Справа № 804/16508/14
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіІльков В.В. при
секретаріМофі І.В., за участю:
представника позивача представника
відповідача ОСОБА_3, Сакалюк С.Г.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_5 до
відповідачів: 1) Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області, 2) державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області Коноваленко Анатолія
Володимировича про визнання таким, що
не відповідає нормам чинного
законодавства України та скасування
рішення від 26.05.2014р. за № 13327132,
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 (надалі - позивач) звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовом до 1)
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області, 2) державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області Коноваленко Анатолія
Володимировича (надалі - відповідачі), у
якому просить:

- визнати рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обмежень № 13327132 від 26 травня 2014 року,
таким, що не відповідає нормам чинного
законодавства України та скасувати
його;

- зобов'язати відповідача здійснити
державну реєстрацію права власності на
домоволодіння АДРЕСА_1 та видати
відповідне свідоцтво про право
власності на нерухоме майно.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 09.10.2014 р.
відкрито провадження у справі.

В обґрунтування позову позивач
зазначає, що вважає відмову у
реєстрації права власності на об'єкт
нерухомого майна таким, що суперечить
чинному законодавству.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив суд задовольнити позов
повністю.

Представник відповідачів у судовому
засіданні заперечив проти позову та
просив суд відмовити у задоволенні
позовних вимог, в обґрунтування своєї
позиції ним було зазначено про те, що
надані державному реєстратору
документи не містили необхідних для
державної реєстрації відомостей щодо
об'єкту нерухомого майна - містились
розбіжності у адресі об'єкту
нерухомого майна, зазначеної у рішенні
суду та у заяві про державну
реєстрацію.

Дослідивши письмові докази, долучені
до матеріалів справи, заслухавши
доводи та пояснення представників
сторін, проаналізувавши чинне
законодавство, суд дійшов висновку, що
позовна заява підлягає частковому
задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу
України право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обтяження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації.

Державна реєстрація прав на
нерухомість є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом Відмова у
державній реєстрації права на
нерухомість, ухилення від реєстрації,
відмова від надання інформації про
реєстрацію можуть бути оскаржені до
суду.

Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

Відносини, пов'язані з державною
реєстрацією прав на нерухоме майно та
їх обтяжень, на час виникнення спірних
правовідносин, врегульовані нормами
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» (надалі - Закон).

Статтею 2 Закону встановлено, що
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Відповідно до Положення про Державну
реєстраційну службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 6 квітня 2011 року № 401/2011
Державна реєстраційна служба України
(Укрдержреєстр) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра юстиції України та входить до
системи органів виконавчої влади.

Укрдержреєстр здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
структурні підрозділи головних
управлінь юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, в областях, містах
Києві та Севастополі, а також районних,
районних у містах, міських (міст
обласного значення), міськрайонних,
міжрайонних управлінь юстиції, що
забезпечують реалізацію повноважень
Укрдержреєстру.

Укрдержреєстр відповідно до
покладених на нього завдань здійснює
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно відповідно до закону.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 9
вказаного Закону державний реєстратор
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, про
відмову в державній реєстрації, про її
зупинення, внесення змін до Державного
реєстру прав.

Частиною 4 вказаної статті Закону
передбачено, що державний реєстратор
самостійно приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових
і службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Судом встановлено, що оскаржуване
рішення було прийняте відповідачем з
огляду на такі обставини.

Рішенням Кіровського районного суду
м.Дніпропетровська від 06.12.2005р. по
справі № 2-3290/05 за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_7 про визнання права власності на
житло за набувальною давністю - визнано
право власності на домоволодіння
АДРЕСА_1 за ОСОБА_5.

Відповідно до відмітки Кіровського
районного суду м.Дніпропетровська на
зазначеному рішенні воно набрала
законної сили 17 грудня 2005 року.

08.05.2014р. позивач звернувсь до
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень - на
житловий будинок, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

Зазначена заява була зареєстрована за
№ 6528561.

Відповідно до карток прийому
вищезазначеної заяви № 6528561 позивачем
до заяв було долучено наступні
документи:

- копія рішення Кіровського районного
суду м.Дніпропетровська від 06.12.2005р.
(засвідчена нотаріально);

- копія ухвали Кіровського районного
суду м.Дніпропетровська від 20.10.2006р.
(засвідчена нотаріально);

- технічний паспорт, виданий 10.04.2013 року.

Відповідно до п. 15 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою КМУ
від 17 жовтня 2013 р. № 868 під час розгляду
заяви і документів, що додаються до неї,
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у встановлених законом
випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно,
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме
майно, зареєстрованих відповідно до
закону;

5) наявності факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.

Державним реєстратором прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області Коноваленко Анатолієм
Володимировичем за результатами
вищезазначеної заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень - права
власності на домоволодіння було
прийняте рішення про зупинення
розгляду заяви про державну реєстрацію
прав та їх обмежень за № № 6528561 від
08.05.2014 року, яку подав ОСОБА_5, РНОКПП
НОМЕР_1, для проведення державної
реєстрації права власності, форма
власності: приватна, на житловий
будинок, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

Зазначене рішення обґрунтоване тим, що
не подані для здійснення реєстрацію
усі необхідні документи, а саме:

1) заявником було надано рішення
Кіровського районного суду
м.Дніпропетровська від 06.12.2005р. по
справі № 2-3290/05 та ухвалу Кіровського
районного суду м.Дніпропетровська від
20.10.2006р. по справі № 2-3290/05, згідно яких
за ОСОБА_5 було визнано право власності
за набувальною давністю на
домоволодіння АДРЕСА_1; згідно наданої
заяви про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень та технічного паспорту б/н
від 10.04.2013р., заявник має намір
зареєструвати право власності на
домоволодіння, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з
вищевказаним, державний реєстратор
просив заявника надати документ, що
підтверджує зміну адреси даного
об'єкта нерухомого майна.

2) заявником було надано технічний
паспорт б/н від 10.04.2013р. виданого ФОП
ОСОБА_8, в якому міститься інформація
щодо самочинного будівництва, а саме
літ. А'-І - житлова прибудова (після
реконструкції); а'-І - прибудова; П -
сарай; державний реєстратор просив
надати заявника документ, що
підтверджує введення в експлуатацію
вищезазначених об'єктів;

3) для здійснення реєстрації права
власності на даний об'єкт нерухомого
майна необхідна довідка з КП
"Дніпропетровське міське бюро
технічної інвентаризації" стосовно
того, чи маються в архівах КП
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Дніпропетровської обласної ради, на
паперових носіях відомості про
реєстрацію прав власності (за ким та на
підставі чого була проведена державна
реєстрація) на нерухоме майно;
технічний опис зазначеного нерухомого
майна; інформацію про
наявність/відсутність в архівній
справі відомостей, що унеможливлюють
проведення реєстрації права власності
на вищезазначений об'єкт.

Копію зазначеного рішення отримано
позивачем під підпис 19.05.2014 року.

Згідно із п. 16 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою КМУ
від 17 жовтня 2013 р. № 868 у разі подання
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації речових прав, не в
повному обсязі державний реєстратор
приймає рішення про зупинення розгляду
заяви, яке містить рекомендації щодо
усунення обставин, що були підставою
для його прийняття.

Якщо протягом п'яти робочих днів після
отримання заявником рішення про
зупинення розгляду заяви до органу
державної реєстрації прав, нотаріуса
не надійшли документи, які
підтверджують усунення в повному
обсязі обставин, що були підставою для
прийняття такого рішення, державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав.

Судом встановлено, що державним
реєстратором прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області Коноваленко Анатолієм
Володимировичем було прийняте рішення
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обмежень за № 13327132 від 26
травня 2014 року, яким відмовлено у
державній реєстрації права власності,
на домоволодіння, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_5.

Зазначене рішення обґрунтоване тим, що
державному реєстратору не у
п'ятиденний строк необхідних
документів, а саме: документ, що
підтверджує зміну адреси об'єкта
нерухомого майна, документ, що
підтверджує введення в експлуатацію
об'єкту нерухомого майна.

Відповідно до п. 36 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою КМУ
від 17 жовтня 2013 р. № 868 для проведення
державної реєстрації речових прав
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення таких прав на нерухоме
майно, та інші документи, визначені цим
Порядком.

Відповідно до п. 37 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою КМУ
від 17 жовтня 2013 р. № 868 документами, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення речових прав на нерухоме
майно, є, зокрема, рішення суду, що
набрало законної сили, щодо права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно.

Судом встановлено, що позивач надавав
державному реєстратору документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно -
рішення Кіровського районного суду
м.Дніпропетровська від 06.12.2005р. по
справі № 2-3290/05 та ухвалу Кіровського
районного суду м.Дніпропетровська від
20.10.2006р. по справі № 2-3290/05.

Відповідно до довідки про адресу
об'єкта МКП «Земград» від 08.02.2006р. за № 52
індивідуальний житловий будинок, який
розташований у АДРЕСА_1, мав раніше
відповідно до рішення виконкому
міської ради від 27.10.2005р. за № 4495 -
АДРЕСА_1.

Також у позивача є в наявності
технічний паспорт на домоволодіння по
АДРЕСА_1 від 28.06.1986р. та технічний
паспорт на садибний (індивідуальний)
житловий будинок по АДРЕСА_1 від 10.04.2013
року.

