Справа № 2а-3641/12/2670
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/61299/12

Справа № 2а-3641/12/2670

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І., Шипуліної
Т.М.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Коростенської
об'єднаної державної податкової
інспекції у Житомирській області
Державної податкової служби

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
26.04.2012

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13.09.2012

у справі № 2а-3641/12/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фактор Нафтогаз»

до Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції у Житомирській
області Державної податкової служби

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
26.04.2012, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 13.09.2012,
задоволено позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фактор
Нафтогаз» (надалі - ТОВ «Фактор
Нафтогаз», позивач) до Коростенської
об'єднаної державної податкової
інспекції у Житомирській області
Державної податкової служби (надалі -
Коростенська ОДПІ у Житомирській
області, відповідач) про скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 13.12.2011.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, у
якій просить скасувати постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 26.04.2012 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13.09.2012 і відмовити у задоволенні
позову в повному обсязі.

Позивач не надав письмових заперечень
на касаційну скаргу, що не перешкоджає
її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ у Голосіївському
районі м. Києва проведено планову
виїзну перевірку ТОВ «Фактор Нафтогаз»
з питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.04.2010 по
30.06.2011, валютного та іншого
законодавства за період 01.04.2010 по 30.06.2011,
за результатами якої було складено акт
перевірки № 549/1-23-30-36134497 від 24.11.2011.

На підставі акта перевірки
Коростенською ОДПІ у Житомирській
області винесено податкове
повідомлення-рішення № від
13.12.2011, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
«надходження від реалізованого палива
податковими агентами і суб'єктами
господарювання» на суму 315 579,36 грн., у
тому числі: 315 578,36 грн. за основним
платежем та 1 грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

Підставою для прийняття податкового
повідомлення-рішення стали
встановлені податковим органом
порушення позивачем вимог п.249.4 ст. 249 та
пп. 250.2.2 п. 250.2 ст. 250 розділу VIII та
підрозділу V Податкового кодексу
України, що полягали у недотриманні
позивачем передбаченого
законодавством обов'язку нараховувати
та сплачувати до бюджету екологічний
податок на кожному етапі продажу
(перепродажу) палива, незалежно від
того, чи було нараховано такий податок
контрагентом. Вказане порушення, на
думку податкового органу, призвело до
заниження екологічного податку за
викиди в атмосферне повітря
забруднюючих речовин пересувними
джерелами забруднення за І квартал 2011
року - 103 996,27 грн., II квартал 2011 року - 211
582,09 грн.

Відповідно до Довідки з єдиного
держаного реєстру підприємств та
організацій України, основним видом
діяльності за КВЕД ТОВ «Фактор
Нафтогаз» є оптова торгівля паливом,
роздрібна торгівля пальним,
посередництво в торгівлі паливом,
рудами, металами та хімічними
речовинами, посередництво в торгівлі
товарами широкого асортименту, інші
види оптової торгівлі, здавання в
оренду власного нерухомого майна.

Перевіркою встановлено, що за період з
01.01.2011 по 30.06.2011 позивачем задекларовано
екологічний податок у сумі 2 474,09 грн.

Згідно актів прийому-передачі та
товарно-транспортних накладних ТОВ
«Фактор Нафтогаз» в І кв. та II кв. 2011
року здійснювало оптову торгівлю
паливом.

З Коростенської нафтобази позивача
було реалізовано: в І кв. 2011 р.
дизельного палива із вмістом сірки не
більш як 0,05 мас.% - 7 189,132 т (оптова
торгівля); бензину неетилованого - 136,364
т (оптова торгівля); в II кв. 2011 р.
дизельного палива із змістом сірки не
більш як 0,05 мас.% - 12 303,309 т (оптова
торгівля); бензину неетилованого - 1222,266
т, в тому числі: 811,865 (оптова торгівля) -
придбаного у суб'єктів господарювання,
які здійснюють оптову торгівлю
паливом, 341,717 т (оптова торгівля) та 68,684
т - імпортованого в Україну ТОВ «Фактор
Нафтогаз», що являється роздрібною
торгівлею.

Ставки податку в 2011 році за тону
забруднюючої речовини становлять:
бензин неетилований - 34 грн., дизельне
пальне із змістом сірки не більш як
0,05мас. % - 15 грн.

Таким чином, податковий орган дійшов
висновку, що сума екологічного податку
за викиди в атмосферне повітря
забруднюючих речовин пересувними
джерелами забруднення за І кв. 2011 р. має
складати 112 473,36 грн., а за ІІ кв.2011 р. - 223
771,70 грн.

Задовольняючи адміністративний позов,
суди першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що позивач не
придбавав пальне у виробника на
території України, а також не
імпортував його на територію України.
Твердження податкового органу про
необхідність утримувати екологічний
податок на кожній стадії його
перепродажу суперечить нормам
податкового законодавства.

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на наступне.

Так, пунктом 240.2 ст. 240 Податкового
кодексу України, що вступив в дію з
01.01.2011, встановлено, що платниками
податку є суб'єкти господарювання,
юридичні особи, що не провадять
господарську (підприємницьку)
діяльність, бюджетні установи,
громадські та інші підприємства,
установи та організації, постійні
представництва нерезидентів,
включаючи тих, які виконують агентські
(представницькі) функції стосовно
таких нерезидентів або їх засновників,
а також громадяни України, іноземці та
особи без громадянства, які здійснюють
викиди забруднюючих речовин в
атмосферу пересувними джерелами
забруднення у разі використання ними
палива.

Ставки екологічного податку за викиди
в атмосферне повітря забруднюючих
речовин пересувними джерелами
забруднення у разі використання палива
встановлено ст. 244 Податкового кодексу
України.

Із аналізу п.240.2 ст.240 та ст. 244
Податкового кодексу України
вбачається, що чинним податковим
законодавством встановлено обов'язок
по відношенню до осіб, які
використовують паливо в пересувних
джерелах забруднення, сплатити певну
грошову суму в якості екологічного
податку з кожної тони використаного
такою особою палива.

Статтею 241 Податкового кодексу України
передбачено, що податок, що
справляється за викиди в атмосферне
повітря забруднюючих речовин
пересувними джерелами забруднення у
разі використання палива, утримується
і сплачується до бюджету податковими
агентами під час реалізації такого
палива.

В свою чергу, п.18.1 ст.18 цього Кодексу
визначено, що податковим агентом
визнається особа, на яку цим Кодексом
покладається обов'язок з обчислення,
утримання з доходів, що нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику, та
перерахування податків до
відповідного бюджету від імені та за
рахунок коштів платника податків.

Сукупний аналіз наведених правових
норм дозволяє зробити висновок, що
податковий агент, з метою виконання
вимог Кодексу, повинен забезпечити
включення суми екологічного податку в
ціну палива, по якій таке паливо
реалізується платнику екологічного
податку - кінцевому споживачу.

При цьому, податковий агент повинен
забезпечити виконання вимог ст. 244
Податкового кодексу України, тобто в
ціні реалізації палива кінцевому
споживачу повинна міститись сума
екологічного податку у розмірах,
вказаних ст.244 Податкового кодексу
України.

Пунктом п.241.2 ст.241 Податкового кодексу
України встановлено, що до податкових
агентів належать суб'єкти
господарювання, які: здійснюють оптову
торгівлю паливом; здійснюють роздрібну
торгівлю паливом (крім тих, які
реалізують паливо, придбане у суб'єктів
господарювання, що здійснюють оптову
торгівлю).

З врахуванням п.18.1 ст. 18 та п.241.2 ст. 241
Податкового кодексу України, колегія
суддів дійшла висновку, що обов'язок
податкового агента зі сплати
екологічного податку покладено на:
суб'єктів господарювання, які
здійснюють оптову торгівлю паливом,
яке було придбано у виробника на
території України (перший оптовий
продавець); суб'єктів господарювання,
які здійснюють оптову торгівлю
паливом, яке було імпортовано на митну
територію України (перший оптовий
продавець палива на території України);
суб'єктів господарювання, які
здійснюють роздрібний продаж палива,
що було придбано у виробника на
території України (перший продавець
палива кінцевому споживачу - платнику
екологічного податку) суб'єктів
господарювання, які здійснюють
роздрібний продаж палива, що було
імпортовано на митну територію України
(перший продавець палива кінцевому
споживачу - платнику екологічного
податку).

Посилання податкового органу про
необхідність утримання екологічного
податку на кожній стадії оптового
перепродажу суперечать нормам чинного
законодавства, оскільки, в такому
випадку сплачена платником
екологічного податку - кінцевим
споживачем сума податку буде
знаходитись в прямій залежності від
кількості оптових посередників, що, в
свою чергу, суперечить нормам ст. 244
Податкового кодексу України, ст. 67
Конституції України та не відповідає
загальним принципам оподаткування, які
закладено у пп.4.1.2 п.4.1 ст.4 Податкового
кодексу України, оскільки призводить
до подвійного оподаткування.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, дизельне пальне
та бензин продавались ТОВ «Фактор
Нафтогаз» в І та ІІ кварталах 2011 року
шляхом оптової торгівлі. Позивач не
придбавав паливо у виробника на
території України, а також не
імпортував його на територію України.
Паливо було придбане у контрагентів, що
не є виробниками нафтопродуктів, а
займаються оптовою торгівлею паливом,
в тому числі і імпортом нафтопродуктів.
Контрагенти позивача, які продавали
йому паливо, сплатили відповідні суми
екологічного податку, при цьому сума
екологічного податку була ними ж
включена у вартість палива, що
підтверджується актами
приймання-передачі.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що прийняте податковим
органом податкове
повідомлення-рішення є
необґрунтованим та підлягає
скасуванню.

Оскільки доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій, колегія суддів
вважає, що судові рішення по справі
ухвалено відповідно до приписів
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, а тому
підстави для їх скасування або зміни
відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Коростенської
об'єднаної державної податкової
інспекції у Житомирській області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
26.04.2012 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13.09.2012 у справі № 2а-3641/12/2670 залишити
без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис) А.М. Лосєв
Судді:(підпис) Л.І. Бившева (підпис)
Т.М. Шипуліна