Справа № 815/5579/14
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2014-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5579/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року 10 год.
58 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря
Слободянюка К.С.,

За участю сторін:

представника Позивача
ОСОБА_1,

представника Відповідача
Кисельова Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі адміністративну
справу за позовом ОСОБА_3 до
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції, за участю
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
Державний нотаріальний архів в
Запорізькій області,
Новомиколаївської державної
нотаріальної контори про зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний
позов ОСОБА_3 до Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції,
за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача- Державний
нотаріальний архів в Запорізькій
області, Новомиколаївської державної
нотаріальної контори про зобов'язання
вчинити певні дії.

Ухвалою від 09.10.2014р. Одеським окружним
адміністративним судом відкрито
провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
ОСОБА_3 є власником 1/2 частин квартири
за адресою: АДРЕСА_1 на підставі
Свідоцтва про право власності серія та
номер: 19-25953, виданого 29.12.2012 року
Департаментом міського господарства
Одеської міської ради. 30.09.2005 року за
реєстраційним №2444650 реєстратором:
Новомиколаївська державна нотаріальна
контора було зареєстровано арешт на
невизначене майно, все майно ОСОБА_3.
Підставою обтяження вказано
Повідомлення Новомиколаївського
відділення Держбанку, б/н, 20.05.1988 року
(архівний запис №62573-104 від 20.05.1988 року).
Вказаний арешт було накладено в тому
числі і на квартиру за адресою: АДРЕСА_1
перебуває у приватній власності
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний
номер облікової картки платника
податків НОМЕР_1. Позивач вказує на те,
що Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» не передбачено
підстав накладання обтяжень, у зв'язку
з повідомленням відділення Держбанку
СРСР. Окрім того, позивач зазначає, що
Ощадний банк СРСР ліквідовано як
юридичну особу, а отже, відповідно і
припинилася його цивільна
правоздатність цивільні права та
обов'язки, а тому накладена заборона, у
вигляді арешту на належне ОСОБА_3 майно,
є в даний час безпідставним, і не
відповідає суті накладення арешту,
порушує право позивача на вільне
розпоряджання майном, а тому повинно
бути знятим.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, просив суд виключити
(вилучити) з Єдиного реєстру заборони
відчуження об'єктів нерухомого майна
запис про арешт №2444650, накладений на
все майно ОСОБА_3, у відповідності до
Повідомлення Новомиколаївського
відділення Держбанку, б/н, 20.05.1988 року
(архівний запис №62573-104 від 20.05.1988 року).

Представник відповідача у судове
засідання з'явився, проти задоволення
адміністративного позову заперечував,
просив суд відмовити у задоволені
позову повністю в тому числі
посилаючись на обставини викладені в
письмових запереченнях наданих суду
раніше.

Представники третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору - Державний нотаріальний архів в
Запорізькій області,
Новомиколаївської державної
нотаріальної контори - Приморської
сільської ради Кілійського району
Одеської області у судове засідання не
з'явились про дату, час та місце
судового засідання повідомлялись
належним чином.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Як було встановлено судом під час
розгляду адміністративної справи та не
заперечувалось сторонами, ОСОБА_3 є
власником 1/2 частин квартири за
адресою: АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва
про право власності серія та номер:
19-25953, виданого 29.12.2012 року
Департаментом міського господарства
Одеської міської ради (а.с. 13-14). 30.09.2005
року за реєстраційним №2444650
реєстратором: Новомиколаївська
державна нотаріальна контора було
зареєстровано арешт на невизначене
майно, все майно ОСОБА_3. Підставою
обтяження вказано Повідомлення
Новомиколаївського відділення
Держбанку, б/н, 20.05.1988 року (архівний
запис №62573-104 від 20.05.1988 року). Вказаний
арешт було накладено в тому числі і на
квартиру за адресою: АДРЕСА_1 перебуває
у приватній власності ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_1 (а.с. 10-12).

Відповідно до п. 2.1 Порядку прийняття і
розгляду заяв про внесення змін до
записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень та скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого Наказом
Міністерства юстиції України від 12.12.2011
№ 3502/5 (далі - Порядок 3502/5), для внесення
змін до записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації прав
та скасування записів Державного
реєстру прав заявник подає органу
державної реєстрації прав, державним
реєстратором якого було проведено
державну реєстрацію прав, або
нотаріусу, яким проведено державну
реєстрацію прав, заяву та документи,
визначені цим Порядком.

Згідно до п.2.6 Порядку 3502/5, для внесення
записів про скасування державної
реєстрації прав, скасування записів
Державного реєстру прав заявник подає
рішення суду про скасування рішення
державного реєстратора, що набрало
законної сили, та копії документів,
визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Абз. 3 пункту 41 Порядку ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 26.10.2011 № 1141, визначено, що внесення
записів про скасування державної
реєстрації прав здійснюється
державним реєстратором за заявою,
форму та вимоги до заповнення якої
встановлює Мін'юст.

Відтак, для скасування державної
реєстрації обтяження на нерухоме майно
необхідно звернутись з відповідною
заявою до Новомиколаївської державної
контори та дотримуватись порядку
внесення записів про скасування
державної реєстрації прав.

Як було встановлено судом та не
заперечувалось сторонами позивач не
звертався з відповідною заявою про
скасування запису про арешт а ні до
відповідача, а ні до Новомиколаївської
державної контори (лист № 192/01-16 від
04.12.2014 року).

Водночас, ст. 107, ч. 2 ст. 114 Цивільного
процесуального кодексу України
встановлено, що позови про зняття
арешту з майна пред'являються за
місцезнаходженням цього майна або
основної його частини. Усі справи, що
підлягають вирішенню в порядку
цивільного судочинства, розглядаються
районними, районними у містах, міськими
та міськрайонними судами. Окрім того,
ст. 60 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту. У разі
прийняття судом рішення про зняття
арешту з майна арешт з майна знімається
за постановою державного виконавця
не пізніше наступного дня, коли йому
стало відомо про такі обставини.

Копія постанови про зняття арешту з
майна надсилається боржнику та органу
(установі), якому була надіслана для
виконання постанова про накладення
арешту на майно боржника. З майна
боржника може бути знято арешт за
постановою начальника відповідного
відділу державної виконавчої служби,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, якщо виявлено
порушення порядку накладення арешту,
встановленого цим Законом. Копія
постанови начальника відділу
державної виконавчої служби про зняття
арешту з майна боржника не пізніше
наступного дня після її винесення
надсилається сторонам та відповідному
органу (установі) для зняття арешту. У
разі наявності письмового висновку
експерта, суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання
щодо неможливості чи недоцільності
реалізації арештованого майна
боржника у зв'язку із значним ступенем
його зносу, пошкодженням або в разі
якщо витрати, пов'язані із зверненням
на таке майно стягнення, перевищують
грошову суму, за яку воно може бути
реалізовано, арешт з майна боржника
може бути знято за постановою
державного виконавця, що
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копії постанови
державного виконавця про зняття арешту
з майна надсилаються не пізніше
наступного робочого дня після її
винесення сторонам та відповідному
органу (установі) для зняття арешту. У
всіх інших випадках незавершеного
виконавчого провадження арешт з майна
чи коштів може бути знятий за рішенням
суду. Зазначені у цій статті постанови
можуть бути оскаржені сторонами в
десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом. Суд
зазначає, що скасування запису не було
предметом розгляду реєстраційної
служби Одеського міського управління
юстиції, а отже, зобов'язання
відповідача вирішити питання про
скасування запису про арешт, було б
передчасним, оскільки, суд не може
підміняти собою суб'єкт владних
повноважень щодо реалізації ним
власних повноважень, наданих
законодавством, оскільки суди не
вправі втручатись в повноваження та
діяльність суб'єктів владних
повноважень, або ж підміняти їх.

Така позиція суду щодо неможливості
суду підміняти собою органи владних
повноважень, повністю узгоджується із
позицією Верховного суду України,
викладеною в постанові Пленуму № 13 від
24.10.2008 року, згідно якої, суд не може
підміняти державний орган, приймаючи
замість нього рішення, яке визнається
протиправним, інше рішення, яке б
відповідало закону, та давати вказівки,
які б свідчили про вирішення питань,
які належать до компетенції такого
суб'єкта владних повноважень та з
позицією Європейського суду з прав
людини, який неодноразово зазначав, що
завдання суду при здійсненні його
контрольної функції полягає не в тому,
щоб підміняти органи влади держави, і
суд не повинен підміняти думку
національних органів будь-якою своєю
думкою.

