Справа № 815/4044/14     
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2014-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4044/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2014 року

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Токмілової Л.М.,

за участю: секретаря - Мороз А.П.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача -
Степовського С.М.,

представники третіх осіб - не
прибули,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Управління Міністерства
Внутрішніх Справ України на Одеській
залізниці, за участю третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача Головного
управління державної казначейської
служби України в Одеській області,
ОСОБА_5 про визнання незаконним та
скасування рішення, наказів,
поновлення на роботі, виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного
адміністративного суду надійшов позов
ОСОБА_3 (надалі - ОСОБА_3 або позивач) до
Управління Міністерства Внутрішніх
Справ України на Одеській залізниці
(надалі - УМВС України на Одеській
залізниці або відповідач), в якому
позивач просив суд визнати незаконним
та скасувати у повному обсязі Рішення
кадрової комісії УМВС України на
Одеській залізниці від 08.04.14р., Наказ №45
від 11.04.14р. та Наказ №47 о/с УМВС України
на Одеській залізниці від 22.04.14р. про
звільнення ОСОБА_3 та поновлення ОСОБА_3
на посаді заступника начальника
лінійного відділу - начальника
кримінальної міліції на станції
Роздільна УМВС України на Одеській
залізниці; про стягнення коштів за
вимушений прогул по день поновлення на
роботі; стягнення моральної шкоди у
розмірі 10 000 грн.

Згідно заяви представника позивача про
уточнення позовних вимог від 03.11.2014р.
№93/3, позивач просить суд визнати
незаконним та скасувати у повному
обсязі Рішення кадрової комісії УМВС
України на Одеській залізниці від
08.04.14р., Наказ №45 УМВС України на
Одеській залізниці від 11.04.14р., Наказ №47
о/с УМВС України на Одеській залізниці
від 22.04.14р. про звільнення ОСОБА_3 з
органів внутрішніх справ України за ст.
64п «а» (за віком); Наказ №128 о/с УМВС
України на Одеській залізниці від
28.10.14р. «яким вважати звільнення з ОВС
ОСОБА_3 з 24.05.14р.», поновивши ОСОБА_3 на
посаді заступника начальника
лінійного відділу - начальника
кримінальної міліції на ст. Роздільна
УМВС України на Одеській залізниці;
стягнути з відповідача на користь
ОСОБА_3 кошти за вимушений прогул по
день поновлення його на посаді
заступника начальника лінійного
відділу - начальника кримінальної
міліції на ст. Роздільна УМВС України
на Одеській залізниці; стягнути з
відповідача на користь ОСОБА_3 моральну
шкоду у розмірі 10000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.
Позивач, ОСОБА_3, підполковник міліції,
працював на посаді заступника
начальника лінійного відділу -
начальника кримінальної міліції на ст.
Роздільна УМВС України на Одеській
залізниці. 27.03.2014р. йому мало
виповнитися 45 років, у зв'язку із чим у
позивача виникало право на пенсію за
віком. Як вказує ОСОБА_3, він, з огляду на
тяжку ситуацію у країні виявив бажання
продовжувати службу в органах
внутрішніх справі, для чого він
заздалегідь подав рапорт на ім'я
начальника УМВС України на Одеській
залізниці стосовно продовження
терміну строку служби на один рік. Але
рішенням кадрової комісії УМВС України
на Одеській залізниці позивачу
відмовлено у продовженні терміну
служби та Наказом №47 о/с УМВС України
на Одеській залізниці від 22.04.14р. ОСОБА_3
звільнено з органів внутрішніх справ
України за ст. 64п «а» (за віком). Але
оскільки на момент прийняття
оскаржуваного наказу позивач
знаходився на лікарняному, він вважає,
що звільнили його неправомірно, адже
відповідно до положень ст. 40 КЗпПУ
звільнення працівника в період його
непрацездатності не допускається. З
огляду на вище зазначене, позивач
вважає, що рішення кадрової комісії,
наказ про його звільнення та про
призначення іншої особи на його посаду
повинні бути скасовані, а позивача слід
поновити на посаді. При цьому позивач
вказує, що зазначеними діями
керівництва УМВС України на Одеській
залізниці йому завдано моральних
страждань, чим і обґрунтовується
вимога позивача про стягнення
моральної шкоди.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив суд
задовольнити їх, посилаючись на
обставини, викладені в позові.

В судовому засіданні 29.10.2014р. до участі
у справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, залучено ОСОБА_5.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечував з наступних підстав. Як
вказує представник відповідача,
виключне право продовжувати строк
служби осіб рядового та начальницького
складу органів внутрішніх справ, які
досягли граничного віку перебування на
службі, відповідно до Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29 липня 1991 р. N114, мають начальники, яким
надано право призначати цих осіб на
посади. Продовження ж строку служби
можливе у виняткових випадках. Таким
чином, на думку представника
відповідача, продовження терміну
служби є правом начальника,
вповноваженого на прийняття такого
рішення, а не його обов'язком.

Представник Головного управління
державної казначейської служби
України в Одеській області в судове
засідання не прибув. Про час, дату та
місце судового розгляду повідомлений
належний чином. Заяв. клопотань про
неможливість прибути до суду не
надходило. В попередніх судових
засіданнях представник Головного
управління державної казначейської
служби України в Одеській області
проти позовних вимог заперечував та
підтримав правову позицію відповідача.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання
не прибув. Подав до суду клопотання про
розгляд справи без його участі, в якому
висловив заперечення проти позовних
вимог та підтримав правову позицію
представників УМВС України на Одеській
залізниці (а.с.197).

Відповідно до ч.2 ст. 128 КАС України
неприбуття в судове засідання без
поважних причин представника сторони
або третьої особи, які прибули в судове
засідання, або неповідомлення ним про
причини неприбуття не є перешкодою для
розгляду справи.

Відтак суд ухвалив про розгляд за даної
явки.

Дослідивши матеріали адміністративної
справи, надані сторонами докази, судом
встановлені наступні обставини та
факти.

13.06.2013р. на підставі Наказу УМВС України
на Одеській залізниці №59 о/с
підполковника міліції ОСОБА_3 (У-132524) з
01.06.2013р. призначено заступником
начальника лінійного відділу -
начальником кримінальної міліції
лінійного відділу на станції Роздільна
УМВС України на Одеській залізниці
(а.с.151).

01.04.2014р. у зв'язку з досягненням
граничного віку перебування на службі
в органах внутрішніх справ ОСОБА_9
подано рапорт на ім'я начальника УМВС
України на Одеській залізниці про
продовження строку служби терміном на
один рік (а.с.152).

04.04.2014р. Т.в.о. начальника ЛВ на ст.
Роздільна УМВС України на Одеській
залізниці підполковником міліції
Виноградовим О.Б. подано на ім'я
начальника УМВС України на Одеській
залізниці клопотання про продовження
терміну служби в органах внутрішніх
справ на рік підполковнику міліції
ОСОБА_3 (а.с.153).

Разом з тим, 04.04.2014р. позивач рапортом
повідомив Т.в.о. начальника ЛВ на ст.
Роздільна УМВС України на Одеській
залізниці підполковником міліції
Виноградова О.Б. про своє перебування
на амбулаторному лікуванні в
поліклініці МВС Одеської області
(а.с.159).

Згідно довідки про тимчасову
непрацездатність особи рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, військовослужбовця
внутрішніх військ МВС №2779, виданої
19.04.2014р., ОСОБА_3 знаходився на
лікарняному в період з 04.04.2014р. по
18.04.2014р. (а.с.162).

Як вбачається з матеріалів справи,
08.04.2014р. відбулося засідання кадрової
комісії Управління МВС України на
Одеській залізниці, на якому вирішено
не залишати на службі в органах
внутрішніх справ понад граничний вік
підполковника міліції ОСОБА_3 та
остаточне рішення про звільнення його
з ОВС за віком прийняти після одужання
(згідно витягу з протоколу №3 засідання
кадрової комісії Управління МВС
України на Одеській залізниці) (а.с.
134-135).

11.04.2014р. Наказом УМВС України на
Одеській залізниці №45 о/с на підставі
рішення кадрової комісії встановлено
не залишати на службі в органах
внутрішніх справ понад граничний вік
підполковника міліції ОСОБА_3 (У-132524),
заступника начальника лінійного
відділу - начальником кримінальної
міліції лінійного відділу на станції
Роздільна УМВС України на Одеській
залізниці (а.с.136).

22.04.2014р. Наказом УМВС України на
Одеській залізниці №47 о/с ОСОБА_3
звільнено з органів внутрішніх справ у
запас Збройних Сил за п. 64 «а» (за віком)
(а.с.137), до якого Наказом №128 о/с від
28.10.2014р. внесено зміни, відповідно до
яких днем звільнення ОСОБА_3 вважати
24.05.2014р. (а.с.186).

Як вбачається і змісту зазначеного
наказу, підставою для його прийняття
стали доповідна записка начальника
сектору юридичного забезпечення УМВС
майора міліції Дубенка О.М., довідки
про тимчасову непрацездатність №№25, 27,
40, видані ДЗ «Відділкова лікарня ст.
Котовськ ДП «Одеська залізниця» 18
квітня, 06 та 23 травня (а.с.186).

З матеріалів справи встановлено, що з
18.04.2014р. по 06.05.2014р. включно ОСОБА_3
перебував на лікарняному (згідно
довідок про тимчасову
непрацездатність працівника ЛВВС №25,
№27) (а.с.81).

22.10.2014р. Наказом УМВС України на
Одеській залізниці №125 о/с на посаду
заступника начальника лінійного
відділу - начальником кримінальної
міліції лінійного відділу на станції
Роздільна УМВС України на Одеській
залізниці призначено майора міліції
ОСОБА_5 (а.с.181).

Оцінивши надані сторонами докази,
проаналізувавши норми чинного
законодавства, яким врегульовано
спірні правовідносини між сторонами,
суд дійшов висновку про неможливість
задоволення позовних вимог, з огляду на
наступне.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про
міліцію» порядок та умови проходження
служби в міліції регламентуються
Положенням про проходження служби
особовим складом органів внутрішніх
справ, затвердженим Кабінетом
Міністрів України.

29 липня 1991 р. постановою Кабінету
Міністрів УРСР від N114 затверджено
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого (надалі - Положення).

Згідно з п.2 Положення підполковник
міліції належить до старшого
начальницького складу органів
внутрішніх справ. Пунктом 7 Положення
встановлено, що особи середнього,
старшого і вищого начальницького
складу, залежно від присвоєних їм
спеціальних звань, перебувають на
службі в органах внутрішніх справ до
такого віку: особи середнього і
старшого начальницького складу, за
винятком полковників міліції та
полковників внутрішньої служби - 45
років.

Особи середнього, старшого і вищого
начальницького складу, які досягли
встановленого для них пунктом 7 цього
Положення віку, підлягають звільненню
в запас з постановкою на військовий
облік або у відставку. При необхідності
на службі в органах внутрішніх справ
можуть бути залишені на строк до п'яти
років: особи середнього і старшого
начальницького складу до полковника
міліції та полковника внутрішньої
служби включно - начальниками, яким
надано право призначати їх на посаду;
(п. 8 Положення).

П. 62 Положення визначає, що звільнення
осіб рядового і начальницького складу
зі служби провадиться: а) у запас
Збройних Сил СРСР (з постановкою на
військовий облік), якщо звільнені особи
не досягли граничного віку,
встановленого Законом СРСР "Про
загальну військову повинність" для
перебування в запасі осіб, які мають
військові звання і за станом здоров'я
придатні до військової служби; б) у
відставку, якщо звільнені особи
досягли граничного віку, встановленого
Законом СРСР "Про загальну військову
повинність" для перебування в запасі
осіб, які мають відповідні військові
звання або визнані
військово-лікарськими комісіями
непридатними за станом здоров'я до
військової служби (із зняттям з
військового обліку).

Відповідно до п. 70 Положення звільнення
осіб середнього, старшого і вищого
начальницького складу в запас і
відставку провадиться: до
підполковника міліції, підполковника
внутрішньої служби включно -
начальниками управлінь внутрішніх
справ Кримської АРСР, областей, м. Києва
і рівними їм начальниками, яким таке
право надано Міністром внутрішніх
справ УРСР.

З метою більш глибокого вивчення
фахових знань і ділових якостей
працівників органів внутрішніх справ,
які призначаються на посади
номенклатури МВС України, оперативного
вирішення питань продовження терміну
служби працівниками, які досягли
граничного віку перебування га службі
в органах внутрішніх справ, прийняття
та звільнення зі служби, правового
захисту атестованого складу органів
внутрішніх справ 18.05.2004р. Наказом МВС
України №530 затверджено склад кадрової
комісії та Положення про кадрову
комісію МВС України.

Згідно з п.1.1 зазначеного положення
кадрова комісія МВС України є дорадчим
і аналітичним органом, який
створюється для контролю за виконання
Законів України, Указів Президента
України, нормативних актів КМУ,
міністерств, що стосуються діяльності
ОВС, а також вимог, наказів, вказівок,
рішень колегії МВС України щодо
організації кадрової роботи з питань
звільнення та призначення на посади,
продовження терміну служби
співробітниками, які досягли
граничного віку перебування на службі
в ОВС, правового захисту атестованого
складу органів внутрішніх справ.

Аналогічні кадрові комісії
утворюються в територіальних органах
МВС України.

Як вказано в рішенні Одеського
окружного адміністративного суду від 21
грудня 2012 року по справі №1570/2132/2012 за
адміністративним позовом ОСОБА_12 до
Управління МВС України на Одеській
залізниці про визнання незаконним, не
чинним та скасування наказу від 15.04.2010
року №45 о/с в частині зарахування в
розпорядження, визнання незаконним, не
чинним та скасування наказу від 22.10.2010
року №124 о/с в частині звільнення,
зобов'язання вчинити певні дії, третя
особа - ОСОБА_13, залишеному без змін
ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13.08.2013р. та
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 06.03.2014р., згідно п.1.1
Положення про кадрову комісію
лінійного управління на Одеській
залізниці кадрова комісія УМВС є
дорадчим і аналітичним органом, який
створюється для контролю за виконання
Законів України, Указів Президента
України, нормативних актів КМУ,
міністерств, що стосуються діяльності
ОВС, а також вимог, наказів, вказівок,
рішень колегії МВС України щодо
організації кадрової роботи з питань
звільнення та призначення на посади,
продовження терміну служби
співробітниками, які досягли
граничного віку перебування на службі
в ОВС, правового захисту атестованого
складу Управління.

Оскільки кадрова комісія є дорадчим та
аналітичним органом та не вповноважена
приймати рішення щодо звільнення зі
служби або продовження терміну
перебування на службі, а її рішення
носять рекомендований характер, суд
вважає, що рішення кадрової комісії не
породжує правових наслідків для
позивача, не змінює його суб`єктивних
прав та не створює додаткових
обов`язків для позивача, отже не
порушує його права, а тому, на думку
суду, відсутні правові підстави для
скасування оскаржуваного Рішення
кадрової комісії УМВС України на
Одеській залізниці від 08.04.14р.

Суд також не вбачає підстав для
визнання протиправним та скасування
Наказу №45 УМВС України на Одеській
залізниці від 11.04.14р., з огляду на таке.

Як зазначалося раніше, відповідно до п.8
Положення особи середнього і старшого
начальницького складу до полковника
міліції та полковника внутрішньої
служби можуть бути залишені на службі
на строк до п'яти років начальниками,
яким надано право призначати їх на
посаду. Наведена норма носить
диспозитивний характер, оскільки
встановлює можливість, а не обов'язок
вчинення певних дій.

