Справа № 2а/0270/2073/11
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/56033/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Іллінецької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області

на постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 09.06.2011

та постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 09.08.2011

у справі № 2а/0273/2073/11

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Іллінецької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 09.06.2011 позов
задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Іллінецької
міжрайонної державної податкової
інспекції Вінницької області від 01.02.2011
№ в частині застосування
штрафних (фінансових) санкцій в сумі 4760
грн. У задоволенні решти позову
відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 09.08.2011
скасовано судове рішення суду першої
інстанції, позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Іллінецької міжрайонної державної
податкової інспекції Вінницької
області від 01.02.2011 № про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 5610 грн.

Іллінецька МДПІ Вінницької області
подала касаційну скаргу, в якій просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову, обґрунтовуючи такі
вимоги обставинами, з яких податковий
орган виходив при прийнятті
оспорюваного позивачем податкового
повідомлення-рішення та наводив судам
попередніх інстанцій, заперечуючи
проти позову.

Відповідно до статті 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
судом касаційної інстанції здійснено
заміну відповідача у справі -
Іллінецької міжрайонної державної
податкової інспекції Вінницької
області її правонаступником -
Іллінецькою об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено такі обставини.

Іллінецька МДПІ Вінницької області
здійснила планову виїзну перевірку
щодо дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства, за
результатами якої складено акт від
27.01.2011 № 24/17/НОМЕР_2.

На підставі акту перевірки складено
рішення від 01.02.2011 № про
застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій в загальній сумі
5610 грн., в т.ч.:

в сумі 3740 грн. на підставі п. 4 ч. 1
ст. 17 Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» від 06.07.1995 №
265/95-ВР (далі - Закону № 265/95-ВР) за
порушення п. 9 ч. 1 ст. 3 Закону № 265/95-ВР,
що полягало у незабезпеченні щоденного
друку фіскальних звітних чеків на
реєстраторах розрахункових операцій (11
випадків);

- в сумі 1360 грн. на підставі п. 4 ч. 1 ст. 17
Закону № 265/95-ВР за порушення п. 9 ч. 1 ст. 3
Закону № 265/95-ВР, що полягало у
незабезпеченні зберігання фіскальних
звітних чеків в Книзі обліку
розрахункових операцій (4 випадки);

- в сумі 510 грн. на підставі п. 5 ч. 1 ст. 17
Закону № 265/95-ВР за порушення п. 10 ч. 1 ст.
3 Закону № 265/95-ВР, що полягало у
незабезпеченні зберігання контрольних
стрічок (3 випадки).

Задовольняючи позов в частині вимог
щодо рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій в сумі в сумі 4760
грн., суд першої інстанції виходив з
доведеності факту вчинення позивачем
зафіксованих в акті перевірки порушень
та неправильного обчислення
податковим органом суми штрафних
(фінансових) санкцій.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та задовольняючи позов
повністю, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що суд вправі
розглядати питання правомірності
прийняття податковим органом
податкового повідомлення-рішення лише
вцілому та позбавлений повноважень
самостійно визначати суму штрафних
(фінансових) санкцій за вчинені особою
порушення.

Суд касаційної інстанції не може
визнати обґрунтованими висновки суду
апеляційної інстанції, з огляду на
таке.

Пунктами 9 та 10 частини першої статті 3
Закону зобов'язують суб'єктів
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг щоденно друкувати
на реєстраторах розрахункових
операцій (за виключенням автоматів з
продажу товарів (послуг) фіскальні
звітні чеки і забезпечувати їх
зберігання в книгах обліку
розрахункових операцій, а також
друкувати або створювати в електронній
формі на реєстраторах розрахункових
операцій (за виключенням автоматів з
продажу товарів (послуг) контрольні
стрічки і забезпечувати їх зберігання
протягом трьох років.

Зі змісту пунктів 4, 5 частини першої
статті 17 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР вбачається,
що за рішенням відповідних органів
доходів і зборів до суб'єктів
господарювання, які здійснюють
розрахункові операції за товари
(послуги), у разі невиконання щоденного
друку фіскального звітного чеку або
його не зберігання застосовуються
фінансові санкції в розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а у разі незабезпечення
зберігання створеної в електронній
формі контрольної стрічки - у розмірі
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

В ухвалі від 03.12.2013 у справі № 21-428а13 за
позовом ТОВ «Манулі Флуіконнекто» до
ДПІ у Голосіївському районі м.Києва про
визнання дій протиправними та
скасування рішення про застосування
штрафних санкцій, Верховний Суд
України, усуваючи неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції п. 4 ст. 17 Закону № 265/95-ВР,
вказав, що орган державної податкової
служби може застосувати лише одну
фінансову санкцію в розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян незалежно від кількості
випадків невиконання щоденного друку
фіскального чека, оскільки в такому
випадку вчиняється продовжуване
порушення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2442 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення Верховного Суду України є
обов'язковими для всіх судів України,
які, своєю чергою, зобов'язані привести
свою судову практику у відповідність з
рішеннями Верховного Суду України.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції, встановивши фактичне
вчинення позивачем зафіксованих в акті
від 27.01.2011 № 24/17/НОМЕР_2 порушень, що
полягали у нездійсненні щоденного
друку фіскальних чеків, нездійсненні
зберігання фіскальних звітних чеків у
КОРО та нездійсненні зберігання
контрольних стрічок, дійшов
правильного висновку про
правомірність застосування податковим
органом до ФОП ОСОБА_2 штрафних
(фінансових) санкцій в загальній сумі 850
грн. (340 грн. + 340 грн.+170 грн.) та
протиправність застосування штрафних
(фінансових) санкцій в загальній сумі
4760,00 грн. При цьому суд першої інстанції
правильно виходив з того, що податковий
орган не мав застосовувати штрафні
(фінансові) санкції за не роздрукування
та не зберігання кожного фіскального
звітного чеку та контрольної стрічки.

Встановивши обставини щодо
протиправності застосування до
позивача штрафних (фінансових) санкцій
в сумі 4760 грн., суд першої інстанції,
скасовуючи податкове
повідомлення-рішення від 01.02.2011 №
у вказаній частині, діяв в межах
наданих йому повноважень ч. 1 та п. 1 ч. 2
ст. 162 Кодексу адміністративного
судочинства України, згідно з якими при
вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
частково та прийняти постанову про
визнання протиправним окремих
положень рішення суб'єкта владних
повноважень.

Суд апеляційної інстанції
безпідставно скасував постанову суду
першої інстанції.

Враховуючи наведене, суд касаційної
інстанції дійшов висновку про
необхідність скасування постанови
суди апеляційної інстанції із
залишенням в силі постанови суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 226, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Іллінецької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області
задовольнити частково.

Постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 09.08.2011
скасувати та залишити в силі постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 09.06.2011.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, передбачених
статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України, за заявою, поданою
через Вищий адміністративний суд
України у порядку, встановленому
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун