Справа № 872/16939/13
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2014 рокусправа № 804/10411/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Шлай А.В.

суддів: Чабаненко
С.В. Юхименка О.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 07
листопада 2013 року у справі № 804/10411/13-а

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

про визнання протиправними дії та
зобов'язання вчинити певні дії,
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Дніпродзержинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області, в якому, з урахуванням
уточненої позовної заяви, просив:
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
відповідача від 01.08.2013р. № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на суму
105450 грн. та штравшими (фінансовими)
санкціями у розмірі 52725 грн., яке було
винесено на підставі акту перевірки
від 11.07.2013р. №12/8/17.2-27/НОМЕР_1; визнати
протиправними дії відповідача щодо
коригування показників податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість та податкового кредиту за
січень, лютий 2012 року в автоматизованій
інформаційній системі «Деталізована
інформація по платнику податку на
додану вартість щодо результатів
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України» на підставі акту
перевірки від 11.07.2013р. №12/8/17.2-27/НОМЕР_1
та зобов'язати відповідача відновити
відкориговані показники податкової
звітності позивача. В обґрунтування
пред'явленого позову зазначалося, що
відповідач помилково дійшов висновку
про нереальність господарських
операцій позивача з його контрагентом
ПП «ВКФ «Експостач», оскільки фактичні
обставини свідчать про реальність цих
операцій, що підтверджується належним
чином оформленими первинними
документами. Висновки відповідача про
безтоварність цих операцій
ґрунтуються на припущеннях та
довільному трактуванні норм чинного
законодавства, без надання належної
оцінки первинним документам, наданим
позивачем до перевірки. Дії
відповідача щодо коригування
показників податкової звітності
позивача також є протиправними,
оскільки були вчинені лише на підставі
акту перевірки без наявності
узгодженого податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 07
листопада 2013 року адміністративний
позов задоволено частково. Суд визнав
протиправними дії Дніпродзержинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області щодо коригування щодо
коригування показників податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість та податкового кредиту
позивача в автоматизованій
інформаційній системі «Деталізована
інформація по платнику податку на
додану вартість щодо результатів
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України» на підставі акту
перевірки від 11.07.2013р. №12/8/17.2-27/НОМЕР_1
та зобов'язав відповідача відновити в
автоматизованій інформаційній системі
«Деталізована інформація по платнику
податку на додану вартість щодо
результатів автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України»
показники податкових зобов'язань з
податку на додану вартість та
податкового кредиту позивача, які були
наявні в ній до здійснення коригування
на підставі акту перевірки від 11.07.2013р.
№12/8/17.2-27/НОМЕР_1. У задоволенні позову
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення суд відмовив.

Не погодившись з рішенням суду, позивач
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати оскаржену постанову
та ухвалити нове рішення про
задоволення адміністративного позову
у повному обсязі. На думку апелянта, суд
безпідставно не врахував надані
докази, які підтверджують реальність
господарських операцій, укладених між
позивачем та ПП «ВКФ «Експостач», у
зв'язку з чим дійшов помилкового
висновку про правомірність збільшення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість спірним податковим
повідомленням-рішенням.

У судовому засіданні представник
апелянта підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі.

Відповідач, належним чином
повідомлений про день, місце і час
розгляду апеляційної скарги, до суду не
прибув, про причини неприбуття не
повідомив.

Відповідно до частини 4 статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та пред'явлених позовних вимог,
дійшла висновку про наявність підстав
для часткового скасування оскарженої
постанови, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
на підставі наказу Дніпродзержинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області від 05.07.2013р. № 7 була проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податку на
додану вартість по взаємовідносинам з
ПП «ВКФ «Експостач» за січень-лютий 2012
року, за результатами якої складено акт
№12/8/17.2-27/НОМЕР_1 від 11.07.2013р.. В акті
зафіксовані порушення позивачем
приписів п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1
ст.188, п.198.2, п.198.6 ст.198, абз. б) п.201.11 ст.201
Податкового кодексу України, що
виявилося у завищенні податкового
кредиту у січні 2012 року на суму 105450 грн.
та у лютому 2012 року на суму 130500,00грн. (т.1
а.с.18-32). Висновки зазначеного акту
обґрунтовані тим, що позивачем
протягом перевіряємого періоду було
укладено угоди з контрагентом ПП «ВКФ
«Експостач», які не спрямовані на
реальне настання наслідків, що
обумовлені ними. При цьому від ДПІ у
Ленінському районі міста
Дніпропетровська відповідачем було
отримано акт документальної
позапланової невиїзної перевірки ПП
«ВКФ «Експостач» №1816/2205/32466363 від
10.12.2012р. щодо господарських
взаємовідносин із платниками податків
за період січень, лютий 2012 року, згідно
якого проведеною перевіркою було
встановлено відсутність у цього
суб'єкта господарювання необхідних
умов для здійснення господарської
діяльності в частині надання послуг чи
здійснення робіт в силу відсутності
відповідного персоналу, транспортних
засобів, приміщень та матеріальних
ресурсів. Наведене свідчить про
укладання угод без мети настання
реальних наслідків, а, отже, укладені
договори та первинні документи мають
ознаки дефектності, оскільки наслідки
в податковому обліку платника податків
створюють лише реально здійснені
господарські операції. На підставі
акту перевірки позивача
№12/8/17.2-27/НОМЕР_1 від 11.07.2013р.
Дніпродзержинською ОДПІ ГУ Міндоходів
у Дніпропетровській області було
винесено податкове
повідомлення-рішення форми «Р» від
01.08.2013р. №, яким збільшено суму
грошових зобов'язань з податку на
додану вартість за січень 2012 року у
загальному розмірі 158175,00грн., з яких
105450,00грн. - за основним платежем та
52725,00грн. - за штрафними санкціями (т.1
а.с.55).

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції дійшов висновку
про протиправність дій
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області щодо
коригування показників податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість та податкового кредиту
позивача в автоматизованій
інформаційній системі «Деталізована
інформація по платнику податку на
додану вартість щодо результатів
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України» на підставі акту
перевірки від 11.07.2013р. №12/8/17.2-27/НОМЕР_1.
Разом з тим, суд відмовив у задоволенні
позову в частині визнання протиправним
та скасування спірного податкового
повідомлення-рішення, зазначивши про
його правомірність. Суд зазначив, що
акт надання транспортних послуг за
договором №01/0711А від 01.07.2011р. у січні 2012
року є документально не підтвердженим,
оскільки через відсутність
товарно-транспортних накладних за цей
період неможливо чітко встановити який
товар був перевезений та якими
транспортними засобами було здійснено
таке перевезення (чи можливе
перевезення певного товару певними
транспортними засобами тощо), з якого
місця навантаження та до якого місця
розвантаження здійснювалося
перевезення, а також ким товар було
відвантажено та ким прийнято тощо.

Як вбачається з акту перевірки,
збільшення грошового зобов'язання на
суму 105450 грн. з податку на додану
вартість відбулось за період - січень
2012 року. За висновками податкового
органу нереальність здійснення
господарських операцій між позивачем
та ПП «ВКФ «Експостач» підтверджується
актом перевірки ДПІ у Ленінському
районі м. Дніпропетровська. За
результатами отриманих матеріалів
встановлена відсутність у ПП «ВКФ
«Експостач» необхідних умов для
здійснення господарської діяльності в
частині надання послуг чи здійснення
робіт в силу відсутності відповідного
персоналу, транспортних засобів,
приміщень та матеріальних ресурсів, що
свідчить про відсутність
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань та
відсутність фактичних дій, спрямованих
на виконання взятих на себе зобов'язань
(т.1 а.с.25).

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що за вимогами Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.1999 року №996-XIV, обґрунтування
відображення господарських операцій в
податковому обліку здійснюється на
підставі даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до вимог п. 3.2 ст. З Закону
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку. Обов'язковість підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
збереження записів у бухгалтерському
обліку, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
24.05.1995 р. №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за №168/704. Відповідно до п.п.1.2 п.1
вказаного Положення, господарські
операції відображаються у
бухгалтерському обліку методом їх
суцільного і безперервного
документування. Записи в облікових
регістрах провадяться на підставі
первинних документів, створених
відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення (п.п.2.1 п.2 Положення).

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, що
фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю й
упорядкування оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назва документа;
дату і місце складання; назва
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(п.2 ст.9 цього Закону). Частиною 5 статті 8
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність"
передбачено, що підприємство
самостійно визначає облікову політику;
обирає форму бухгалтерського обліку як
певну систему регістрів обліку,
порядку і способу реєстрації та
узагальнення інформації в них з
додержанням єдиних засад, встановленим
цим Законом, та з урахуванням
особливостей своєї діяльності і
технології обробки облікових даних;
розробляє систему і форму
внутрішньогосподарського
(управлінського) обліку, звітності і
контролю господарських операцій,
визначає права працівників на
підписання бухгалтерських документів.

Податковий кредит у відповідності до п.
14.1.181 ст.14 Податкового кодексу України
визначається як сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом. Згідно
п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з: -
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; - придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду. Датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит згідно п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України є дата здійснення
першої з наступних подій: а) дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг); б) дата отримання
податкової накладної.

Згідно 198.6 ст.198 Податкового кодексу
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

У відповідності до п.201.1 ст.201
Податкового кодексу України, податкова
накладна має містити: порядковий номер
податкової накладної; дату її
виписування, назву юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місце розташування юридичної
особи або місце податкової адреси
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість;
опис (номенклатуру) товарів (робіт,
послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);
повну назву отримувача; ціну продажу
без врахування податку; ставку податку
та відповідну суму податку у цифровому
значенні; загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку. Податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом (п.201.6
Податкового кодексу України).

Не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами (п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем та ПП «ВКФ «Експостач»
укладено господарські договори № 01/0711А
від 01.07.2011 року та № 0101/12П від 01.02.2012
року, факт виконання яких
підтверджується належними та
допустимими доказами.

Доводи податкового органу про
неможливість здійснення ПП «ВКФ
«Експостач» поставки (переведення)
товару спростовуються наявними
товарно-транспортними накладними, які
містять визначення транспортних
засобів, їх реєстраційні номери,
прізвища водіїв. Вказані документи
містять відбитки печаток, у тому числі,
вантажоотримувача - ПАТ «Запорізький
комбінат будматеріалів» (т.2).

Крім того, наявність
товарно-транспортної накладної
обумовлена не вимогами Податкового
кодексу України, а нормами статті 38
закону України «Про автомобільний
транспорт». При цьому пунктом 1 Правил
перевезення вантажів автомобільним
транспортом в України, затверджених
наказом Міністерства тарнспорта
України № 363 від 14.10.1997 року визначено,
що товарно-транспортна накладна -
єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи. Для віднесення
вартості послуг з перевезення до
складу витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування
відповідно до статті 138 Податкового
кодексу України, товарно-податкова
накладна є підтвердженням отримання
послуг з перевезення. Разом з тим, акт
виконаних робіт є загальним
документом, який доводить факт
виконання робіт (послуг).

Зважаючи на те, що доводи податкового
органу, викладені в акті перевірки,
зводяться до відсутності саме факту
виконання ПП «ВКФ «Експостач» послуг,
колегія суддів вважає, що наявні у
справі письмові докази, у тому числі,
акти приймання-передачі виконаних
робіт, спростовують ці доводи.

За правилами, встановленими ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку колегії суддів, відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, не довів
правомірність спірного податкового
повідомлення-рішення, тому позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню.

Разом з тим, судом першої інстанції
прийняте законне та обґрунтоване
рішення в частині задоволених позовних
вимог, яке в цій частині підлягає
залишенню без змін.

Відповідно до статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Керуючись статтями 195-196, 198, 202, 207
Кодексу адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 07
листопада 2013 року у справі № 804/10411/13-а -
скасувати в частині відмови у
задоволенні позовних вимог.

Позовні вимоги Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
№ від 01 серпня 2013 року
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області.

В іншій частині постанову залишити без
змін.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня її
складення у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
А.В. Шлай

Суддя:
С.В. Чабаненко

Суддя:
О.В. Юхименко