Справа № 814/3718/14
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

12.12.2014 р.
Справа № 814/3718/14

Суддя Миколаївського окружного
адміністративного суду Малих О.В., за
участю секретаря судового засідання
Ополинського О.В.,

представника позивача: Бойко О.В.,
довіреніть № 2903/9/14-02-10-007 від 02.09.14р.,

представника відповідача: ОСОБА_2,
паспорт серії НОМЕР_2 від 28.05.02р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за

поданням: Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області
(вул. Гмирьова, 1/1, м. Миколаїв, 54028)

до відповідача: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 54056)

про: підтвердження обгрунтованості
адміністративного арешту майна,

в с т а н о в и в:

Державна податкова інспекція у
Ленінському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області звернулась до
суду з поданням до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про
підтвердження обгрунтованості
адміністративного арешту майна.

Підставою для застосування податковим
органом адміністративного арешту
майна платника податків стало те, що
при фактичної перевірки від 18.11.2014р.
виявлені порушення, що передбачені пп.
94.2.4 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу
України (далі - ПК України), а саме:
відсутні дозволи (ліцензії) на
здійснення торгівельної діяльності,
торгові патенти, сертифікати
відповідності реєстраторів
розрахункових операцій.

Зазначені обставини були зафіксовані
фахівцями ГУ Міндоходів у
Миколаївський області актом №
0119/14/29/22/НОМЕР_1 від 18.11.2014 року.

Відповідач проти подання заперечує,
вважає, що рішення про
адміністративнтй арешт майна прийнято
з порушенням законодавства.

Судом встановлено, що 18.11.2014 року
фахівцями ГУ Міндоходів у
Миколаївський області на підставі
наказу № 123 здійснено вихід за адресою
місто Миколаїв, пр-т Миру, 2, на
території ринку «Колос» з метою
проведення фактичної перевірки
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 щодо
дотримання порядку здійснення
платниками податків розрахункових
операцій, ведення касових операцій,
наявності ліцензій, патентів, свідоцтв,
у томи числі свідоцтв про державну
реєстрацію, виробництва та обігу
підакцизних товарів.

За результатами перевірки, 18.11.2014 року
фахівцями ГУ Міндоходів у
Миколаївський області складено Акт
0119/14/29/22/НОМЕР_1, в якому встановлено
порушення фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_3 пп. 94.2.4 п. 94.2 ст. 94 Податкового
кодексу України, а саме: відсутні
дозволи (ліцензії) на здійснення
торгівельної діяльності, торгові
патенти, сертифікати відповідності
реєстраторів розрахункових операцій.

Правове регулювання порядку
проведення фактичної перевірки
платника податків врегульовано
нормами Податкового кодексу України.
Відповідно до п. 80.2 ст. 80 ПК України про
проведення фактичної перевірки
керівник органу державної податкової
служби приймає рішення, яке
оформлюється наказом.

Відповідно до п. 80.2 ст. 80 ПК України
право на проведення фактичної
перевірки платника податків надається
лише у випадку, коли йому до початку
проведення зазначеної перевірки
вручено під розписку копію наказу про
проведення фактичної перевірки.

Фахівцями ГУ Міндоходів у
Миколаївській області було пред'явлено
службові посвідчення фахівців ГУ
Міндоходів у Миколаївській області,
пред'явлено для ознайомлення та
підпису копія наказу від 17.11.2014 року №
823 та направлень від 17.11.2014 року №
1253/14-29-03-01-36 та № 1252/14-29-03-01-36.

В результаті перевірки фахівцями ГУ
Міндоходів. у Миколаївській області
складеного акт фактичної перевірки від
18.11.2014 року № 0119/14/29/22/НОМЕР_1.

Рішенням Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області від
08.12.2014 року застосовано
адміністративний арешт майна платника
податків фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (код НОМЕР_1), що перебуває
(розміщене, зберігається) за адресою:
54056, АДРЕСА_2, в якому зазначено, що
підставою для накладення
адміністративного арешту є обставини,
передбачені пп 94.2.4 пунктом 94.2 статті 94
розділу II Податкового кодексу України:
"платник податків ОСОБА_3 здійснював
господарську діяльність при
відсутності дозволів (лицензій) на її
здійснення, торгові патенти,
сертифікати відповідності
реєстраторів розрахункових операцій.

Відповідачем до суду надані копії:

- ліцензії на роздрібну торгівлю
алкогольними напоями Серія НОМЕР_3;

- ліцензії на роздрібну торгівлю
тютюновими виробами Серія НОМЕР_4;

- додаток до ліцензій НОМЕР_5;

- торговий патент серії НОМЕР_6.

На провадження діяльності за адресою
АДРЕСА_3.

Між тим, за адресою: АДРЕСА_2
знаходиться квартира. Однак, як
встановлено судом, представником
заявника не доведено, що дана житлова
квартира використовується фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 як офісне
приміщення. Майно платника податків
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , що
перебуває (розміщене, зберігається) за
адресою: АДРЕСА_2, яка є житловим
приміщенням, в якому можуть бути
прописані та постійно проживати
громадяни, майно що (розміщене,
зберігається) у квартирі за вказаною
адресою може належати на праві
власності громадянам, які проживають в
квартирі, а не фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_3, що також не
встановлено податковим органом.

Статтею 30 Конституції України
передбачено, що кожному гарантується
недоторканість житла. Не допускається
проникнення до житла чи до іншого
володіння особи, проведення в них
огляду чи обшуку інакше як за
вмотивованим рішенням суду.

Згідно до пункту 94.10 статті 94
Податкового кодексу України арешт на
майно може бути накладено рішенням
керівника органу державної податкової
служби (його заступника),
обґрунтованість якого протягом 96 годин
має бути перевірена судом.

При цьому, відповідно до пункту 94.1
статті 94 Податкового кодексу України
адміністративний арешт майна платника
податків є винятковим способом
забезпечення виконання платником
податків його обов'язків, визначених
законом.

Пунктом 94.3 статті 94 Податкового
кодексу України визначено, що арешт
майна полягає у забороні платнику
податків вчиняти щодо свого майна, яке
підлягає арешту, дії, зазначені у
пункті 94.5 цієї статті, а пунктом 94.4
статті 94 Податкового кодексу України
встановлено, що арешт може бути
накладено органом державної
податкової служби на будь-яке майно
платника податків, крім майна, на яке не
може бути звернено стягнення
відповідно до закону, та коштів на
рахунку платника податків.

Керівник органу державної податкової
служби (його заступник) за наявності
однієї з обставин, визначених у пункті
94.2 цієї статті, приймає рішення про
застосування арешту майна платника
податків, яке надсилається: платнику
податків з вимогою тимчасово зупинити
відчуження його майна; іншим особам, у
володінні, розпорядженні або
користуванні яких перебуває майно
такого платника податків, з вимогою
тимчасово зупинити його відчуження
(пункт 94.6 статті 94 Податкового кодексу
України).

Право податкового органу доступу під
час проведення перевірок до територій,
приміщень (крім житла громадян) та
іншого майна, що використовується для
провадження господарської діяльності,
та/або є об'єктами оподаткування або
використовується для отримання
доходів (прибутку) чи пов'язані з іншими
об'єктами оподаткування та/або можуть
бути джерелом погашення податкового
боргу передбачене пп. 20.1.11. п. 20.1 ст. 20
Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 20.1.15 п. 20.1 ст. 20
Податкового кодексу України,
звертатися до суду щодо зупинення
видаткових операцій платника податків
на рахунках такого платника податків у
банках та інших фінансових установах
(крім операцій з видачі заробітної
плати та сплати податків, зборів,
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, а
також визначених контролюючим органом
грошових зобов'язань платника
податків) у разі недопущення посадових
осіб органів державної податкової
служби до обстеження територій та
приміщень, визначених у статті 20.1.11.

Виходячи з викладеного сул вважає , що
заявником не доведено, що квартира за
адресою: АДРЕСА_2 використовується
відповідачем для провадження
господарської діяльності, та/або є
об'єктами оподаткування або
використовується для отримання
доходів (прибутку) чи пов'язані з іншими
об'єктами оподаткування та/або може
бути джерелом погашення податкового
боргу.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд
і вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Позивач свої доводи суду не довів,
натомість відповідачем надано усі
необхідні докази та пояснення в
обґрунтування його позиції.

Згідно з ч. 4 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судові витрати не стягуються.

Керуючись ст. 11, 94, 158, 161-163, 183-3 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні подання відмовити.

Постанову може бути оскаржено в
порядку передбаченому статтями 183-3, 186
КАС України.

Апеляційна скарга подається до
Одеського адміністративного
апеляційного суду через Миколаївський
окружний адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення або з дня отримання копії
постанови у випадках встановлених ст.186
КАС України.

Суддя
О.В. Малих