Справа № 817/917/14
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
УХВАЛА

іменем України

"22" грудня 2014 р.
Справа № 817/917/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Франовської К.С.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Хаюка С.М.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Рівненській
області на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"13" серпня 2014 р. у справі за позовом
Державної фінансової інспекції в
Рівненській області до Департаменту
агропромислового розвитку Рівненської
обласної державної адміністрації
про зобов'язання вчинення певних дій ,

ВСТАНОВИВ:

Державна фінансова інспекція в
Рівненській області звернулася в суд з
позовом до Департаменту
агропромислового розвитку Рівненської
обласної державної адміністрації , в
якому просила зобов"язати відповідача
виконати п.2 вимог Державної фінансової
інспекції в Рівненській області,
направлених листом від 21.08.2013 року №
17-07-17/6046 про усунення порушень
фінансової дисципліни щодо стягнення з
ПП "Рівненський облагрохім" до
обласного бюджету коштів в сумі 4880 грн.
за завищену вартість виконаних робіт з
будівництва протиерозійних
гідротехнічних споруд за договором
генпідряду №373 від 22.10.2009 року.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 13 серпня 2014
року у позові Державній фінансовій
інспекції в Рівненській області
відмовлено.

Не погодившись із винесеним судовим
рішенням, його оскаржила позивач
Державна фінансова інспекція у
Рівненській області, яка, покликаючись
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи,
просить постанову суду скасувати та
прийняти нове рішення, яким заявлений
позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що поза увагою суду залишилось те,
що надіслана відповідача вимога на
момент розгляду справи не скасована, а
тому є чинною і обов"язковою.

Заслухавши суддю-доповідача по справі,
заперечення представника відповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Судом встановлено, що Державною
фінансовою інспекцією в Рівненській
області проведена ревізія
фінансово-господарської діяльності
департаменту агропромислового
розвитку Рівненської обласної
державної адміністрації за 2010-2012 роки
та за період з 01.01.2013 року по 30.04.2013 року.
За результатами ревізії виявлено
окремі порушення, які викладені в акті
ревізії від 12.08.2013 року № 17-07-06/58.

В акті, зокрема, зазначено, що
проведеною зустрічною звіркою в ПП
"Рівненський облагрохім" встановлено,
що в договірну ціну (кошторис) на
виконання робіт з будівництва
протиерозійних гідротехнічних споруд
на території Маломощаницької
сільської ради Здолбунівського району
до договору генпідряду від 12.10.2009 року
№373 включено кошти на покриття
додаткових витрат, пов'язаних з
інфляційним процесом в розмірі 4880 грн.
з ПДВ.

За наслідками проведеної ревізії
Держфінінспекцією в Рівненській
області направлена на адресу
департаменту агропромислового
розвитку Рівненської
облдержадміністрації вимога про
усунення виявлених ревізією
фінансових порушень (лист від 21.08.2013 за
№ 17-07-17/6046). Пунктом 2 вимоги департамент
агропромислового розвитку
облдержадміністрації зобов'язано
стягнути, в тому числі шляхом
проведення претензійно-позовної
роботи з ПП "Рівненський облагрохім" до
обласного бюджету кошти за завищену
вартість виконаних робіт.

У зв»язку з невиконанням пункту 2
вимоги, Державна фінансова інспекція
звернулася до суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позову дійшов висновку, що
відповідач, при направленні вимоги ,
діяв не на підставі та не в межах
повноважень та не у спосіб, що
передбачений нормами чинного
законодавства України, що свідчить про
незаконність пункту 2 вимоги.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції, приймаючи до уваги наступне.

Предметом цього спору є законність
вимог Інспекції щодо відшкодування
підконтрольній установі збитків.

Згідно зі статтею 2442 Кодексу
адміністративного судочинства України
правова позиція Верховного Суду
України є обов'язковою для врахування
судами.

Колегія суддів звертає увагу, що
Верховний Суд України у постанові від 20
травня 2014 року № 21-93а14 висловив позицію
про неможливість вирішення питання
наявності збитків у спорі за позовом
підконтрольної установи до Інспекції
про скасування вимоги.

Зазначений висновок ґрунтується на
такому.

Згідно з Положенням про Державну
фінансову інспекцію України,
затвердженим Указом Президента
України від 23 квітня 2011 року № 499/2011
(далі - Положення про Держфінінспекцію,
Держфінінспекція відповідно),
зазначена інспекція є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра фінансів України, входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері державного
фінансового контролю.

Держфінінспекція відповідно до
покладених на неї завдань вживає в
установленому порядку заходів до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства та притягнення
до відповідальності винних осіб, а
саме: вимагає від керівників та інших
службових осіб підконтрольних установ
усунення виявлених порушень
законодавства; звертається до суду в
інтересах держави, якщо підконтрольною
установою не забезпечено виконання
вимог до усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів (підпункт 4 пункту 4 Положення
про Держфінінспекцію).

Відповідно до пункту 6 зазначеного
Положення Держфінінспекція для
виконання покладених на неї завдань
має право в установленому порядку,
зокрема, пред'являти керівникам та
іншим особам підприємств, установ та
організацій, що контролюються,
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства; при виявленні збитків,
завданих державі чи об'єкту контролю,
визначати їх розмір згідно з методикою,
затвердженою Кабінетом Міністрів
України.

Також Положенням про Держфінінспекцію
установлено, що у разі, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів,
Держфінінспекція має право звернутися
до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з
положеннями пункту 7 статті 10 Закону
України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ
«Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» (далі - Закон № 2939-ХІІ), згідно
з якими державній
контрольно-ревізійній службі надано
право пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів, вилучати в судовому порядку
до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що органу державного
фінансового контролю надано
можливість здійснювати контроль за
використанням коштів державного і
місцевого бюджетів та у разі виявлення
порушень законодавства пред'являти
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на корегування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і у цій частині
вона є обов'язковою до виконання. Що
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

На підставі наведеного колегія суддів
дійшла висновку про наявність в органу
державного фінансового контролю права
заявляти вимогу про усунення порушень,
виявлених у ході перевірки
підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути виявлені
в ході перевірки збитки.

У цій справі, яка розглядається,
Інспекція пред'явила вимоги, які
вказують на виявлені збитки, їхній
розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у
судовому порядку за позовом органу
державного фінансового контролю,
правильність їх обчислення перевіряє
суд, який розглядає цей позов.

Колегія суддів звертає увагу, що
законодавець надав Інспекції право на
таке звернення для забезпечення
примусового стягнення незаконно
відчужених активів (що є неможливим на
підставі самої лише вимоги).

При цьому похідні вимоги Інспекції
самі по собі є обов'язковими в силу
положень статті 10 Закону № 2939-ХІІ, тому
вирішення питання про зобов'язання
виконати їх в судовому порядку не є
правильним способом захисту порушених
прав держави.

Аналіз наведеного судового рішення
першої інстанції дає підстави колегії
суддів апеляційного суду вважати, що
суд першої інстанції, відмовивши у
задоволенні адміністративного позову,
прийняв законне та обґрунтоване
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга висновків суду
першої інстанції не спростовує, відтак
задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ч.1 ст.200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Рівненській
області залишити без задоволення, а
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від "13" серпня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
К.С. Франовська

судді:
І.Ф.Бондарчук

С.М.Хаюк

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Державна фінансова
інспекція в Рівненській області
вул.Міцкевича, 14,м.Рівне,33028

3- відповідачу: Департамент
агропромислового розвитку Рівненської
обласної державної адміністрації
Майдан Просвіти,1,м.Рівне,33028

- ,