Справа № К/9991/72973/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/72973/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 16 вересня
2010 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 24 червня 2011 року в справі за його
позовом до прокуратури
Дніпропетровської області про
зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

У липні 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд з
вказаним адміністративним позовом, в
якому зазначав, що в порушенням вимог
Закону України «Про прокуратуру»
відповідач неправомірно відмовив у
задоволенні заяви про представництво
його інтересів в Дніпропетровському
апеляційному адміністративному суді
під час розгляду адміністративної
справи №2а-15/09 за позовом ОСОБА_4 до
виконавчого комітету Бабушкінської
районної у місті Дніпропетровську ради
про визнання дій та бездіяльності
протиправними, зобов'язання вчинити
дії.

Вважаючи, що дії прокуратури
Дніпропетровської області щодо
неналежного розгляду заяви від 10
червня 2010 року порушують його права,
просив суд визнати їх протиправними;
зобов'язати вирішити у встановленому
законодавством порядку питання про
представництво прокуратурою інтересів
ОСОБА_4 у справі №2а-15/09.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 16 вересня
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 24 червня 2011
року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
просив скасувати судові рішення та
ухвалити нове про задоволення позову.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 10 червня 2010 року
позивач звернувся до прокуратури
Дніпропетровської області із заявою
про представництво прокурором його
інтересів в Дніпропетровському
апеляційному адміністративному суді
під час розгляду справи №2а-15/09 за
позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету
Бабушкінської районної у місті
Дніпропетровську ради про визнання дій
та бездіяльності протиправними,
зобов'язання вчинити дії.

Листом від 24 червня 2010 року в порядку,
встановленому Законом України «Про
звернення громадян», прокуратура
Дніпропетровської області повідомила
ОСОБА_4 щодо неможливості
представництва його інтересів в суді,
оскільки прокурор району,
використовуючи надані йому
повноваження, вступив у зазначену
справу з метою захисту інтересів
держави в особі виконавчого комітету
Бабушкінської районної у місті
Дніпропетровську ради шляхом внесення
апеляційної скарги на постанову
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 19 січня 2009
року. Також роз'яснено, що чинним
законодавством не передбачено
можливості представництва прокурором
інтересів позивача та відповідача по
одній справі, з огляду на те, що
інтереси зазначених сторін по суті є
протилежними.

Відмовляючи в задоволенні позову суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що заяву розглянуто і вирішено у
передбачений законом термін та надано
мотивовану відповідь за результатами
її розгляду. Представництво
прокуратурою інтересів держави як
відповідача у справі унеможливлює
представництво інтересів позивача з
тих підстав, що інтереси цих сторін є
протилежними. Прокурор самостійно
визначає підстави представництва
інтересів в судах, форму його
здійснення.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин справи колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Повноваження прокурорів, організація,
засади та порядок діяльності
прокуратури визначається Конституцією
України, Законом України «Про
прокуратуру», іншими законодавчими
актами.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 5 Закону України «Про прокурату»
в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, на прокуратуру
покладено функції щодо представництва
інтересів громадянина або держави в
суді у випадках, визначених законом.

Згідно з частиною 1 статті 36-1 Закону
України «Про прокуратуру»
представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави в суді полягає
у здійсненні прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом.

Частиною 2 даної статті Закону
визначено, що підставою представництва
у суді інтересів громадянина є його
неспроможність через фізичний чи
матеріальний стан, похилий вік або з
інших поважних причин самостійно
захистити свої порушені чи оспорювані
права або реалізувати процесуальні
повноваження, а інтересів держави -
наявність порушень або загрози
порушень економічних, політичних та
інших державних інтересів внаслідок
протиправних дій (бездіяльності)
фізичних або юридичних осіб, що
вчиняються у відносинах між ними або з
державою.

Формою представництва, відповідно до
частини третьої статті 36-1 вказаного
Закону є, зокрема, участь у розгляді
судами справ.

Частиною 5 статті 36-1 Закону України
«Про прокуратуру» встановлено, що
прокурор самостійно визначає підстави
для представництва у судах, форму його
здійснення і може здійснювати
представництво в будь-якій стадії
судочинства в порядку, передбаченому
процесуальним законом.

Зі змісту наведених норм закону
вбачається, що відповідач, як суб'єкт
владних повноважень, наділений
повноваженнями з певним ступенем
свободи при прийнятті рішення, коли у
межах, які визначені законом, орган має
можливість самостійно (на власний
розсуд) вибрати один з кількох
варіантів рішення.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції з висновками
якого погодився апеляційний суд,
обґрунтовано виходив з того, що
відповідач в межах своєї компетенції,
уповноважений на власний розсуд
приймати рішення щодо здійснення
представництва інтересів громадянина
або держави в суді, а відтак,
повноважень зобов'язати відповідача
скористатися своїм правом, у суду
немає.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону
України «Про звернення громадян»
органи державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).

Статтею 19 вказаного Закону визначено
обов'язок органів державної влади і
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, об'єднань громадян,
засобів масової інформації, їх
керівників та інших посадових осіб в
межах своїх повноважень об'єктивно,
всебічно і вчасно перевіряти заяви чи
скарги.

Згідно з частиною 1 статті 20 цього
Закону звернення розглядаються і
вирішуються у термін не більше одного
місяця від дня їх надходження, а ті, які
не потребують додаткового вивчення, -
невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти
днів від дня їх отримання.

Відповідач розглянув і вирішив заяву у
термін встановлений законом, рішення
за результатами її розгляду доведено
до відома позивача в письмовій формі з
посиланням на закон і викладенням
мотивів відмови, тому висновки судів
попередніх інстанцій про
необґрунтованість позовних вимог є
правильними.

Судові рішення ухвалено з додержанням
норм процесуального та матеріального
права, передбачених статтею 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для їх скасування та ухвалення
нового судового рішення не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 16 вересня
2010 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 24 червня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/