Справа № 813/5917/14
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2014-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/5917/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого - судді
секретаря судового засідання
представника позивача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_2 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області, Управління
Державної автомобільної інспекції
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області про визнання протиправним та
скасування наказу, поновлення на
посаді та виплату грошового
ОСОБА_2 звернувся до Львівського
окружного адміністративного суду з
позовом до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області в якому, з
урахуванням заяв про уточнення та
збільшення позовних вимог, просить:
- визнати протиправними дії і
бездіяльність ГУ МВС України у
Львівській області щодо застосування
п.21 Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України;
- скасувати наказ ГУ МВС України у
Львівській області від 11 серпня 2014
року № 340 о/с про вивільнення та
призначення ОСОБА_2 старшим
інспектором з технічного нагляду ВДАІ
з обслуговування міста Дрогобича і
Дрогобицького району ГУ МВС, який є
незаконним та не підлягає до виконання;
- скасувати незаконний наказ про
притягнення ОСОБА_2, як працівника ВДАІ
з обслуговування міста Дрогобича і
Дрогобицького району ГУ МВС -
звільнення з ОВС від 30.09.2014 року;
- зобов'язати ГУ МВС України у
Львівській області поновити ОСОБА_2 на
посаді начальника відділення
державної автомобільної інспекції з
обслуговування міста Самбір і
Самбірського району ГУ МВС України у
- стягнути з ГУ МВС України у Львівській
області в користь ОСОБА_2
середньомісячне грошове утримання за
час вимушеного прогулу;
- поновлення відповідачем ОСОБА_2 на
посаді начальника відділення
державної автомобільної інспекції з
обслуговування міста Самбір і
Самбірського району ГУ МВС України у
Львівській області та стягнення з
відповідача грошового утримання за
один місяць в користь позивача
допустити до негайного виконання.
Ухвалою судового засідання від 03.10.2014
року судом залучено до участі у справі
як співвідповідача Управління
Державної автомобільної інспекції
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
Ухвалою від 26.11.2014 року позовну вимогу
про скасування наказу про притягнення
ОСОБА_2, як працівника ВДАІ з
обслуговування міста Дрогобича і
Дрогобицького району ГУ МВС -
звільнення з ОВС від 30.09.2014 року
виділено в самостійне провадження.
В обґрунтування позовних вимог позивач
покликається на те, що наказ від 11
серпня 2014 року № 340 о/с про вивільнення
та призначення ОСОБА_2 старшим
інспектором з технічного нагляду ВДАІ
з обслуговування міста Дрогобича і
Дрогобицького району ГУ МВС є
незаконним та не підлягає до виконання,
оскільки при прийнятті такого
відповідачем не враховано вимог
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 114 від 29.07.1991 року
(надалі - Положення). Так, спірним
наказом на підставі п.21 Положення
позивача увільнено від посади
начальника відділення державної
автомобільної інспекції Самбірського
міського відділу ГУМВС з 11 серпня 2014
року та призначено його на посаду
старшого інспектора з технічного
нагляду відділення державної
автомобільної інспекції з
обслуговування міста Дрогобич і
Дрогобицького району ГУМВС. Вказана
норма не передбачає звільнення особи з
займаної посади, а лише встановлює
обов'язок особи рядового та
начальницького складу проходити
службу там, де це викликано інтересами
служби і обумовлено наказами прямих
В даному випадку, мало місце звільнення
позивача з посади та подальше
призначення його на іншу - нижчу посаду
без його згоди та рапорту, чим порушено
його права. Звільнення особи рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ з посади є видом
дисциплінарного стягнення, що
передбачені ст. 12 Закону України «Про
дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» (далі -
Дисциплінарний статут), які
накладаються за порушення службової
дисципліни. З урахуванням викладеного
вважає, що спірний наказ є протиправним
та таким, що підлягає скасуванню.
Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав повністю з
підстав викладених у позовній заяві та
додаткових поясненнях. Просив
задовольнити такий в повному обсязі.
Представник відповідача 1 в судових
засіданнях проти задоволення даного
адміністративного позову заперечив з
підстав викладених у письмових
запереченнях. Зазначив, що у зв'язку з
реорганізаційно-штатними змінами у
підрозділах ДАІ ГУ МВС України було
скорочено посаду, яку займав позивач.
ОСОБА_2 роз'яснено вимоги п. 21 положення,
яка передбачає обов'язок проходити
службу там, де це викликано інтересами
служби і обумовлено наказами прямих
начальників. Оскільки вакантних посад,
рівнозначних посаді, яку займав
позивач, у штатному розписі не було,
такому запропоновано ряд інших посад,
що підтверджується актом від 08.08.2014
року №1/22-3212.
Вважає, що відповідач при винесенні
оскаржуваного наказу діяв на підставі
і в межах повноважень, передбачених
законодавством України, а тому
відсутні законні підстави для
задоволення позовних вимог. З цих
підстав просить відмовити у
задоволенні адміністративного позову
Представник Відповідача 2 в судових
засіданнях проти задоволення
адміністративного позову заперечив,
однак письмово не обґрунтував мотивів
Дослідивши подані сторонами документи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступне:
Позивач - ОСОБА_2 з 25.04.2013 року перебував
на посаді начальника відділення
Державної автомобільної інспекції
Самбірського міського відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
Наказом Головного управління МВС
України у Львівській області № 255 від
18.02.2014 року оголошено затверджені
наказом Міністерства внутрішніх справ
України № 131 від 17.02.2014 року
організаційно-штатні зміни у
підрозділах ГУМВСУ у Львівській
області. Вказаними наказами
реорганізовано районні підрозділи
Державної автомобільної інспекції
Львівської області шляхом виведення їх
з підпорядкування районних відділів
ГУМВСУ у Львівській області та
затверджено нові штати підрозділів
державної автомобільної інспекції з
обслуговування міст, районів, районів у
містах, які підпорядковані УДАІ ГУМВСУ
у Львівській області.
Відповідно до вказаного наказу майора
міліції ОСОБА_2 на підставі ст. 49-2
Кодексу законів про працю України
(надалі - КЗпП України) 21.02.2014 року було
повідомлено про наступне вивільнення у
зв'язку з скороченням штату
працівників ГУМВСУ у Львівській
області та роз'яснено норми п.1 ч.1 ст. 40
та ст. 49-2 КЗпП України.
З наявних у справі копій листків
непрацездатності судом встановлено, що
позивач з 08.12.2013 року по 08.08.2014 року
перебував на лікарняному. У зв'язку з
тривалим перебуванням на лікуванні,
після виходу на роботу, позивача було
направлено на проходження
військово-лікарської комісії для
визначення стану здоров'я з метою
проходження служби на посаді
начальника відділення ДАІ
Самбірського МВ ГУМВСУ у Львівській
області. Згідно з довідкою
військово-лікарської комісії № 494 від
14.08.2014 року ОСОБА_2 придатний до
08.08.2014 року майору міліції ОСОБА_2,
начальнику відділення Державної
автомобільної інспекції Самбірського
МВ ГУМВСУ у Львівській області було
роз'яснено вимоги п.21 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ згідно з яким, особи
рядового і начальницького складу
зобов'язані проходити службу там, де це
викликано інтересами служби та
обумовлено наказами прямих
начальників. У зв'язку з проведеними
згідно з наказом відповідача № 255 від
18.02.2014 року організаційно-штатними
змінами в структурі ГУМВСУ у
Львівській області позивачу були
запропоновані наступні посади:
старшого інспектора ДПС - керівника
групи ДПС ВДАІ з обслуговування міста
Червоноград ГУМВСУ у Львівській
області; старшого інспектора з
технічного нагляду ВДАІ з
обслуговування міста Дрогобич і
Дрогобицького району ГУМВСУ у
Львівській області; заступника
начальника сектору ДІМ Залізничного РВ
ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області. Від
запропонованих посад майор міліції
ОСОБА_2 відмовився, що підтверджується
актом від 08.08.2014 року, складеним
працівниками Управління кадрового
забезпечення ГУ МВСУ у Львівській
У зв'язку з цим, наказом по особовому
складу від 11.08.2014 року №340о/с,
відповідно до п.21 положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ Україні, призначено
майора міліції ОСОБА_2, на посаду
старшого інспектора з технічного
нагляду відділення державної
автомобільної інспекції з
обслуговування міста Дрогобич і
Дрогобицького району ГУМВС з місячним
посадовим складом 725 гривень,
увільнивши його від посади начальника
відділення державної автомобільної
інспекції Самбірського міського
відділу ГУМВС, з 11 серпня 2014 року.
Не погодившись з вказаним наказом
позивач звернувся до суду.
Відповідно до п.2 ч.2 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) на спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби поширюється юрисдикція
адміністративних судів. Пунктом 15 ч. 1
ст. 3 КАС України визначено, що публічна
служба - це діяльність на державних
політичних посадах, професійна
діяльність суддів, прокурорів,
військова служба, альтернативна
(невійськова) служба, дипломатична
служба, інша державна служба, служба в
органах влади Автономної Республіки
Крим, органах місцевого
Статтею 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Відповідно до ст. 43 Конституції України
громадянам гарантується захист від
незаконного звільнення.
Правові засади і гарантії здійснення
громадянами України права
розпоряджатися своїми здібностями до
продуктивної і творчої праці
визначаються Кодексом законів про
працю України № 322-VIII від 10.01.1972 року із
наступними змінами та доповненнями.
Проходження служби в органах
внутрішніх справ регламентується
спеціальним законодавством - Законом
України «Про міліцію», Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України (надалі -
Положення), введеним в дію Постановою
Кабінету Міністрів України від 29.07.1991
року №114, Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ України (далі
- Дисциплінарний статут), затвердженим
Законом України від 22.02.2006 року №3460-ІV
та Правилами поведінки та професійної
етики осіб рядового та начальницького
складу ОВС України від 22.02.2012 року №155.
Зі змісту спірного наказу судом
встановлено, що такий прийнято
відповідно до п.21 Положення.
Вказана норма визначає обов'язок особи
рядового та начальницького складу
органів внутрішніх справ України
проходити службу за направленням, яке
обумовлено наказом прямого начальника,
однак не передбачає звільнення особи з
Так, абзацом 4 п. 21 Положення
передбачено, що особи рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ зобов'язані проходити
службу там, де це викликано інтересами
служби і обумовлено наказами прямих
начальників. Направлення для
проходження служби за межами
республіки здійснюється за згодою
працівника в порядку, встановленому
Судом встановлено, що наказом від 11.08.2014
року №340 о/с ОСОБА_3 фактично звільнено
з займаної посади та призначено на іншу
Разом з цим, суд зазначає, що звільнення
особи з посади є видом дисциплінарного
стягнення, визначеним п.6 ч. 1 ст. 12
Дисциплінарного статуту. При цьому,
порядок, умови та підстави накладення
адміністративних стягнень передбачені
Розділом ІV Дисциплінарного статуту.
Дисциплінарні стягнення, в тому числі
звільнення особи з посади,
накладаються за порушення службової
Статтею 1 Дисциплінарного статуту
передбачено, що службова дисципліна -
дотримання особами рядового і
начальницького складу Конституції і
законів України, актів Президента
України і Кабінету Міністрів України,
наказів та інших нормативно-правових
актів Міністерства внутрішніх справ
України, підпорядкованих йому органів
і підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.
Службова дисципліна в органах
внутрішніх справ досягається:
створенням належних умов проходження
служби особами рядового і
начальницького складу; набуттям
високого рівня професіоналізму;
забезпеченням гласності та
об'єктивності під час проведення
оцінки результатів службової
діяльності; дотриманням законності і
статутного порядку; повсякденною
вимогливістю начальників до підлеглих,
постійною турботою про них, виявленням
поваги до їх особистої гідності;
вихованням в осіб рядового і
начальницького складу високих
моральних і ділових якостей;
забезпеченням соціальної
справедливості та високого рівня
соціально-правового захисту; умілим
поєднанням і правильним застосуванням
заходів переконання, примусу,
дисциплінарного та громадського
впливу; належним виконанням умов
контракту про проходження служби.
Невиконання чи неналежне виконання
особою рядового або начальницького
складу службової дисципліни
вважається дисциплінарним проступком
(ст. 2 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного
статуту з метою з'ясування всіх
обставин дисциплінарного проступку,
учиненого особою рядового або
начальницького складу, начальник
призначає службове розслідування.
Службове розслідування має бути
завершене протягом одного місяця з дня
його призначення начальником. У разі
необхідності цей термін може бути
продовжено начальником, який призначив
службове розслідування, або старшим
прямим начальником, але не більш як на
Порядок проведення службового
розслідування встановлюється
міністром внутрішніх справ України.
Перед накладенням дисциплінарного
стягнення начальник або особа, яка
проводить службове розслідування,
повинні зажадати від порушника надання
письмового пояснення. Небажання
порушника надавати пояснення не
перешкоджає накладенню
дисциплінарного стягнення.
Про накладення дисциплінарного
стягнення видається наказ, зміст якого
оголошується особовому складу органу
внутрішніх справ.
Зміст наказу доводиться до відома
особи рядового або начальницького
складу, яку притягнуто до
дисциплінарної відповідальності, під
підпис. У разі звільнення з посади або
звільнення з органів внутрішніх справ
особі рядового або начальницького
складу видається витяг з наказу.
При визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
З пояснень представника відповідача та
письмових доказів, долучених до
матеріалів справи судом встановлено,
що службове розслідування відносно
майора міліції ОСОБА_2 не призначалось
та не проводилось, оскільки не було
встановлено факту вчинення ним
дисциплінарного проступку. Разом з цим,
на вимогу суду, представник
відповідача не зміг пояснити причин та
не подав належних та допустимих
доказів, які б свідчили про наявність
достатніх підстав для накладення на
позивача дисциплінарного стягнення у
виді звільнення з посади.
Представник відповідача пояснив, що
зазначене у спірному наказі № 340 о/с від
11.08.2014 року формулювання «увільнити
майора міліції ОСОБА_3 від посади
начальника відділення державної
автомобільної інспекції Самбірського
міського відділу ГУМВС» полягало у
фактичному його звільненні з займаної
посади для подальшого переміщенні на
іншу посаду у зв'язку з скороченням
Суд зазначає, що таке переміщення
відбулось шляхом призначення позивача
на посаду старшого інспектора з
технічного нагляду відділення
державної автомобільної інспекції з
обслуговування міста Дрогобич і
Дрогобицького району ГУМВС. При цьому,
вказана посада є нижчою ніж та, яку
попередньо займав позивач.
На момент звільнення ОСОБА_2 йому
присвоєно спеціальне звання майора
міліції. Згідно з п. 2 Положення вказане
спеціальне звання відноситься до
старшого начальницького складу.
Відповідно до п.42 Положення,
переміщення по службі осіб середнього,
старшого і вищого начальницького
складу провадиться на нижчі посади - за
підставами, передбаченими пунктом 45
Рішення про переміщення по службі осіб
середнього, старшого або вищого
начальницького складу приймається
відповідним начальником з урахуванням
думки їх прямих начальників і
колективу працівників.

Пунктом 45 Положення встановлено, що
переміщення осіб середнього, старшого
і вищого начальницького складу з вищих
посад на нижчі провадиться:

а) при скороченні штатів;

б) за станом здоров"я згідно з висновком
військово-лікарської комісії;

в) за особистим проханням;

г) за службовою невідповідністю,
виходячи з професійних моральних і
особистих якостей;

д) у порядку дисциплінарного стягнення
відповідно до Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ або за
клопотанням товариського суду честі
середнього і старшого начальницького
складу.

Як вже зазначалось, переміщення
позивача здійснювалось у зв'язку з
скороченням штатів.

При цьому переміщення осіб середнього,
старшого і вищого начальницького
складу на нижчі посади при скороченні
штатів і за станом здоров'я провадиться
прямими начальниками в межах наданих
їм прав за умови, якщо немає можливості
для призначення на рівнозначну посаду
(абзац 2 п. 45 Положення про проходження
служби). А у наказах по особовому складу
про переміщення осіб середнього,
старшого і вищого начальницького
складу на нижчі посади зазначаються
підстави переміщення, передбачені цим
пунктом, що закріплено абз. 4 п. 45
Положення про проходження служби.

Суд також наголошує, що відповідно до
положень КЗпП України розмежовуються
поняття переведення на іншу роботу і
переміщення працівника на інше робоче
місце. Переведення на іншу роботу
допускається тільки за згодою
працівника (ч. 1 ст. 32 КЗпП України). Не
вважається переведенням на іншу роботу
і не потребує згоди працівника
переміщення його на тому ж
підприємстві, в установі, організації
на інше робоче місце, в іншій
структурний підрозділ у тій же
місцевості, доручення роботи у межах
спеціальності, кваліфікації чи посаді
(ч. 2 ст. 32 КЗпП України).

У п. 31 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» зазначено, що переведення на
іншу роботу допускається тільки за
згодою працівника. Не вважається
переведенням, що потребує згоди
працівника, переміщення його на тому ж
підприємстві, в установі, організації
на інше робоче місце, в іншій
структурний підрозділ в тієї ж
місцевості, доручення роботи за тією ж
спеціальністю, кваліфікацією чи
посадою і з тими ж істотними умовами
праці. Однак і переміщення не може бути
безвмотивованим, не обумовленим
інтересами виробництва (служби).

Таким чином, законодавець визначив, що
переміщення - це пересування
працівника на тому ж підприємстві, в
установі, організації на інше робоче
місце, в іншій структурний підрозділ в
той же місцевості, доручення роботи у
межах спеціальності, кваліфікації та
попередньої посади на рівнозначні
посади, а переміщення працівника на
вищі, нижчі та рівнозначні посади за
новою спеціальністю або в іншу
місцевість - це переведення на іншу
роботу яке можливе тільки за згодою
працівника наданою в письмовій формі
(рапорті), з врахуванням набутого
досвіду, рівня його кваліфікації та
виконання роботи по попередній посаді.

Тому, пересування працівників органів
внутрішніх справ на інші посади на
підставі абзацу 4 п. 21 Положення про
проходження служби, без отримання від
них згоди наданої в письмовій формі
рапорті, можливо тільки при
переміщенні працівників на
рівнозначні посади за основною чи
спорідненою спеціальністю згідно з
набутим досвідом та рівнем
кваліфікації. Однак і таке переміщення
не може бути не вмотивованим, не
обумовленим інтересами служби і з
обов'язковим зазначенням підстав
такого переведення.

Суд вважає за необхідне ще раз звернути
увагу та те, що правові засади і
гарантії здійснення громадянами
України права розпоряджатися своїми
здібностями до продуктивної і творчої
праці визначаються Кодексом законів
про працю України. Спеціальне
законодавство, що регулює відносини
щодо проходження служби в органах
внутрішніх справ повинно не суперечити
загальним нормам щодо гарантій
здійснення права на працю.

Так, відповідно до п.1 ст.40 Кодексу
законів про працю України трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності, можуть бути розірвані
роботодавцем, зокрема, у випадку змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, скорочення чисельності
або штату працівників.

Таке звільнення відповідно до ч.2 ст.40
КЗпП допускається, якщо неможливо
перевести працівника, за його згодою,
на іншу роботу.

Аналогічні положення закріплені і в п.8
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України,
згідно з яким дострокове звільнення зі
служби осіб середнього, старшого і
вищого начальницького складу, які не
досягли граничного віку перебування на
службі в органах внутрішніх справ,
провадиться у зв'язку із скороченням
штатів - у разі відсутності можливості
використання на службі.

Аналіз вказаних норм, дає підстави суду
дійти висновку, що у разі відмови від
переведення у зв'язку з скороченням
штату працівників трудовий договір
може бути розірваним, однак чинним
законодавством не передбачено права
роботодавця на переведення працівника
без його попередньої згоди на таке
переміщення.

Судом встановлено, що позивачем не
надавалась згода на переведення його
на нижчу посаду. Рапорту з цього
приводу він не подавав.

В свою чергу суд зазначає, що
відповідно до п. 64 Положення скорочення
штатів є підставою для звільнення зі
служби в запас, а не звільнення з
відповідної посади.

Суд також підкреслює, що згідно зі ст.43
КЗпП за загальним правилом звільнення
за скороченням штату може бути
проведено лише за попередньою згодою
виборного органу (профспілкового
представника) первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник.
Проте, відповідно до ст.43-1 КЗпП
звільнення за скороченням штату без
згоди виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника)
допускається, зокрема, у випадках:

- незадовільного результату
випробування, обумовленого при
прийнятті на роботу;

- звільнення з суміщуваної роботи у
зв'язку з прийняттям на роботу іншого
працівника, який не є сумісником, а
також у зв'язку з обмеженнями на роботу
за сумісництвом, передбаченими
законодавством;

- поновлення на роботі працівника, який
раніше виконував цю роботу;

- звільнення з підприємства, де немає
первинної профспілкової організації;

- звільнення керівника підприємства,
його заступників, головного
бухгалтера, його заступників.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є членом
первинної профспілкової організації
працівників міліції Самбірського МВ ГУ
МВС України Львівської обласної
організації Професійної спілки
атестованих працівників органів
внутрішніх справ України, що
підтверджується довідкою, виданою
первинною профспілковою організацією
Самбірського МРВ УМВС У Львівській
області від 03.12.2014 №01. Зі змісту
вказаної довідки слідує, що ГУ МВС у
Львівській області не направляло на
розгляд профкому подань щодо
вивільнення працівників ДАІ, які
являються членами первинної
профспілкової організації.

Суд критично оцінює посилання
відповідача, щодо того, що позивачу
попередньо запропоновано ряд посад, що
підтверджується актом від 08.08.2014 року,
оскільки, як вбачається з вказаного
акта такі були нижчі, ніж попередньо
займана посада та не надано доказів
того, що ОСОБА_2 було запропоновано
рівнозначні займаній посаді посади.

З метою повного та всебічного
встановлення всіх обставин у справі
судом допитано в якості свідка
начальника відділу комплектування та
проходження служби ГУ МВС у Львівській
області - ОСОБА_5. Так, згідно з наданими
поясненнями судом встановлено, що
позивача попередньо повідомлено про
вивільнення у зв'язку із скороченням
штатів. Свідок вказав, що ОСОБА_2
запропоновано ряд посад, що
підтверджується актом від 08.08.2014 року,
однак такий відмовився від
запропонованих посад. Окрім того,
свідок зазначив, що запропоновані
посади були нижчими попередньо
займаній посаді ОСОБА_2, оскільки не
було вільних рівнозначних посад.

Щодо вказаних пояснень, суд зазначає,
що як видно з нового штатного розпису
посаду, яку попередньо займав позивач
не скорочено. Відбулась лише зміна
підпорядкування підрозділу ДАІ у
м.Самборі від Самбірського міського
відділу ГУМВСУ у Львівській області до
УДАІ ГУМВСУ у Львівській області.

Крім цього, зі змісту наказу від 11.08.2014
№ 340 о/с видно, що такий винесено з одним
лише посиланням, а саме на п. 21
Положення, при цьому з наказу не
можливо встановити, які саме умови
слугували підставою для проведення
такого переміщення.

З урахуванням викладеного, оскільки
оскаржуваний наказ про переміщення
позивача на нижчу посаду не містить
умов, за яких згідно з п.п. 42, 45 Положення
про проходження служби, можливе
проведення цього переміщення та з
урахуванням того, що у відповідача були
відсутні підстави для звільнення
ОСОБА_2 з займаної посади, суд дійшов
висновку, що спірний наказ не
відповідає законодавчим актам, які
регулюють спірні правовідносини та
його не можна визнати таким, що
прийнятий у законний спосіб.

Вказане відповідає правовій позиції
Верховного суду України, викладеній в
Постанові від 04.07.2011 року у справі №
21-52а11.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють не лише чи прийняті
(вчинені) вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
також чи такі рішення прийняті
обґрунтовано, добросовісно, розсудливо
та безсторонньо.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача.

Відповідачем не доведено
правомірності оскаржуваного наказу.

В той же час позивач довів
обґрунтованість позовних вимог
належними та допустимими доказами.

Наведене дає підстави для висновку про
протиправність оскарженого наказу.

Суд зазначає, що згідно з п.10.2 Постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове
рішення в адміністративній справі», в
разі задоволення позову про визнання
протиправним рішення суб'єкта владних
повноважень чи його окремих положень
суд повинен зазначити про це в судовому
рішенні та одночасно застосувати один
із встановлених законом способів
захисту порушеного права позивача: про
скасування або визнання нечинним
рішення чи окремих його положень.

Скасування акта суб'єкта владних
повноважень як способу захисту
порушеного права позивача
застосовується тоді, коли спірний акт
не породжує жодних правових наслідків
від моменту прийняття такого акта.

Відповідно до п. 24 Положення порушене
право особи рядового або
начальницького складу підлягає
негайному поновленню; у разі
незаконного звільнення або
переведення на іншу роботу особи
рядового, начальницького складу
органів внутрішніх справ підлягають
поновленню на попередній роботі
(посаді).

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більш як за один рік.

Грошове забезпечення рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ здійснення на
підставі наказу Міністерства
внутрішніх справ №499 від 31.12.2007 «Про
впорядкування структури та умов
грошового забезпечення осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ», проте вказаним
наказом не врегульовано питання
виплати середнього грошового
забезпечення за час вимушеного
прогулу, або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи.

Разом з тим, Постановою Кабінету
Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року
(зі змінами і доповненнями) затверджено
Порядок обчислення середньої
заробітної плати, який застосовується
у випадку виплати середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу, або
різниці в заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи.

Тому, суд вважає можливим
застосовувати у спірних
правовідносинах положення Постанови
КМУ № 100 від 08.02.1995 року.

Судом встановлено, що позивач в період
з 12.08.2014 року по 05.12.2014 року не отримував
грошового забезпечення на посаді
старшого інспектора з технічного
нагляду відділення державної
автомобільної інспекції з
обслуговування міста Дрогобич і
Дрогобицького району ГУМВСУ у
Львівській області.

Згідно з наявною в матеріалах справи
довідкою №8908 від 15.09.2014 року (а.с.35)
розмір грошового забезпечення
позивача за червень 2014 року становив 3
521,70 грн., за липень 2014 року 3 521,70 грн. У
червні та липні 2014 року було 42 робочих
днів. Таким чином, середньоденний
заробіток позивача становив 167,70 грн. (3
521, 70 грн. + 3 521, 70 грн. : 42). З урахуванням
кількості робочих днів вимушеного
прогулу за період з 11.08.2014 року по 05.12.2014
року, розмір грошового забезпечення, що
підлягає виплаті позивачу становить 13
919,10 грн.

Розмір грошового забезпечення за один
місяць, обрахований відповідно до п.8
Порядку, та стягнення якого підлягає до
негайного виконання у зв'язку з
поновленням на посаді, становить 3 521,70
грн.

Щодо позовної вимоги про визнання
протиправними дії і бездіяльність ГУ
МВС України у Львівській області щодо
застосування п.21 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України, суд зазначає,
що діяльність (дії та бездіяльність)
щодо застосування п.21 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України, самі по собі,
не мають самостійного правового
значення, не породжують у позивача
жодних обов'язків, а отже й не порушують
прав та інтересів позивача. У зв'язку з
цим адміністративний позов в цій
частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства України
та ст. 5 Закону України «Про судовий
збір» судовий збір зі сторін не
стягується.

Керуючись статтями. 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд-

п о с т а н о в и в :

адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області № 340 о/с від
11.08.2014р. «По особовому складу».

Поновити майора міліції ОСОБА_2 на
посаді начальника відділення
державної автомобільної інспекції з
обслуговування міста Самбір і
Самбірського району Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області з 12
серпня 2014 року.

Стягнути з Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області на користь ОСОБА_2
(місце проживання: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) 13919
(тринадцять тисяч дев'ятсот
дев'ятнадцять) грн. 10 коп. грошового
забезпечення за час вимушеного прогулу
з відрахуванням податків, зборів та
обов'язкових платежів.

Постанову в частині поновлення на
посаді ОСОБА_2 та стягнення на його
користь грошового забезпечення у межах
суми стягнення за один місяць в розмірі
3521 (три тисячі пятсот двадцять одну)
грн. 70 коп. звернути до негайного
виконання.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Апеляційну скаргу на постанову суду
першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови, виготовленої в
повному обсязі. Апеляційна скарга
подається до Львівського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Кузан Р.І.