Отже, позовні вимоги щодо зобов'язання
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції виключити
(вилучити) з Єдиного реєстру заборони
відчуження об'єктів нерухомого майна
запис про арешт №2444650, накладений на
все майно ОСОБА_3, у відповідності до
Повідомлення Новомиколаївського
відділення Держбанку, б/н, 20.05.1988 року
(архівний запис №62573-104 від 20.05.1988 року)
не можуть бути задоволені судом.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії),
безсторонньо (неупереджено),
добросовісно, розсудливо, з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації, пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія), з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення, своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України
суд повинен визначити характер спірних
правовідносин та зміст правової
вимоги, матеріальний закон, який їх
регулює, а також факти, що підлягають
встановленню і лежать в основі вимог та
заперечень; з'ясувати, які є докази на
підтвердження зазначених фактів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
поданих сторонами доказів достатньо
для встановлення обставин справи та
для ухвалення судового рішення.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації.

З аналізу вказаної правової норми
випливає, що рішення, дії чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень повинні бути прийняті чи
здійснені в межах компетенції
відповідного органу та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, не порушувати інтересів
держави, прав та інтересів фізичних та
юридичних осіб, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії), відповідати вимогам
діючого законодавства.

Встановлення невідповідності
діяльності суб'єкта владних
повноважень хоча б одному із
зазначених критеріїв для оцінювання
його рішень, дій та бездіяльності може
бути підставою для задоволення
адміністративного позову, однак лише
за умови, що встановлено порушення
прав, свобод та інтересів позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Частиною 1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на
підставі встановлених в судовому
засіданні фактів та обставин,
враховуючи, що докази, наведені
позивачем під час розгляду
адміністративної справи є
недоведеними та безпідставними та не
дають адміністративному суду підстав
для постановлення висновків, які б
спростовували правову позицію
відповідачів, суд дійшов висновку, що у
задоволені позовних вимог ОСОБА_3
необхідно відмовити повністю.

Враховуючи, що судом вирішено
відмовити позивачу у задоволені
позовних вимог не майнового характеру,
судовий збір сплачений позивачем за
подання адміністративного позову не
майнового характеру у розмірі 73, 08 грн.
не підлягає поверненню.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
у судовому засіданні 17.12.2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Складення постанови у повному обсязі
відкладено, про що згідно вимог ч. 2 ст.
167 Кодексу адміністративного
судочинства України повідомлено після
проголошення вступної та резолютивної
частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову
ОСОБА_3 до Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції,
за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
Державний нотаріальний архів в
Запорізькій області,
Новомиколаївської державної
нотаріальної контори про зобов'язання
вчинити певні дії, а саме: виключити
(вилучити) з Єдиного реєстру заборони
відчуження об'єктів нерухомого майна
запис про арешт №2444650, накладений на
все майно ОСОБА_3, у відповідності до
Повідомлення Новомиколаївського
відділення Держбанку, б/н, 20.05.1988 року
(архівний запис №62573-104 від 20.05.1988 року) -
відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня проголошення
постанови. Якщо рішення було прийняте у
письмовому провадженні або без виклику
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії такого рішення.
Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у
відповідності зі статтею 254 КАС
України.

Повний текст постанови підписано
суддею 19.12.2014 року.

Суддя
О.М. Тарасишина

У задоволені адміністративного позову
ОСОБА_3 до Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції,
за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
Державний нотаріальний архів в
Запорізькій області,
Новомиколаївської державної
нотаріальної контори про зобов'язання
вчинити певні дії, а саме: виключити
(вилучити) з Єдиного реєстру заборони
відчуження об'єктів нерухомого майна
запис про арешт №2444650, накладений на
все майно ОСОБА_3, у відповідності до
Повідомлення Новомиколаївського
відділення Держбанку, б/н, 20.05.1988 року
(архівний запис №62573-104 від 20.05.1988 року) -
відмовити повністю.

19 грудня 2014 року.