Справа № П/811/827/14
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2014 рокусправа № П/811/827/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Ясенової Т.І.

суддів: Головко
О.В. Суховарова А.В.

секретар судового засідання:
Горшков В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області на постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 18 квітня 2014
року у справі №П/811/827/14 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Зерно Дім" до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Зерно Дім" (далі за
текстом - ТОВ „Зерно Дім") звернулось до
суду з позовом до Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
(далі за текстом - Кіровоградська ОДПІ),
в якому просило визнати протиправним
та скасувати податкове
повідомлення-рішення Кіровоградської
ОДПІ від 12 березня 2014 року № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
772732,00 грн. за основним платежем та 386366,00
грн. за штрафними санкціями.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 18 квітня 2014
року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Кіровоградської ОДПІ від 12 березня 2014
року № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 772732,00 грн. за
основним платежем та 386366,00 грн. за
штрафними санкціями.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин справи, що
призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу
позивач, посилаючись на її
безпідставність, просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду першої інстанції без
змін, як законну та обґрунтовану.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін перевіривши
рішення суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що Кіровоградською
ОДПІ проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ТОВ
„Зерно Дім" з питань правильності
нарахування податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість та доходів і витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування з податку на прибуток по
взаємовідносинах з ПП „Телеком Парк"
(код за ) за період з 01.11.2013
року по 30.11.2013 року.

За результатами проведеної перевірки
складено акт № 45/11-23-22-06/38268755 від 25.02.2014
року, відповідно до висновків якого
позивачем порушено вимоги п.198.2, п. 198.3,
п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу
України, занижено податок на додану
вартість, що підлягає сплаті до бюджету
в сумі 772732 грн., в тому числі за листопад
2013 року на суму 772732,00 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки
прийнято податкове
повідомлення-рішення форми „Р" №
від 12 березня 2014 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобо'язання
по податку на додану вартість у розмірі
1159908,00 грн., з яких за основним платежем
у сумі 772732,00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) у
сумі 386366,00 грн.

В акті перевірки зазначено, що до
Кіровоградської ОДПІ надійшов акт від
ДПІ у Корабельному районі м. Миколаєва
ГУ Міндоходів у Миколаївській області
від 03.02.2014 року № 7/22-00/33367874 „Про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання ПП
„Телеком Парк" () щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період
листопад 2013 року."

Правочини, які були здійснені ПП
„Телеком Парк" з
контрагентами-покупцями є такими, що не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків та суперечить
інтересам держави, а самі
господарській операції по придбанню
товарно-матеріальних цінностей від
підприємців-постачальників, а також
подальшої їх продажі
підприємствам-покупцям носять
безтоварний характер.

Задовольняючи позовні вимоги та
скасовуючи оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, суд першої
інстанції виходив із протиправності
його прийняття.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового Кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п.201.11 ст.201 цього
Кодексу).

При цьому в пункті 198.2 зазначеної
статті передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
із банківського рахунку платника
податку в оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Таким чином, вказаними нормами права
визначено підстави за яких платник
податків має право на віднесення
понесених витрат, у зв'язку з
придбавання товарів (робіт, послуг), до
складу валових витрат та сплачених сум
ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг),
до складу податкового кредиту. До таких
підстав віднесено: наявність
господарської операції, понесення
витрат, у зв'язку з господарської
діяльністю платника, сплата податку на
додану вартість у вартості товарів
(робіт, послуг), факт сплати податку на
додану вартість має підтверджуватися
відповідними податковими накладними.

Судом встановлено, що між ТОВ „Зерно
Дім" та ПП „Телеком Парк" укладено
Договір купівлі-продажу
сільськогосподарської продукції №14/10-1
від 14.10.2013 року.

На підтвердження реальності виконаних
робіт позивачем надано копії
податкових та видаткових накладних,
рахунків-фактур, копії платіжних
доручень та інші первинні документи.

Зазначені первинні документи
надавались позивачем під час
перевірки, в акті перевірки не
зазначено про невідповідність
первинної документації вимогам
законодавства.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
позивач мав право віднести до складу
податкового кредиту суму ПДВ сплачену
у складі вартості товарів (робіт,
послуг) по даних взаємовідносинах.

Судом обґрунтовано не прийнято до
уваги посилання відповідача на акт
перевірки контрагента, складеного
посадовими особами податкових органів
за місцем їх реєстрації, як на доказ
нікчемності угод, оскільки вказаним
актом жодним чином не спростовується
факт здійснення господарських
операцій між позивачем та
контрагентами, а зібрані у справі
докази повністю спростовують як
висновки акту перевірки позивача так і
акту перевірки контрагентів.

Крім того, висновки акту перевірки не
можуть вважатись беззаперечним
доказом нікчемності угод між позивачем
та вказаними підприємством, оскільки є
суб'єктивною точкою зору посадових
осіб податкового органу і носять лише
характер припущень.

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 6
Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
наказом ДПА України від 22.12.2010р. №984 та
зареєстрованого в Мін'юсті України 12
січня 2011 р. за № 34/18772, факти виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно та в повній
мірі, із посиланням на первинні або
інші документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

В даному випадку акт перевірки
відповідача не містить посилань на
первинні або інші документи, які
зафіксовані в бухгалтерському та
податковому обліку позивача та можуть
підтвердити наявність виявлених
порушень.

Судом встановлено, що станом на час
укладення позивачем з даним
контрагентом договорів та його
виконання, останній був зареєстрований
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців та на
час здійснення господарських операцій
з позивачем, був платником податку на
додану вартість, що не заперечується
податковим органом.

Крім того, висновки акта перевірки
ґрунтуються на твердженні відповідача
про порушення позивачем та його
контрагентами вимог статей 203, 215, 216, 228
Цивільного кодексу України, проте такі
висновки працівниками податкового
органу зроблені з перевищенням
компетенції органів державної
податкової служби, оскільки Податковий
кодекс України та Закон України „Про
державну податкову службу в Україні" не
визначають за податковими органами
компетенції на встановлення фактів
порушення платниками податків норм
цивільного або господарського
законодавства. За загальним
визначенням компетенцією є сукупність
повноважень, прав та обов'язків
державного органу, установи або
посадової особи, які вони зобов'язані
використовувати для виконання своїх
функціональних завдань.

Порядок дій органів державної
податкової служби під час реалізації
владної управлінської функції
контролю за правильністю та повнотою
справляння податкових зобов'язань, у
тому числі щодо спірних зобов'язань,
визначався Законом України „Про
державну податкову службу в Україні" та
Податковим кодексом України, які не
містили і не містять норм, які б
наділяли відповідача повноваженнями
на визнання правочинів нікчемними або
такими, що не відповідають вимогам
законодавства, повноваженнями на
оцінку відповідності будь-якого
правочину вимогам ст. 203, ст. 215, ст. 216, ст.
228 ЦК України.

Відповідно до статті 228 ЦК України
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним; правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним; у разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох сторін - в разі
виконання правочину обома сторонами - в
дохід держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання правочину однією
стороною з іншої сторони за рішенням
суду стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише у
однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
держави.

При кваліфікації правочину за статтею
228 Цивільного кодексу України має
враховуватись вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо. Проте відповідачем під час
судового розгляду справи не надано
допустимих та належних доказів того, що
фактична господарська діяльність
позивача та вчинювані ним правочини
містять прояви обставин, що
передбачені ч. 1 ст. 228 ЦК України. Крім
того, відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Відповідач в акті перевірки вказує на
те, що правочини, вчинені позивачем і
його контрагентами, кваліфікуються як
такі, що не направлені на реальне
настання правових наслідків, а отже
визнає їх нікчемними. Проте згідно
приписів ст. 234 ЦК України правочин,
який вчинено без наміру створення
правових наслідків, є фіктивним.
Фіктивний правочин визнається
недійсним судом. Відповідач не навів
посилання на судові рішення щодо
недійсності вчинених позивачем
правочинів як фіктивних або інших
доказів щодо фіктивності здійснюваної
позивачем діяльності. Таким чином,
відповідач невірно застосовує норми
права в частині кваліфікації вчинених
позивачем правочинів. За відсутності
фактів, що відповідно до законодавства
свідчили б про нікчемність укладених
угод, інших доказів та обґрунтувань
недійсності укладених позивачем
правочинів, а тим більш, їх нікчемності
відповідачем не надано, що додатково
свідчить про недоведеність висновків
перевірки.

Враховуючи наведене, оцінивши всі
докази у справі в їх сукупності, судом
першої інстанції було досліджено
співвідношення між документальним
підтвердженням права позивача на
податковий кредит та обставинами
реального здійснення господарських
операцій, за наслідками аналізу якого
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
реальність господарських операцій та
протиправність оскаржуваного
податкового повідомлення - рішення.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм процесуального права,
у відповідності до вимог норм
матеріального права, є законною та
обґрунтованою. Доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду.
Підстави для скасування рішення суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області -
залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 18 квітня 2014
року у справі №П/811/827/14 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання у повному
обсязі шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
Т.І. Ясенова

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров