Справа № 727/9185/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року
м. Київ К/800/51386/14

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 16 вересня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Виконавчого комітету Шевченківської
районної у м. Чернівці ради,
Шевченківської районної у м. Чернівці
ради, третя особа: ОСОБА_5 про
скасування рішення,

встановив:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Виконавчого комітету
Шевченківської районної у м. Чернівці
ради, Шевченківської районної у м.
Чернівці ради про визнання
протиправним та скасування пункту 3.1.
рішення виконкому Ленінської районної
ради м. Чернівці № 133/8 від 23 серпня 2000
року в частині передачі списаної з
балансу житлового фонду квартири
АДРЕСА_3, під підсобне приміщення
мешканці АДРЕСА_1 ОСОБА_6

Постановою Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 26 березня 2014 року
позов задоволено.

Ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 16 вересня
2014 року скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове судове
рішення про залишення позову без
розгляду.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач
звернувся з касаційною скаргою, у якій
просив його скасувати та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі позивач вказує на
помилкове незастосування судом
апеляційної інстанції положень пункту
4 частини першої статті 268 Цивільного
кодексу України з урахуванням
підпункту 3 пункту 5 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України від
20 грудня 2011 року № 4176-VI "Про внесення
змін до деяких законів України щодо
вдосконалення порядку здійснення
судочинства" (далі - Закон № 4176-VI),
згідно з якими особа протягом трьох
років з дня набрання чинності Законом
№ 4176-VI має право звернутися до суду з
позовом про визнання незаконним
правового акта органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, яким порушено право
власності або інше речове право цієї
особи.

В заперечення на скаргу заявники
просили залишити скаргу без
задоволення, а рішення суду
апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Ленінської
районної ради м. Чернівці №
133/8 від 23 серпня 2000 року квартиру
АДРЕСА_3 списано з балансу житлового
фонду та передано під підсобне
приміщення мешканці АДРЕСА_1, ОСОБА_6

Позивач є власником квартири АДРЕСА_2,
що підтверджується свідоцтвом про
право власності на житло від 20 грудня
1993 року та свідоцтвом про право
власності на спадщину за законом від 03
липня 2009 року.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями
ради, ОСОБА_4 заявив цей позов.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до вимог чинного на момент прийняття
оскаржуваного рішення законодавства
власники квартир багатоквартирних
будинків є співвласниками допоміжних
приміщень в будинку, технічного
обладнання, елементів зовнішнього
благоустрою, і зобов'язані брати участь
у загальних витратах, пов'язаних з
утриманням будинку і прибудинкової
території відповідно до своєї частки
у майні будинку. Допоміжні приміщення
(кладовки, сараї і т.ін.) передаються у
власність квартиронаймачів безоплатно
і окремо приватизації не підлягають.
Таким чином, відповідач без законних
підстав при списанні з балансу
житлового фонду спірної квартири
передав її одному із співвласників
будинку, порушивши цим права інших
співвласників будинку на частку у
праві спільної власності на таке
допоміжне приміщення пропорційно
своїй частці у праві власності на
житловий будинок.

Вінницький апеляційний
адміністративний суд ухвалою від 16
вересня 2014 року, залишаючи позов без
розгляду, виходив з того, що позивач
пропустив шестимісячний строк
звернення до суду за захистом
порушеного права, відповідно до статей
99, 100 КАС України, і зазначені позивачем
підстави порушення цього строку не
можна вважати поважними.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду апеляційної інстанцій.

Відповідно до приписів частин першої -
третьої статті 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для захисту прав, свобод та
інтересів особи цим Кодексом та іншими
законами можуть встановлюватися інші
строки для звернення до
адміністративного суду, які, якщо не
встановлено інше, обчислюються з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів. Для звернення до
суду у справах щодо прийняття громадян
на публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк.

Аналіз наведених вище редакцій частин
другої і третьої статті 99 КАС України
дає підстави для висновку, що ці норми
права застосовуються до
публічно-правових відносин, оскільки
право на застосування встановлених
іншими законами строків, відмінних від
визначених у частині другій статті 99
КАС, стосується звернень до суб'єкта
владних повноважень, а передбачене
частиною третьою цієї статті таке ж
право стосується публічної служби,
тобто також публічно-правових
відносин.

Наслідки пропуску цих строків
встановлені статтею 100 КАС України (у
редакції зі змінами, внесеними згідно
із Законом № 2453-VI), відповідно до якої
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Позовна заява може бути залишена без
розгляду як на стадії вирішення
питання про відкриття провадження в
адміністративній справі без
проведення судового засідання, так і в
ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Така редакція цієї статті характеризує
її як норму процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 268 ЦК України (чинної до внесення
до неї змін Законом № 4176-VI) позовна
давність не поширюється на вимогу
власника або іншої особи про визнання
незаконним правового акта органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено його право власності або інше
речове право.

Незважаючи на характер правопорушення,
у згаданій нормі права йдеться про
порушення права у сфері
публічно-правових відносин.

Утім, норми процесуального права, якими
врегульовані публічно-правові
відносини, містяться в КАС. Зокрема,
статтями 99, 100 цього Кодексу визначені
строки звернення до адміністративного
суду та наслідки пропущення таких
строків.

Визначене абзацом другим частини
другої статі 99 КАС України правило, що
цим Кодексом та іншими законами можуть
також встановлюватись інші строки для
звернення до адміністративного суду,
стосується лише суб'єктів владних
повноважень.

Наслідки спливу позовної давності,
визначені статтею 267 ЦК України, на
публічно-правові відносини не
поширюються.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав для застосування інших, ніж
визначені статтями 99, 100 КАС, правил
щодо строків звернення до
адміністративного суду, зокрема тих, що
зазначені статтею 268 ЦК України.

Оскільки у справі, що розглядається,
суд апеляційної інстанцій правомірно
не застосував до спірних правовідносин
положення пункту 4 частини першої статі
268 ЦК та підпункту 3 пункту 5 Прикінцевих
та перехідних положень Закону № 4176-VI,
які визначають правила позовної
давності у справах про визнання
незаконним правового акта органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено право власності або інше
речове право особи, то підстав для
скасування ухвали Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 16 вересня 2014 року немає.

Аналогічна правова позиція висловлена
колегією суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у постанові від 15 жовтня
2013 року по справі № 21-240а13.

Частиною першою статті 244-2 КАС України
встановлено, що рішення Верховного
Суду України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Керуючись статтями статями 220, 220-1, 223, 224,
230, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 16 вересня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: