердження порушення його прав,
свобод чи інтересів в результаті
надання рекомендації Вищою
кваліфікаційною комісією суддів
України судді Господарського суду
Донецької області Левшиній Яні
Олександрівні для переведення на
посаду судді Господарського суду міста
Києва в межах п'ятирічного строку та
прийняття 23.09.2014 відповідного рішення,
та не доведено позивачем яким чином
вони будуть поновлені в разі
задоволення вказаних позовних вимог.

Щодо позовних вимог про визнання
переможцем конкурсу на заміщення
вакантної посади судді Господарського
суду міста Києва судді Господарського
суду Рівненської області - ОСОБА_4 та
зобов'язання відповідача надати
рекомендацію на переведення до
Господарського суду міста Києва судді
Господарського суду Рівненської
області - ОСОБА_4, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами 1, 2 статті 73 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» суддя у межах п'ятирічного
строку може бути переведений на роботу
на посаді судді до іншого місцевого
суду за його письмовою заявою до Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України про рекомендування його на
посаду судді відповідного суду.
Переведення судді на роботу на посаді
судді до іншого суду здійснюється за
результатами конкурсу на заміщення
вакантної посади судді.

Загальні засади переведення судді до
іншого суду в межах п'ятирічного
строку, порядок та процедура
проведення конкурсу, кваліфікаційного
іспиту визначені Положенням про
порядок переведення судді до іншого
суду в межах п'ятирічного строку,
затвердженого рішенням Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України від 03.02.2011.

Згідно норм зазначеного Положення
повноваження щодо визнання переможцем
конкурсу на заміщення вакантної посади
в суді є виключною компетенцією Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України, за результатами проведення
конкурсу на заміщення вакантної посади
судді після складання суддею
кваліфікаційного іспиту.

Крім того, з аналізу статті 73 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» та Положення про порядок
переведення судді до іншого суду в
межах п'ятирічного строку,
затвердженого рішенням Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України від 03.02.2011, можна зробити
висновок, що тільки Вища
кваліфікаційна комісія суддів України
має повноваження приймати відповідне
подання про рекомендування судді на
переведення до іншого суду в межах
п'ятирічного строку.

Таким чином, оскільки повноваження
щодо визнання переможцем конкурсу на
заміщення вакантної посади судді
відповідного суду та зобов'язання
надати рекомендацію на переведення до
відповідного суду судді в межах
п'ятирічного строку є виключною
компетенцією Вищої кваліфікаційної
комісії суддів України, за
результатами проведення відповідного
конкурсу на заміщення вакантної
посади, тому вказані позовні вимоги,
заявлені до суду, є необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на встановлені обставини
справи та вимоги чинного
законодавства, колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_4 не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 160 - 163, 167, 171-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
Вищої кваліфікаційної комісії суддів
України про визнання рішення
незаконним та його скасування,
визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити певні дії
відмовити.

Постанова є остаточною і не підлягає
перегляду в апеляційному чи
касаційному порядку.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний О.В. Муравйов
М.О. Федоров