Отже, вирішення питання продовження
терміну служби позивача, підполковника
міліції ОСОБА_3, який обіймав посаду
заступника начальника лінійного
відділу - начальника кримінальної
міліції лінійного відділу на станції
Роздільна УМВС України на Одеській
залізниці, входить до компетенції
начальника Управління МВС України на
Одеській залізниці. В свою чергу,
останній наділений правом прийняти
рішення залишати або не залишати
позивача на службі.

Також суд вказує, що оскаржуваний
позивачем Наказ №45 від 11.04.2014р. не
припиняє трудових відносин позивача з
УМВС України на Одеській залізниці, а є
волевиявленням керівництва позивача
стосовно питання, вирішення якого
входить до його компетенції.

З огляду на вище зазначене, суд вважає,
що відповідач, приймаючи оскаржуваний
наказ, діяв у межах, спосіб та порядок,
встановлений законом.

Стосовно тверджень позивача про
протиправність оскаржуваного Наказу
№47 о/с УМВС України на Одеській
залізниці від 22.04.14р. про звільнення
ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ
України за ст. 64 п «а» (за віком); у
зв'язку з прийняттям його у період
перебування позивача на лікарняному,
суд вказує на наступне.

Відповідно до положень ст. 40 КЗпП
України не допускається звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці.

Разом із тим суд звертає увагу, що
статтею 40 КЗпП України передбачено
перелік випадків розірвання трудового
договору, укладеного на невизначений
строк, а також строкового трудового
договору до закінчення строку його
чинності власником або уповноваженим
ним органом. До таких випадків, зокрема,
віднесено: 1) зміни в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників; 2)
виявлена невідповідність працівника
займаній посаді або виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров'я, які перешкоджають
продовженню даної роботи, а так само в
разі відмови у наданні допуску до
державної таємниці або скасування
допуску до державної таємниці, якщо
виконання покладених на нього
обов'язків вимагає доступу до
державної таємниці; 3) систематичне
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення; 4) прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин; 5) нез'явлення на
роботу протягом більш як чотирьох
місяців підряд внаслідок тимчасової
непрацездатності, не рахуючи відпустки
по вагітності і родах, якщо
законодавством не встановлений
триваліший строк збереження місця
роботи (посади) при певному
захворюванні. За працівниками, які
втратили працездатність у зв'язку з
трудовим каліцтвом або професійним
захворюванням, місце роботи (посада)
зберігається до відновлення
працездатності або встановлення
інвалідності; 6) поновлення на роботі
працівника, який раніше виконував цю
роботу; 7) поява на роботі в нетверезому
стані, у стані наркотичного або
токсичного сп'яніння; 8) вчинення за
місцем роботи розкрадання (в тому числі
дрібного) майна власника,
встановленого вироком суду, що набрав
законної сили, чи постановою органу, до
компетенції якого входить накладення
адміністративного стягнення або
застосування заходів громадського
впливу; 10) призов або мобілізація
власника - фізичної особи під час
особливого періоду. Звільнення з
підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6
цієї статті, допускається, якщо
неможливо перевести працівника, за
його згодою, на іншу роботу.

Як зазначено в п. 17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України N9 від 06.11.92 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів», правила про недопустимість
звільнення працівника в період
тимчасової непрацездатності, а також
у період перебування у відпустці (ч.3
ст.40 КЗпП ) стосуються як передбачених
статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших
випадків, коли розірвання трудового
договору відповідно до чинного
законодавства провадиться з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу. При цьому
маються на увазі щорічні, а також
інші відпустки, що надаються
працівникам як із збереженням, так і
без збереження заробітку. Розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним
органу не може бути визнано
обґрунтованим, якщо в день звільнення
працівнику видано лікарняний листок
(довідку в установлених законом
випадках) про його тимчасову
непрацездатність.

Таким чином, заборона звільнення
працівника в період його тимчасової
непрацездатності стосується лише
випадків розірвання трудового
договору з ініціативи власника.

Одночасно суд звертає увагу позивача
на те, що відносини з приводу
проходження служби в органах
внутрішніх справ регулюються
спеціальними нормативними актами, до
яких, зокрема, належить Закон України
«Про міліцію», вищезгадане Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29 липня 1991 р. N114 та деякі інші. Норми
КЗпП України можуть застосовуватися до
тих правовідносин, які не врегульовано
спеціальними нормативно-правовими
актами з питань проходження служби в
органах внутрішніх справ.

Так, п. 64 Положення встановлено, що
особи середнього, старшого і вищого
начальницького складу звільняються зі
служби в запас (з постановкою на
військовий облік): а) за віком - при
досягненні віку, встановленого для них
пунктом 7 цього Положення. Крім того, за
віком можуть бути звільнені особи
середнього начальницького складу, які
мають вислугу 20 і більше років (у
пільговому обчисленні), і яким до
досягнення встановленого віку
перебування на службі залишилося 3 роки
і менше, а за їх бажанням при досягненні
цього віку - незалежно від наявності
вислуги років; б) через хворобу - у разі
визнання їх непридатними до військової
служби в мирний час (у військовий час -
обмежено придатними 2-го ступеня) за
рішенням військово-лікарської комісії;
в) через обмежений стан здоров'я - у разі
визнання їх придатними до військової
служби поза строєм у мирний час (у
військовий час обмежено придатними 1-го
ступеня) за рішенням
військово-лікарської комісії при
неможливості використання їх на службі
у зв'язку з відсутністю відповідних
вакантних посад; г) через скорочення
штатів - при відсутності можливості
подальшого використання на службі; д)
через службову невідповідність; є) за
порушення дисципліни; ж) за власним
бажанням - при наявності поважних
причин, що перешкоджають виконанню
службових обов'язків; з) у зв'язку з
переходом у встановленому порядку на
роботу в інші міністерства і відомства
(організації); и) через сімейні
обставини або з інших поважних причин,
перелік яких затверджується Кабінетом
Міністрів України; і) у зв'язку з
непроходженням випробування в період
іспитового строку; ї) у зв'язку з
безпосереднім підпорядкуванням
близькій особі; й) у разі набрання
законної сили рішенням суду щодо
притягнення до відповідальності за
вчинення злочину або
адміністративного корупційного
правопорушення.

З аналізу наведених вище законодавчих
норм випливає, що звільнення
працівника у зв'язку з досягненням
граничного віку перебування на службі
є окремою підставою розірвання
трудового договору. Відтак до випадків
звільнення у зв'язку з досягненням
граничного віку не можуть бути
застосовані норми ст. 40 КЗпП України.

Також суд зазначає, що до оскаржуваного
наказу №47 о/с внесено зміни наказом №128
о/с УМВС України на Одеській залізниці
від 28.10.14р. «яким вважати звільнення з
ОВС ОСОБА_3 з 24.05.14р.». Доказів того, що
станом на 24.05.2014р. ОСОБА_3 перебував на
лікарняному до суду не надано.

Отже, з огляду на вище зазначене, суд
дійшов висновку про необґрунтованість
позовних вимог позивача щодо
скасування оскаржуваних Наказів №47 о/с
та №128 о/с та відсутність підстав для
їх задоволення.

Оскільки суд встановив, що відповідач,
приймаючи оскаржувані накази, діяв у
межах повноважень, в порядок та спосіб,
встановлений законом, інша частина
позовних вимог позивача задоволенню не
підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Відповідно до ст. 86
КАС України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Відповідно до ч.
2 ст. 71 КАС України в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визначаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Частиною 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Судові витрати розподілити відповідно
до вимог ст. 94 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 160 КАС
України в судовому засіданні 08 грудня
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 11, 14, 70, 71, 86, 94, 158 -
163, 167, 256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_3 до Управління
Міністерства Внутрішніх Справ України
на Одеській залізниці, за участю третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Головного управління
державної казначейської служби
України в Одеській області, ОСОБА_5 про
визнання незаконним та скасування
рішення, наказів, поновлення на роботі,
виплату середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди,- відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через Одеський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги. Апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Суддя
Л.М.Токмілова

15 грудня 2014 року.