Справа № 2а-3204/11/0970
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/55450/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді
Шведа Е.Ю.,

суддів
Горбатюка С.А.,

Мороз
Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за

касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Рожнятівському районі
Івано-Франківської області

на постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 19
жовтня 2011 року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29 вересня
2014 року

у справі № 2а-3204/11/0970

за позовом Управління Пенсійного фонду
України в Рожнятівському районі
Івано-Франківської області

до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань в
Рожнятівському районі
Івано-Франківської області

про стягнення заборгованості,

встановив:

Управління Пенсійного фонду України в
Рожнятівському районі
Івано-Франківської області (далі -
Управління ПФУ) звернулось до суду з
позовом до Відділення виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в Рожнятівському районі
(далі - Відділення Фонду), в якому
просило стягнути з відповідача суми
понесених витрат на виплату пенсії по
інвалідності особам, які отримали
каліцтво внаслідок нещасних випадків
на виробництві на території республік
колишнього СРСР в розмірі 7850,02 грн. за
період з квітня по серпень 2011 року.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 19
жовтня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29 вересня
2014 року, в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
неповноту з'ясування судами обставин
справи, просить рішення судів
скасувати, прийняти нову постанову про
задоволення позову. Вимоги касаційної
скарги мотивовані тим, що понесені
Управлінням ПФУ, у зв'язку із виплатою
та доставкою пенсій по інвалідності
від трудового каліцтва (у тому числі й
пенсій особам, які стали інвалідами від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР),
витрати підлягають відшкодуванню за
рахунок Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань. Крім того,
висновок, судів, що суми витрат
понесених Управлінням ПФУ підлягають
відшкодуванню на централізованому
рівні, є неправильним.

В запереченнях, що надійшли на адресу
суду, відповідач просить суд касаційну
скаргу залишити без задоволення,
рішення судів - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, правової оцінки обставин справи,
суд дійшов наступних висновків.

Судами встановлено, що 13-ти громадянам -
колишнім працюючим та отримавшим
каліцтво внаслідок нещасного випадку
на виробництві або професійне
захворювання на території республік
колишнього СРСР, визнаних в подальшому
за результатами МСЕК інвалідами ІІ та
ІІІ груп, призначено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії по
втраті годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання. Актами щомісячних звірок
витрат по особових справах потерпілих,
яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії по втраті
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання за період з
квітня по серпень 2011 року підтверджено
неприйняття до відшкодування
Відділенням Фонду сум понесених
позивачем витрат на виплату та
доставку пенсій.

Вважаючи такі дії неправомірними,
позивач звернувся до суду з даним
позовом про стягнення з відповідача
сум понесених витрат.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що понесені Управлінням
ПФУ, у зв'язку із виплатою та доставкою
пенсій по інвалідності від трудового
каліцтва (у тому числі й пенсій особам,
які стали інвалідами від нещасного
випадку на виробництві на території
колишніх республік СРСР), витрати не
підлягають відшкодуванню за рахунок
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, оскільки
особи не були застраховані згідно з
законодавством України та не
сплачували відповідні страхові внески
до Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань. Крім того,
вказано, що механізм відшкодування
вказаних витрат передбачає здійснення
розрахунків саме на централізованому
рівні.

Проте, суд касаційної інстанції не
погоджується з такими висновками судів
попередніх інстанцій та вважає їх
передчасними, з огляду на наступне.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР (далі - Основи)
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття.
Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Відповідно до пункту 4 статті 25 Основ за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг і матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Враховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
відповідно до статті 25 Основ є Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, що також передбачено
статтею 21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», яка визначає перелік
соціальних послуг та виплат, які
здійснюються та відшкодовуються Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань.

