Справа № 826/3159/14
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року м. Київ
К/800/33733/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В., Ліпського
Д.В.,розглянувши в попередньому
судовому засіданні касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 18 квітня 2014 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 червня 2014
року у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва до
Відкритого акціонерного товариства
"Київський завод реактивів,
індикаторів та аналітичних препаратів
РІАП" про стягнення заборгованості,

встановив:

У березні 2014 року Управління
Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва (далі -
Управління) пред'явило позов до
Відкритого акціонерного товариства
"Київський завод реактивів,
індикаторів та аналітичних препаратів
"РІАП", яке реорганізовано в Публічне
акціонерне товариство "Київський завод
реактивів, індикаторів та аналітичних
препаратів "РІАП" (далі - Завод) про
стягнення заборгованості з
відшкодування різниці фактичних
витрат на виплату пенсії, призначеної
працівникові Заводу відповідно до
Закону України "Про наукову та
науково-технічну діяльність", і сумою
пенсії, обчисленої згідно з іншими
законодавчими актами, на яку має право
працівник відповідача, у розмірі 2372,18
грн за січень 2014 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 18
квітня 2014 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 червня 2014
року, у задоволені позову відмовлено.

В касаційній скарзі Управління просить
скасувати судові рішення і направити
справу на новий розгляд. Посилається на
неповне з`ясування судом апеляційної
інстанції обставин справи і порушення
норм матеріального права. Вважає, що
постанова суду першої інстанції в
цілому відповідає нормам чинного
законодавства. Зазначає, що
апеляційний суд не врахував і не дав
оцінку листу Міністерства промислової
політики України від 06.09.2002 р. та
довідці Заводу від 06.11.2002 р. № 02/895.

В запереченні на касаційну скаргу
відповідач не погодився з її доводами
та навів аргументи, які, на його думку,
підтверджують законність судових
рішень.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що Управління
виплачує ОСОБА_4 пенсію як колишньому
науковому працівникові Заводу.

Позивачем на адресу відповідача
направлялось повідомлення про суму
витрат на фінансування різниці між
сумою пенсії, призначеної та
виплаченої ОСОБА_4 відповідно до
Закону України "Про наукову та
науково-технічну пенсію", і сумою
пенсії, обчисленої відповідно до інших
законодавчих актів, за січень 2014 року у
розмірі 2372,18 грн, яка в добровільному
порядку Заводом не сплачена.

Спірні правовідносини регулюються
Законом України "Про наукову та
науково-технічну діяльність" (в
редакції, чинній на час виникнення та
існування таких відносин).

Статтею 1 вказаного Закону визначено,
що науковим працівником є вчений, який
за основним місцем роботи та
відповідно до трудового договору
(контракту) професійно займається
науковою, науково-технічною,
науково-організаційною або
науково-педагогічною діяльністю та має
відповідну кваліфікацію незалежно від
наявності наукового ступеня або
вченого звання, підтверджену
результатами атестації. Вченим - є
фізична особа, яка має повну вишу
освіту та проводить фундаментальні та
(або) прикладні наукові дослідження і
отримує наукові та (або)
науково-технічні результати.

Відповідно до статті 4 Закону України
"Про наукову і науково-технічну
діяльність" суб'єктами наукової і
науково-технічної діяльності, на яких
розповсюджується дія даного закону є:
вчені, наукові працівники,
науково-педагогічні працівники, а
також наукові установи, наукові
організації, вищі навчальні заклади,
громадські організації у науковій та
науково-технічній діяльності.

Частиною другою статті 24 цього Закону
передбачено, що пенсія науковому
(науково-педагогічно працівнику
призначається при досягненні
пенсійного віку і за наявності
відповідного стажу наукової роботи.
Для обчислення пенсії враховується
заробітна плата наукового
(науково-педагогічного) працівника за
основним місцем роботи за весь період
страхового стажу на посадах наукового
(науково-педагогічного) працівника.

Згідно з частиною дев'ятою статті 24
Закону України "Про наукову та
науково-технічну діяльність" різниця
між сумою пенсії, призначеної за цим
Законом, та сумою пенсії, обчисленої
відповідно до інших законодавчих
актів, на яку має право науковий
працівник, фінансується для наукових
(науково-педагогічних) працівників
державних бюджетних наукових установ,
організацій та вищих навчальних
закладів III - IV рівнів акредитації - за
рахунок коштів державного бюджету; для
наукових (науково-педагогічних)
працівників інших державних
підприємств, установ, організацій та
вищих навчальних закладів III - IV рівнів
акредитації - за рахунок коштів цих
підприємств, установ, організацій та
закладів, а також коштів державного
бюджету в порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України. При цьому
за рахунок коштів державного бюджету
науковим (науково-педагогічним)
працівникам оплачується з розрахунку
на одну особу 50 відсотків різниці
пенсії, призначеної за цим Законом; для
наукових (науково-педагогічних)
працівників недержавних наукових
установ, організацій та вищих
навчальних закладів III - IV рівнів
акредитації - за рахунок коштів цих
установ, організацій та закладів.

Суди встановили, що матеріали справи не
містять доказів про наявність у
відповідача працівників, які займали
наукові посади та займалися науковою
(науково-педагогічною) діяльністю під
час роботи у вказаному товаристві,
зокрема, такі відомості не
підтверджені також щодо ОСОБА_4

Відповідно до частини першої статті 72
КАС України обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 22.11.2005 р. у справі за позовом
ОСОБА_5 до ВАТ "Київський завод "РІАП",
третя особа: Управління пенсійного
фонду України в Оболонському районі м.
Києва про надання уточнюючої довідки,
яке набрало законної сили, встановлено,
що ДП "Київський завод "РІАП" та ВАТ
"Київський завод "РІАП" протягом всього
часу існування займалося виключно
виробничою діяльністю і в своєму
складі наукових підрозділів не мало.

Окрім того, в постанові Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13.03.2014 р., законність якої
перевірена ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
02.04.2014 р., прийнятої з аналогічного
спору між тими ж сторонами, що й у даній
справі, надана певна правова оцінка
документам, зазначеним у касаційній
скарзі Управління, та встановлено
відсутність необхідних підстав для
задоволення позову Управління про
стягнення із Заводу заборгованості з
відшкодування різниці фактичних
витрат на виплату пенсії за період
2012-2013 років.

Враховуючи преюдиціальність судових
рішень, якими встановлено обставини,
що мають значення для вирішення спору
між Управлінням і Заводом, суди дійшли
до обґрунтованого висновку про
безпідставність покладення на
відповідача обов'язку з відшкодування
різниці фактичних витрат на виплату
пенсії, призначеної згідно із Законом
України "Про наукову та
науково-технічну діяльність", і сумою
пенсії, обчисленої згідно з іншими
законодавчими актами, за січень 2014 року
у розмірі 2372,18 грн.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Таких помилок суди не допустили.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Управління
пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва відхилити,
а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 18
квітня 2014 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К. Головчук С.В. Ліпський
Д.В.