Питання щодо прийняття в експлуатацію
нерухомого майна регулюється ст. 39
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» від 17.02.2011
року N 3038-VІ, Постановою Кабінету
Міністрів України від 13.04.2011р. № 461 про
затвердження порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів» та Наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України «Про затвердження Порядку
прийняття в експлуатацію
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, садових, дачних будинків,
господарських (присадибних) будівель і
споруд, прибудов до них, громадських
будинків І та II категорій складності,
які збудовані без дозволу на виконання
будівельних робіт, і проведення
технічного обстеження їх будівельних
конструкцій та інженерних мереж» від
24.06.2011 р. № 91. зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 11.07.2011р.
за № 830/19568.

Згідно п. 10 Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 р.
№ 461, - у разі коли на самочинно
збудоване нерухоме майно визнано право
власності за рішенням суду, воно
приймається в експлуатацію згідно з
цим Порядком.

Згідно п. 2 Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів затвердженого посиановою
Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 р.
№ 461, - прийняття в експлуатацію
об'єктів, що належать до І-ІІІ категорії
складності, та об'єктів, будівництво
яких здійснено на підставі
будівельного паспорта, проводиться
шляхом реєстрації Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
та її територіальними органами поданої
замовником декларації про готовність
об'єкта до експлуатаці.

Відповідно роз'яснення Державної
реєстраційної служби України № 165/06-15-13
від 15.04.2013 року вказано, оскільки
будівництво об'єктів містобудування є
триваючою у часі дією, то державному
реєстратору прав на нерухоме майно під
час розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та обтяжень та
документів необхідних для проведення
такої реєстрації, слід звертати увагу
на законодавство що діяло на час
будівництва об'єкта нерухомого майна,
та на перелік документів, необхідних
для проведення реєстрації прав на
таких об'єктах.

Відповідач відмовляючи в реєстрації
права власності на нерухоме майно діяв
відповідно до Законів та Постанов КМУ
за період з 2011 року і розглядав
переобладнання як реконструкцію та
будівництво, хоча ці закони не мають
зворотної дії.

Згідно з роз'ясненням Держреєстра
України від 15.04.2013 р №165/06-15-13 вказано, що
документом яким підтверджується
присвоєння об'єкту нерухомого майна
адреси може бути як рішення органу
місцевого самоврядування так і інший
документ, незалежно від форми, виданий
відповідним органом, який дає змогу
встановити факт присвоєння об'єкту
нерухомого майна адреси зокрема
довідки, виписки.

Відповідно до частини 5 статті 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Згідно з п.2 ст.9 Закону державний
реєстратор: приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до ст.24 Закону у державній
реєстрації прав та їх обтяжень може
бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене
право, обтяження не підлягає державній
реєстрації відповідно до цього Закону;
2) об'єкт нерухомого майна, розміщений
на території іншого органу державної
реєстрації прав; 3) із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень звернулася неналежна особа; 4)
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; 5) заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 5-1) заяву про державну
реєстрацію обтяжень речових прав на
нерухоме майно щодо попереднього
правонабувача подано після державної
реєстрації права власності на таке
майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву
про державну реєстрацію речових прав,
похідних від права власності, подано за
відсутності державної реєстрації
права власності, крім випадків,
установлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви
про державну реєстрацію права
власності на підприємство як єдиний
майновий комплекс, житловий будинок,
будівлю, споруду (їх окремі частини), що
виникло на підставі документа, за яким
правонабувач набуває також право
власності на земельну ділянку, не
подано заяву про державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку; 5-4)
після завершення п'ятиденного строку з
дня отримання заявником письмового
повідомлення про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав не
усунено обставин, що були підставою для
прийняття такого рішення; 5-5) заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень під час вчинення
нотаріальної дії з нерухомим майном,
об'єктом незавершеного будівництва
подано не до нотаріуса, який вчинив
таку дію; 5-6) заяву про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень в
електронній формі подано особою, яка не
є державним кадастровим реєстратором
або державним виконавцем; 6) заявником
подано ті самі документи, на підставі
яких заявлене право та обтяження
такого права вже зареєстровано у
Державному реєстрі прав.

Відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, не передбачених
цим Законом, заборонена.

Зі змісту рішень про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень вбачається, що державний
реєстратор встановив, що після
завершення 5-денного строку з дня
отримання заявником письмового
повідомлення про зупинення розгляду
заяв про державну реєстрацію позивачем
не усунуто обставин, що були підставою
для прийняття такого рішення.

Згідно п. 8-1 ч. 2 ст. 9 Закону № 1952-IV
державний реєстратор під час
проведення державної реєстрації прав,
які виникли та зареєстровані в
установленому порядку до 1 січня 2013
року, запитує від органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій, які відповідно до
чинного на момент реєстрації
законодавства проводили таку
реєстрацію, інформацію (довідки, копії
документів тощо), необхідну для
реєстрації прав та їх обтяжень, якщо
такі документи не були подані
заявником або якщо документи, подані
заявником, не містять передбачених цим
Законом відомостей про правонабувача
або про нерухоме майно. Органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, підприємства, установи
та організації, до яких надійшов запит,
зобов'язані безоплатно в установленому
законодавством порядку протягом трьох
робочих днів надати державному
реєстратору відповідну інформацію,
зокрема щодо зареєстрованих речових
прав на нерухоме майно, у тому числі
земельні ділянки.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними
владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти
тільки на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, передбачений Конституцією
та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Враховуючи, що в розпорядженні
позивача маються всі необхідні
документи для здійснення державної
реєстрації та такі документи
надавалися до відповідачів, а рішення
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень складені всупереч
вимогам чинного законодавства, суд, з
урахуванням вимог Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» та
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою КМУ від 17
жовтня 2013 р. № 868, задля реалізації
ОСОБА_5 її законного права вільно
володіти, розпоряджатися та
користуватися майном, приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог у частині скасування рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обмежень №13327132 від 26 травня 2014 року.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем доказів правомірності
свого рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обмежень до суду
надано не було.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
відповідачів здійснити державну
реєстрацію права власності на
домоволодіння АДРЕСА_1 та видати
відповідне свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, то суд
зауважує на тому, що ці вимоги не
підлягають задоволенню, адже для
здійснення реєстрації прав та їх
обмежень існує процедура, яка
передбачає надання позивачем до органу
реєстрації документів, які на час
розгляду справи уже повернені
позивачу.

Згідно із п. 10.2 постанови пленуму ВАС
України «Про судове рішення в
адміністративній справі» від 20.05.2013р.
за № 7 із змісту статті 162 КАС України
випливає, що в разі задоволення позову
про визнання протиправним рішення
суб'єкта владних повноважень чи його
окремих положень суд повинен зазначити
про це в судовому рішенні та одночасно
застосувати один із встановлених
законом способів захисту порушеного
права позивача: про скасування або
визнання нечинними рішення чи окремих
його положень.

При цьому суди повинні мати на увазі, що
одночасне застосування обох способів
захисту порушеного права - визнання
спірного акта нечинним та скасування
такого акта - є помилковим.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 КАС
України суд розглядає адміністративні
справи не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Враховуючи те, що право позивача на
реалізацію законного права вільно
володіти, розпоряджатися та
користуватися майном є порушеним
протиправним рішенням відповідачів
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обмежень №13327132 від 26 травня
2014 року, суд з метою захисту прав та
законних інтересів позивача вважає за
необхідне вийти за межі позовних вимог
та зобов'язати Реєстраційну службу
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області повторно розглянути питання
щодо здійснення державної реєстрації
права власності на домоволодіння
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України при
вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково.

Частиною 2 ст. 162 КАС України
встановлено, що у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову, зокрема, про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення.

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд прийшов до висновку,
що в позовній заяві частково наведені
обставини, які підтверджуються
достатніми доказами, які свідчать про
обґрунтованість позовних вимог
частково, натомість відповідачами
правомірність своїх дій у повному
обсязі не доведена, а, отже, позов
підлягає частковому задоволенню
шляхом скасування рішення про відмову
у державній реєстрації прав та їх
обмежень №13327132 від 26 травня 2014 року, а
також зобов'язання Реєстраційну службу
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області повторно розглянути питання
щодо здійснення державної реєстрації
права власності на домоволодіння
АДРЕСА_1.

Згідно із ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Таким чином, відшкодуванню із
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_5 підлягають здійснені нею і
документально підтверджені судові
витрати відповідно до частини
задоволених позовних вимог у розмірі
36,54 гривень.

Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_5 до
відповідачів: 1) Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області, 2) державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області Коноваленко Анатолія
Володимировича про визнання таким, що
не відповідає нормам чинного
законодавства України та скасування
рішення від 26.05.2014р. за № 13327132,
зобов'язання вчинити певні дії
задовольнити частково.

Скасувати рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обмежень №13327132 від 26 травня 2014 року.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області повторно розглянути питання
щодо здійснення державної реєстрації
права власності на домоволодіння
АДРЕСА_1.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_5 судовий збір у
розмірі 36,54 гривен.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
11 листопада 2014 року

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили на 11.11.2014р. Суддя
З оригіналом згідно Помічник судді
В.В Ільков
В.В.Ільков О.А.Чернецька