Згідно з частиною четвертою статті 26
Основ, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Аналогічне правило закріплене в
частині першій статті 24 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», відповідно до пункту 5
якої, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

За змістом статті 21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні: допомогу у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю до
відновлення працездатності або
встановлення інвалідності; одноразову
допомогу в разі стійкої втрати
професійної працездатності або смерті
потерпілого; щомісяця грошову суму в
разі часткової чи повної втрати
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку потерпілого; пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання; пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання тощо. Усі види соціальних
послуг та виплат, передбачені цією
статтею, надаються застрахованому та
особам, які перебувають на його
утриманні, незалежно від того,
перебуває на обліку підприємство, на
якому стався страховий випадок, як
платник страхових внесків чи ні.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року, пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 вказаної Угоди встановлено,
що всі витрати, пов'язані зі
здійсненням пенсійного забезпечення
за даною Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

За змістом наведеної норми взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Щодо відшкодування сум понесених
Управлінням ПФУ витрат на
централізованому рівні, слід зазначити
наступне.

Статтею 16 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» визначено, що
безпосереднє управління Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків здійснюють його правління та
виконавча дирекція. За змістом статті 18
зазначеного Закону виконавча дирекція
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків є постійно діючим
виконавчим органом правління Фонду.

Виконавча дирекція є підзвітною
правлінню Фонду, проводить свою
діяльність від імені Фонду у межах та в
порядку, що визначаються його статутом
і Положенням про виконавчу дирекцію
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків, затвердженим
постановою правління Фонду від 20
квітня 2001 року № 15 (далі - Положення про
виконавчу дирекцію Фонду), організовує
та забезпечує виконання рішень
правління Фонду. Робочими органами
виконавчої дирекції Фонду є, зокрема,
її відділення в районах і містах
обласного значення. Робочі органи
виконавчої дирекції Фонду є юридичними
особами, мають самостійні кошториси,
печатку із зображенням Державного
Герба України та своїм найменуванням.

Згідно з пунктом 15 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 01
березня 2001 року № 121/2001 (чинного на час
виникнення спірних відносин) Пенсійний
фонд України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
головні управління Пенсійного фонду
України в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві, Севастополі та
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах.

З огляду на викладене вимоги
Управління ПФУ про стягнення з
Відділенням Фонду витрат на виплату
пенсії по інвалідності особам, які
отримали каліцтво внаслідок нещасних
випадків на виробництві на території
республік колишнього СРСР,
відповідають змісту його прав як
робочого органу Пенсійного Фонду
України щодо відшкодування понесених
ним витрат та узгоджуються із
компетенцією виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України,
основними завданнями якої згідно з
Положенням про виконавчу дирекцію
Фонду, крім іншого, визначено виконання
завдань та основних принципів
страхування від нещасного випадку,
фінансування страхових виплат, а до
повноважень у сфері здійснення
процедури страхування та координації
страхової діяльності віднесено,
зокрема, співпрацю з фондами з інших
видів соціального страхування щодо
відшкодування витрат, понесених ними у
зв'язку з матеріальним забезпеченням
потерпілих внаслідок нещасного
випадку на виробництві, та
представництво інтересів страховика в
органах державної виконавчої влади,
органах місцевого самоврядування і
судах.

Таким чином, витрати, понесені
Управлінням ПФУ у зв'язку із виплатою
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (у тому числі й пенсії
особам, які стали інвалідами від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, або
пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР),
підлягають відшкодуванню за рахунок
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань як належного
страховика від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання.

Разом з тим, у позовній заяві
Управління ПФУ ставить вимогу про
стягнення конкретної суми понесених
витрат.

Однак суди, вирішуючи спір, не
встановили обставин та не дослідили
яка саме сума понесених Управлінням
ПФУ витрат підлягає відшкодуванню
Відділенням Фонду та по яким страховим
випадкам. Суд касаційної інстанції не
має повноважень виправити допущені
судами попередніх інстанцій порушення
норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 227 КАС України підставою
для скасування судових рішень судів
першої та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статті 220 КАС України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За таких обставин, рішення судів
підлягають скасуванню з направленням
справи до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду
необхідно врахувати викладене, повно і
всебічно з'ясувати і перевірити всі
фактичні обставини справи, об'єктивно
оцінити докази, що мають значення для
справи, і в залежності від
встановленого, правильно визначити
норми матеріального та процесуального
права, що підлягають застосуванню до
спірних правовідносин, та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Рожнятівському районі
Івано-Франківської області
задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 19
жовтня 2011 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 29 вересня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили у порядку
та строки, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України та не підлягає оскарженню,
проте може бути переглянута з підстав,
у строк та у порядку, визначених
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді