Справа № 802/3946/14-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 грудня 2014 р.
Справа № 802/3946/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання:
Медяної НА.

позивача: ОСОБА_3

відповідача:
не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Держземагенства у Вінницькій
області м. Вінниці

про: зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з адміністративним позовом до
Головного управління Держземагенства
у Вінницькій області про зобов'язання
вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх позовних вимог,
ОСОБА_2 послався на протиправність
рішення Держземагенства у Вінницькій
області щодо відмови у задоволенні
клопотання про надання позивачу
дозволу на розробку проекту
землеустрою земельної ділянки площею
2,0 га, що знаходиться на території
Бохоницької сільської ради
Вінницького району.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав та просив
його задовольнити в межах заявлених
позовних вимог, з підстав, викладених в
позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився.

Частиною 4 статті 128 КАС України
передбачено, що у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Причини неприбуття слід визнавати
неповажними, якщо за таких причин особа
мала реальну можливість прибути в
судове засідання або надіслати свого
представника. Якщо ж прибуття в судове
засідання могло потягнути за собою
завдання шкоди цінностям вищим, ніж
інтереси розгляду справи (наприклад,
здоров'ю чи навіть життю особи), то
причини неприбуття суд визнає
поважними. Тож поважність причин
неприбуття є оціночною категорією, яка
залежить від конкретних обставин.

Таким чином, оскільки поважні причини
для неявки в судове засідання
представника відповідача відсутні,
відтак суд, з урахуванням положень ст.
122 КАС України, прийшов до висновку про
можливість розгляду даної
адміністративної справи за його
відсутності.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши всі обставини
справи та надавши їм юридичну оцінку,
суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся
до Головного управління
Держземагенства у Вінницькій області з
клопотанням про надання йому дозволу
на розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства площею 2,0 га, що
знаходиться на території Бохоницької
сільської ради Вінницької області (а.с.
7).

09.10.2014р Головним управлінням
Держземагенства у Вінницькій області
ОСОБА_2 надано лист-відповідь, яким
останньому в задоволенні вказаного
клопотання відмовлено (а.с. 9).

Оскільки, відмова відповідача є
протиправною та такою, що порушує права
та інтереси позивача, відтак останній
звернувся до суду щодо її скасування, а
також визнання дій щодо відмови
протиправними, та зобов'язання вчинити
дії з надання такого дозволу.

Визначаючись щодо заявлених позовних
вимог, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 14 Конституції
України, земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави. Право власності на
землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

У відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону
України «Про особисте селянське
господарство», для ведення особистого
селянського господарства
використовують земельні ділянки
розміром не більше 2,0 гектара, передані
фізичним особам у власність або оренду
в порядку, встановленому законом.

Пунктом б частини 1 статті 81 Земельного
кодексу України передбачено, що
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі безоплатної передачі із
земель державної і комунальної
власності.

Положення п. 4 ст. 116 Земельного кодексу
України визначають, що передача
земельних ділянок безоплатно у
власність громадян у межах норм,
визначених цим Кодексом, провадиться
один раз по кожному виду використання.

Згідно з ч. 6 ст.118 Земельного кодексу
України, громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Верховній Раді Автономної Республіки
Крим, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, органам виконавчої
влади або органам місцевого
самоврядування, які передають земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

З системного аналізу зазначених норм
слідує, що з метою отримання земельної
ділянки безоплатно у власність для
ведення особистого селянського
господарства, зацікавленому
громадянину необхідно звернутись до
відповідного органу державної влади з
клопотанням.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 з
метою отримання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, яка знаходиться на
території Бохоницької сільської ради
Вінницького району орієнтовною площею
2,0 га, звернувся з клопотанням до
Головного управління Держземагенства
у Вінницькій області.

До вказаного клопотання позивачем
подано викопіювання з оновлення
планово-картографічного матеріалу
Бохоницької сільської ради у масштабі
1:10000

Зі змісту зазначеного викопіювання
відповідачем встановлено, що
запитувана земельна ділянка розміщена
в межах прибережної захисної смуги р.
Південний Буг та використовується
громадою для випасання худоби. З
урахуванням чого, ОСОБА_2 у задоволенні
клопотання відмовлено.

Приписами ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу
України визначено, що відповідний
орган виконавчої влади або орган
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Частиною 1 статті 60 Земельного кодексу
України визначено, що, вздовж річок,
морів і навколо озер, водосховищ та
інших водойм з метою охорони
поверхневих водних об'єктів від
забруднення і засмічення та збереження
їх водності встановлюються прибережні
захисні смуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Земельного
кодексу України, прибережні захисні
смуги є природоохоронною територією з
режимом обмеженої господарської
діяльності.

У прибережних захисних смугах уздовж
річок, навколо водойм та на островах
забороняється: а) розорювання земель
(крім підготовки ґрунту для залуження і
залісення), а також садівництво та
городництво; б) зберігання та
застосування пестицидів і добрив; в)
влаштування літніх таборів для худоби;
г) будівництво будь-яких споруд (крім
гідротехнічних, навігаційного
призначення, гідрометричних та
лінійних), у тому числі баз відпочинку,
дач, гаражів та стоянок автомобілів; ґ)
влаштування звалищ сміття, гноєсховищ,
накопичувачів рідких і твердих
відходів виробництва, кладовищ,
скотомогильників, полів фільтрації
тощо; д) миття та обслуговування
транспортних засобів і техніки, що
передбачено частиною 2 вказаної статті.

Як свідчать матеріали справи, відмова
Головного управління Держземагенства
у Вінницькій області мотивована тим, що
запитувана ОСОБА_2 земельна ділянка
розміщена в межах прибережної захисної
смуги р. Південний Буг та
використовується громадою для
випасання худоби. При цьому
відповідачем було досліджено
викопіювання з оновлення
планово-картографічного матеріалу
Бохоницької сільської ради у масштабі
1:10000.

Однак, на підтвердження своєї правової
позиції, позивачем надано кадастровий
план з каталогом координат масштабом
1:2500, з якої слідує, що зазначена
земельна ділянка до прибережної
захисної смуги не відноситься, а
знаходиться поза її межами.

Таким чином, оскільки судом
встановлено відсутність факту
невідповідності місця розташування
запитуваної земельної ділянки, тому
лист-відмова Головного управління
Держземагенства у Вінницькій області
від 09.10.2014р є такою, що прийнята
протиправно, отже підлягає скасуванню.

Щодо визнання дій протиправними
відповідача, то у такій позовній вимозі
слід відмовити, оскільки вона є
тотожною щодо визнання протиправним
рішення суб'єкта владних повноважень.

Щодо позовної вимоги в частині
зобов'язання Головного управління
Держземагенства у Вінницькій області
надати дозвіл на розробку проекту
землеустрою, щодо відведення земельної
ділянки орієнтовною площею 2,00 га
Бохоницької сільської ради
Вінницького району за межами
населеного пункту, для ведення
особистого селянського господарства
із земель запасу
сільськогосподарського призначення у
власність, суд зазначає, що задоволення
даної позовної вимоги передбачає
втручання в діяльність суб'єкта
владних повноважень, який
уповноважений приймати відповідні
рішення, тоді як суд не може підміняти
собою суб'єкта владних повноважень
щодо реалізації ним власних
повноважень, наданих законодавством.
Також позивачем не підтверджено
належними доказами, що відповідачу
надано повний пакет документів
достатнього для прийняття такого
рішення та, що взагалі такі документи
перебувають в наявності у відповідача.

У відповідності до ч. 2 ст. 11 КАС України,
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина,
інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень, що визначено ч. 2 ст. 162 КАС
України.

Таким чином, суд, з метою захисту
законних прав та інтересів позивача,
вважає, що адміністративний позов
необхідно задовольнити частково,
шляхом скасування листа-відмови
Головного управління Держемагенства у
Вінницькій області від 09.10.2014 року №
31-2-0.3-8778/2-14 та зобов'язати Головне
управління Держземагенства у
Вінницькій області розглянути
повторно клопотання ОСОБА_2 від 11.09.2014
року про надання дозволу на розробку
проекту землеустрою, щодо відведення
земельної ділянки орієнтовною площею
2,00 га Бохоницької сільської ради
Вінницького району за межами
населеного пункту, для ведення
особистого селянського господарства
із земель запасу
сільськогосподарського призначення у
власність (кадастровий номер :01:09
на кадастровому плані з каталогом
координат, масштабом 1:2500 позначена як
ділянка №1).

Так, вирішуючи спір по суті заявлених
позовних вимог, суд виходить з того, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, що передбачено ч.1 ст.11
КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
лист-відмову Головного управління
Держземагентсва у Вінницькій області
від 09.10.2014 року №31-2-0.3-8778/2-14.

Зобов'язати Головне управління
Держземагенства розглянути повторно
клопотання ОСОБА_2 від 11.09.2014 року про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою, щодо відведення земельної
ділянки орієнтованою площею 2,0 Га
Бохоницької сільської ради
Вінницького району Вінницької області
для ведення особистого селянського
господарства із земель запасу
сільськогосподарського призначення у
власнітсь із врахуванням висновків
суду у даній справі (кадастровий номер
:01:09 на кадастровому плані з
каталогом координат, масштабом 1:2500
позначена як ділянка №1).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 судовий збір у
розмірі 36 грн. (тридцять шість гривень)
54 коп.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Томчук Андрій
Валерійович