Справа № 815/1957/14
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 р. Справа № 815/1957/14

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції:
Токмілова Л. М.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В. судді -
Потапчук В.О. судді - Коваль М.П.при
секретаріПолянській А.М.

за участю сторін: Прокуратура Пашаєв
Г.В. (посвідчення)ТОВ «Обрій»Рогозний
І.М. (довіреність)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Одеського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою заступника прокурора Одеської
області на Постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 21
липня 2014 року по справі за позовом
заступника прокурора Суворовського
району м. Одеси до державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції Рубан М.О.,
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції, третя
особа на стороні відповідача -
товариство з обмеженою
відповідальністю «Обрій» про визнання
протиправними дії та скасування
рішення, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до суду з
позовом до державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
Рубан М.О., Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
про визнання протиправними дії
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
Рубан Майї Олександрівни щодо
проведення державної реєстрації права
власності на об'єкт нерухомого майна -
центр побутових послуг, що розміщений
за адресою: АДРЕСА_1 за товариством з
обмеженою відповідальністю «Обрій»
(податковий код: 31382560); скасування
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
від 17.01.2014 №10022217 про державної
реєстрації права власності на об'єкт
нерухомого майна - центр побутових
послуг, що розміщений за адресою:
АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою
відповідальністю «Обрій».

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 21 липня 2014
року позов задоволено залишено без
задоволення.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, заступник прокурора
Одеської області подав апеляційну
скаргу, в якій просить суд апеляційної
інстанції скасувати постанову суду та
прийняти нову постанову, якою позов
заступника прокурора Суворовського
району м. Одеси задовольнити в повному
обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
13.08.2003р. між Одеською міською радою та
суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою ОСОБА_8 укладено
договір оренди земельної ділянки
(договір посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського округу
ОСОБА_9, зареєстровано в реєстрі за №9502,
зареєстровано у книзі записів
державної реєстрації договорів оренди
землі « 2» жовтня 2003р. за №05).
Згідно п. 1.1 вказаного договору
орендодавець - Одеська міська рада - на
підставі Закону України «Про оренду
землі» та рішення Одеської міської
ради №972-XXIV від 20.01.03р. надає, а орендар -
суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_8 - приймає у
строкове платне володіння і
користування земельну ділянку,
загальною площею 2510 кв.м, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за
рахунок земель міста, раніше не
переданих у власність та користування
і згідно. Відповідно до п. 1.2 цього ж
договору зазначена земельна ділянка,
загальною площею 2510 кв.м надається у
володіння та користування орендаря, а
саме: земельна ділянка площею 568 кв.м.
терміном на 49 років для будівництва,
експлуатації та обслуговування центру
побутових послуг (в тому числі на 1 рік -
для будівництва); земельна ділянка
площею 1942 кв.м. терміном на 1 рік - на
період будівництва, для благоустрою та
озеленення прилеглої території.

Рішенням Господарського суду Одеської
області від « 13» травня 2009 р. у справі
№17/69-09-2170 договір купівлі-продажу
об'єкта незавершеного будівництва №11/22
від 22.11.2004р., укладений між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_8 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Обрій», визнано
дійсним, а також визнано право
власності на об'єкт незавершеного
будівництва центр побутових послуг із
торговельними приміщеннями
(готовністю 50%), який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, розташований на
земельній ділянці площею 568,0 кв.м,
кадастровий номер 130140010 за
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Обрій».

На підставі вказаного рішення суду
09.10.2009 р. комунальним підприємством
«Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості» видано витяг №240088917 про
реєстрацію права власності на об'єкт
незавершеного будівництва,
розташований за адресою АДРЕСА_1,
розташований на земельній ділянці
площею 568,0 кв.м., за Товариством з
обмеженою відповідальністю «Обрій».

25.11.2013 р. Приватним підприємством
«Одеське БТІ» на замовлення Товариства
з обмеженою відповідальністю «Обрій»
виготовлено технічний паспорт на
громадський будинок центр побутових
послуг з торгівельними приміщеннями
АДРЕСА_1. Згідно технічного паспорту
загальна площа приміщень складає 2538,4
кв.м.

28.11.2013 р. Юридичний департамент
Одеської міської ради на підставі
замовлення Товариства з обмеженою
відповідальністю «Обрій» від « 14»
листопада 2013 року №4212 видав Довідку з
Адресного реєстру міста Одеса про
резервування адреси об'єкта нерухомого
майна №355141/1, відповідно до якої в
Адресному реєстрі міста Одеси
зарезервовано адресу центру побутових
послуг АДРЕСА_1.

10.12.2013 р. Інспекцією ДАБК в Одеській
області зареєстровано за № ОД012
Декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації (двоповерхового з
підвалом центру побутових послуг з
торговими приміщеннями за адресою:
АДРЕСА_1, категорія складності ІІІ, код
- 1230.1).

17.01.2014 року Реєстраційної службою
Одеського міського управління юстиції
видано свідоцтво про право власності
на центр побутових послуг,
розташований за адресою АДРЕСА_1, на
ім'я Товариства з обмеженою
відповідальністю «Обрій».

17.01.2014 року державним реєстратором прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
Рубан М.О. прийнято рішення про
проведення державної реєстрації права
власності на центр побутових послуг, що
розташований за адресою об'єкта
незавершеного будівництва, відкриття
розділу у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно та реєстраційну
справу на об'єкт нерухомого майна та
надано витяг з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно №16304915.

Згідно із статтею 8 Конституції України
в Україні визнається та діє принцип
верховенства права.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, відповідно до якої органи
державної влади, їх посадові особи
мусять діяти на підставі, у межах
повноважень і у спосіб, що їх
передбачають Конституція і закони
України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
прокуратуру» повноваження прокурорів,
організація, засади та порядок
діяльності прокуратури визначається
Конституцією України, цим Законом,
іншими законодавчими актами.

Згідно із ст. 5 Закону України «Про
прокуратуру» до функцій прокуратуру
відноситься функція з інтересів
громадянина або держави в суді у
випадках, визначених законом.

Відповідно до ст. 36-1 Закону України
«Про прокуратуру» представництво
прокуратурою інтересів громадянина
або держави в суді полягає у здійсненні
прокурорами від імені держави
процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом.

Підставою представництва в суді
інтересів держави є наявність порушень
або загрози порушень інтересів держави
(ч. 3 ст. 36-1 Закону України «Про
прокуратуру»).

За наявності підстав, передбачених
частинами другою - четвертою цієї
статті, з метою представництва
громадянина або держави прокурор має
право, зокрема, звертатися до суду з
позовами (заявами, поданнями) (ч. 5 ст. 36-1
Закону України «Про прокуратуру»).

Відповідно до матеріалів справи,
підставою для звернення заступником
прокурора Суворовського району м.
Одеси до суду з позовом про скасування
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
від 17.01.2014 р. № 10022217 про державну
реєстрацію права власності на об'єкт
нерухомого майна - центр побутових
послуг, що розміщений за адресою:
АДРЕСА_1, за ТОВ «ОБРІЙ», були
результати проведення перевірки
дотримання вимог містобудівного
законодавства.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
прокуратуру» перевірки проводяться за
письмовими зверненнями органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, депутатів усіх рівнів,
фізичних та юридичних осіб, а також за
власною ініціативою прокурора. При
цьому перевірки за заявами фізичних чи
юридичних осіб, зверненнями та
запитами депутатів усіх рівнів, крім
заяв та повідомлень про кримінальне
правопорушення, проводяться лише у
разі їх попереднього розгляду
компетентними органами виконавчої
влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими чи
службовими особами або неприйняття
ними у встановлені строки рішень з цих
питань.

У разі якщо захист інтересів держави
згідно із законом є компетенцією
відповідних органів державного
нагляду (контролю), перевірки
проводяться з обов'язковим наданням
оцінки щодо законності їх діяльності. У
зв'язку з бездіяльністю уповноваженого
органу державного нагляду (контролю)
або відсутністю такого органу
вживаються відповідні заходи
прокурорського реагування, спрямовані
на забезпечення захисту прав і свобод
людини і громадянина, інтересів
держави (ч. 2 ст. 21 Закону України «Про
прокуратуру»).

Для здійснення перевірки прокурор
приймає постанову, в якій зазначає
підстави, що свідчать про можливі
порушення законності, та обґрунтовує
необхідність вчинення дій,
передбачених пунктами 3, 4 та 5 частини
першої статті 20 Закону України «Про
прокуратуру». Не допускається
проведення перевірки без надання копії
зазначеної постанови представнику
підприємства, установи, організації
незалежно від форм власності,
підпорядкованості чи приналежності,
фізичній особі - підприємцю. Постанова
прокурора може бути оскаржена цими
особами до прокурора вищого рівня або
суду в порядку адміністративного
судочинства протягом десяти днів з дня
одержання копії постанови (ч. 3 ст. 21
Закону України «Про прокуратуру»).

Відповідно до п.п. 7.1. Положення про
порядок проведення органами
прокуратури перевірок при здійсненні
нагляду за додержанням і застосуванням
законів, затверджене наказом ГПУ від
12.11.2012 p. № 111, за результатами перевірки
складається доповідна записка, у якій
зазначаються: підстави проведення
перевірки; фактичні дані, встановлені у
ході її здійснення; встановлені
порушення законів та пропозиції щодо
вжиття заходів прокурорського
реагування до їх усунення, притягнення
до відповідальності винних службових
осіб, відшкодування завданих збитків;
пропозиції щодо можливості повернення
оригіналів документів у разі їх
витребування під час перевірки.

Проте, в матеріалах справи відсутні
докази, який б свідчив про проведення
прокурорської перевірки з дотримання
вимог містобудівного законодавства.

Докази порушення інтересів держави з
боку державного реєстратора PC ОМУЮ, PC
ОМУЮ, а також ТОВ «ОБРІЙ» ні позивачем
ні апелянтом до суду не надані.
Зворотне же підтверджується:

- систематичним внесенням плати за
користування земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1, тобто відсутність
порушення норм земельного
законодавства щодо оплатного
користування земельною ділянкою;

- сплатою ТОВ «ОБРІЙ» на користь
територіальної громади м. Одеси внеску
на пайову участь замовника у створенні
і розвитку інженерно-транспортної та
снувальної інфраструктури м, Одеси при,
здійсненні будівництва центру
побутових послуг з торговими
приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1, в
розмірі 991 068,00 гри.;

- наявністю рішення господарського
суду Одеської області від 13.05.2009 р. у
справі № 17/69-09-2170 про визнання права
власності на об'єкт незавершеного
будівництва - центр побутових послуг з
торговими приміщеннями за адресою:
АДРЕСА_1, тобто наявність законних
підстав згідно ст. 120 Земельного
кодексу України щодо правомірного
користування земельною ділянкою;

- наявністю витягу КП «ОМБТІ та РОН» від
09.10.2009 р. про реєстрацію права власності
ТОВ «ОБРІЙ» на вказаний об'єкт;

- наявністю зареєстрованої Інспекцією
ДАБК в Одеській області від 10.12.2013 р.
декларації про готовність до
експлуатації об'єкту у вигляді
двоповерхового центру побутових
послуг, рішення про реєстрацію якої
жодною особою не було оскаржено, тобто
відсутність порушення будівельних
норм та правил;

- наявністю згоди власника земельної
ділянки - територіальної громади м.
Одеси, у вигляді рішення Одеської
міської ради № 5168-VI від 25.06.2014 р. «Про
надання дозволу ТОВ «ОБРІЙ» на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в оренду,
орієнтовною площею 0,2600 га за адресою:
АДРЕСА_1, для експлуатації та
обслуговування центру побутового
обслуговування з торговими
приміщеннями».

Відповідно до абзацу другого частини
другої статті 60 КАС України прокурор,
який звертається до адміністративного
суду в інтересах держави, в позовній
заяві (поданні) самостійно визначає, в
чому полягає порушення інтересів
держави, та обґрунтовує необхідність
їх захисту, а також зазначає орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах. У разі відсутності такого
органу або відсутності у нього
повноважень щодо звернення до
адміністративного суду прокурор
зазначає про це в позовній заяві і в
такому разі прокурор набуває статусу
позивача.

Аналіз норм Закону України «Про
прокуратуру» свідчить про те, що
інтереси держави закріплені у нормах
відповідних законів та підзаконних
нормативних актів, а тому, при
обґрунтуванні державного інтересу,
необхідно посилатися на відповідну
норму закону, визначати орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах. Проте, зазначені вимоги
закону не були дотримані органами
прокуратури при зверненні до
адміністративного суду з
адміністративним позовом та
апеляційною скаргою, а, отже, не
вбачається порушення будь-яких
інтересів держави.

Відповідно до ч.2 ст. 78 Земельного
кодексу України право власності на
землю набувається та реалізується на
підставі Конституції України, цього
Кодексу, а також інших законів, що
видаються відповідно до них.

Згідно ч.1 ст. 331 ЦКУ право власності на
нову річ, яка виготовлена (створена)
особою, набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі. Ч.2 ст. 331 ЦКУ
визначає, що право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Згідно ч.4 ст. 334 ЦКУ права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації, виникають з дня такої
реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація права власності та
інших речових прав проводиться за
місцем розташування об'єкта нерухомого
майна в межах території, на якій діє
відповідний орган державної
реєстрації права власності та інших
речових прав, крім випадків,
установлених абзацами другим і третім
частини п'ятої цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст. 9 Закону державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації. Втручання будь-яких
органів, посадових і службових осіб,
громадян та їх об'єднань у діяльність
державного реєстратора, пов'язану з
проведенням державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

31.12.2013 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Обрій» в особі
директора Богданова Дмитра Дмитровича
(паспорт громадянина України НОМЕР_1
виданий Малиновським РВ УМВС України в
Одеській області 27 березня 1996 р.),
повноваження якого підтверджуються
довідкою АА №667840 з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України (ЄДРПОУ), виданою Головним
управлінням статистики в Одеській
області 11.10.2012, звернулось до
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції із заявою
про державну реєстрацію права
власності на центр побутових послуг, що
розташований за адресою АДРЕСА_1.

Згідно ч.2 ст. 9 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державний реєстратор: 1) встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, зокрема: відповідність
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у випадках, встановлених
законом); відповідність повноважень
особи, яка подає документи на державну
реєстрацію прав та їх обтяжень;
відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах; наявність
обтяжень прав на нерухоме майно,
зареєстрованих відповідно до вимог
цього Закону; наявність факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав; 2) приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав; 3)
відкриває і закриває розділи
Державного реєстру прав, вносить до них
відповідні записи; 4) веде реєстраційні
справи щодо об'єктів нерухомого майна;
5) присвоює реєстраційний номер об'єкту
нерухомого майна під час проведення
державної реєстрації; 6) видає
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 7)
надає інформацію з Державного реєстру
прав або відмовляє у її наданні у
випадках, передбачених цим Законом; 8) у
разі потреби вимагає подання
передбачених законодавством
додаткових документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень; 8 1) під час проведення
державної реєстрації прав, які виникли
та зареєстровані в установленому
порядку до 1 січня 2013 року, запитує від
органів виконавчої влади, органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ та організацій, які відповідно
до чинного на момент реєстрації
законодавства проводили таку
реєстрацію, інформацію (довідки, копії
документів тощо), необхідну для
реєстрації прав та їх обтяжень, якщо
такі документи не були подані
заявником або якщо документи, подані
заявником, не містять передбачених цим
Законом відомостей про правонабувача
або про нерухоме майно. Органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, підприємства, установи
та організації, до яких надійшов запит,
зобов'язані безоплатно в установленому
законодавством порядку протягом трьох
робочих днів надати державному
реєстратору відповідну інформацію,
зокрема щодо зареєстрованих речових
прав на нерухоме майно, у тому числі
земельні ділянки; 9) здійснює інші
повноваження, передбачені цим Законом
та іншими законами України.

Згідно ч.1 ст.15 Закону, державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в такому порядку: 1)
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/ або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з державного реєстру
прав про зареєстровані права та/ або їх
обтяження.

Відповідно до ч.7 ст. 16 Закону державна
реєстрація прав проводиться на
підставі заяви власника, іншого
правонабувача, сторони правочину, за
яким виникло право, уповноваженої ними
особи або державного кадастрового
реєстратора у випадках, передбачених
цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст.16 Закону разом із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень у паперовій формі
подаються оригінали документів,
необхідних для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, їх копії,
засвідчені в установленому порядку. У
разі подання заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень в
електронній формі подаються оригінали
електронних документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, або електронні копії
оригіналів документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, виготовлені шляхом
сканування таких документів у
паперовій формі.

Згідно ч.3 ст. 17 Закону документи, що
встановлюють виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і подаються для державної
реєстрації прав, повинні відповідати
вимогам, встановленим цим Законом та
іншими нормативно-правовими актами

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону державна
реєстрація прав проводиться на
підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Згідно п.14 ст. 15 Закону порядок
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, а також порядок
надання інформації з Державного
реєстру прав встановлює Кабінет
Міністрів України.

Порядок проведення державної
реєстрації прав та їх обтяжень на
момент прийняття оскаржуваного
рішення визначався Законом та Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 року №703.

Відповідно до абз. 3 п.4 Порядку державна
реєстрація права власності на
підприємство як єдиний майновий
комплекс, житловий будинок, будівлю,
споруду або їх окремі частини
проводиться незалежно від того, чи
зареєстроване право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розташовані.

П.12 Порядку визначає, що під час
розгляду заяви про державну реєстрацію
і документів, що додаються до неї,
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, зокрема щодо:1)
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у встановлених законом
випадках); 2) повноважень заявника; 3)
відомостей про нерухоме майно, речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
наявних у Державному реєстрі прав та
поданих документах; 4) наявності
обтяжень прав на нерухоме майно,
зареєстрованих відповідно до закону; 5)
наявності факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.

Відповідно до п.25 Порядку у разі
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно заінтересованою особою
є власник (власники), інший
правонабувач (правонабувачі), сторона
(сторони) правочину, відповідно до
якого виникло право власності та інше
речове право. Згідно з п. 26 Порядку для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.

П. 27 Порядку визначає, що документами,
що підтверджують виникнення, перехід
та припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно, є: 1)
укладений в установленому законом
порядку договір, предметом якого є
нерухоме майно, права щодо якого
підлягають державній реєстрації, або
речове право на нерухоме майно, чи його
дублікат; 2) свідоцтво про право
власності на частку в спільному майні
подружжя в разі смерті одного з
подружжя, видане нотаріусом або
консульською установою України, чи
його дублікат; 3) свідоцтво про право на
спадщину, видане нотаріусом або
консульською установою України, чи
його дублікат; 4) свідоцтво про
придбання майна з прилюдних торгів
(аукціонів) та свідоцтво про придбання
майна з прилюдних торгів (аукціонів),
якщо прилюдні торги (аукціони) не
відбулися, видані нотаріусом, чи їх
дублікати; 5) свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, видане
державним реєстратором відповідно до
цього Порядку; 6) свідоцтво про право
власності, видане органом приватизації
наймачам житлових приміщень у
державному та комунальному житловому
фонді; 7) свідоцтво про право власності
на нерухоме майно, видане органом
місцевого самоврядування або місцевою
держадміністрацією до набрання
чинності цим Порядком; 8) рішення про
закріплення нерухомого майна на праві
оперативного управління чи
господарського відання, прийняте
власником нерухомого майна чи особою,
уповноваженою управляти таким майном;
9) державний акт на право власності на
земельну ділянку або на право
постійного користування земельною
ділянкою; 10) рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно; 11)
ухвала суду про затвердження (визнання)
мирової угоди; 12) заповіт, яким
встановлено сервітут на нерухоме
майно; 13) закон, яким встановлено
сервітут на нерухоме майно; 14) рішення
уповноваженого законом органу
державної влади про повернення об'єкта
нерухомого майна релігійній
організації; 15) рішення власника майна,
уповноваженого ним органу про передачу
об'єкта нерухомого майна з державної у
комунальну власність чи з комунальної
у державну власність або з приватної у
державну чи комунальну власність; 16)
інші документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

Згідно з п.29 Порядку для проведення
державної реєстрації права власності
на новозбудований чи реконструйований
об'єкт нерухомого майна заявник, крім
документів, що зазначені у пунктах 27 і 28
цього Порядку, подає органові
державної реєстрації прав технічний
паспорт на такий об'єкт.

Відповідно до п. 42 Порядку державний
реєстратор у встановлених законом
випадках за результатами розгляду
заяви про державну реєстрацію видає
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, на підставі якого
проводить державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно.

Згідно абз. 1 ч.1 ст. 18 Закону свідоцтво
про право власності на нерухоме майно,
що підтверджує виникнення права
власності при здійсненні державної
реєстрації прав на нерухоме майно,
видається фізичним та юридичним особам
на новозбудовані, реконструйовані
об'єкти нерухомого майна.

Згідно абз.2 п.44 Державна реєстрація
прав з видачею свідоцтва про право
власності на нерухоме майно щодо
новозбудованого або реконструйованого
нерухомого майна проводиться за
наявності державної реєстрації
речового права на земельну ділянку, на
якій розташоване таке майно, за
заінтересованою особою (крім випадків
проведення державної реєстрації прав з
видачею свідоцтва про право власності
на квартиру, житлове чи нежитлове
приміщення).

Згідно пояснень, наданих державним
реєстратором Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
Рубан М.О. заступнику прокурора
Одеської області старшому раднику
юстиції Німому О.В., вказана заява
подана 31.12.2013р., до заяви додано
статутні документи юридичної особи,
довідка про резервування адреси №355141/1
від 28.11.2013р., технічний паспорт від
25.11.2013 р., договір оренди земельної
ділянки від 13.08.2013 р., посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_9,
декларацію про готовність об'єкту до
експлуатації № ОД012 від 10.12.2013р.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі
зазначає, що беззаперечним є факт
відсутності речового права ТОВ «ОБРІЙ»
на зайняту спірним нерухомим майном
земельну ділянку, у зв'язку з чим
висновок суду першої інстанції щодо
відхилення позову у зв'язку з тим, що
товариством для проведення державної
реєстрації та підтвердження прав на
землю надано державному реєстратору
договір оренди землі від 13.08.2003 р., не
відповідає матеріалам справи.

З огляду на викладене, колегія суддів
зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу
України у разі набуття права власності
на жилий будинок, будівлю або споруду,
що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 Земельного
кодексу України якщо жилий будинок,
будівля або споруда розміщені на
земельній ділянці, що перебуває у
користуванні, то в разі набуття права
власності на ці об'єкти до набувача
переходить право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, на тих самих умовах і в тому
ж обсязі, що були у попереднього
землекористувача.

Отже, відповідно до приписів закону,
ТОВ «ОБРІЙ» при отримані права
власності на об'єкт незавершеного
будівництва - центр побутових послуг з
торговими приміщеннями за адресою:
АДРЕСА_1, отримало право користування
земельною ділянкою, на які він
розміщений, в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача. Крім
того, Позивачем не наведені документи
або інші докази про претензії з боку
ФОП ОСОБА_8 та Одеської міської ради на
таке землекористування.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу
України використання землі в Україні є
платним. Об'єктом плати за землю є
земельна ділянка. Плата за землю
справляється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 96 Земельного кодексу
України землекористувачі зобов'язані:
а) забезпечувати використання землі за
цільовим призначенням та за свій
рахунок приводити її у попередній стан
у разі незаконної зміни її рельєфу, за
винятком випадків незаконної зміни
рельєфу не власником такої земельної
ділянки; б) додержуватися вимог
законодавства про охорону довкілля; в)
своєчасно сплачувати земельний
податок або орендну плату, г) не
порушувати прав власників суміжних
земельних ділянок та
землекористувачів; г) підвищувати
родючість фунтів та зберігати інші
корисні властивості землі; д) своєчасно
надавати відповідним органам
виконавчої влади та органам місцевого
самоврядування дані про стан і
використання земель та інших природних
ресурсів у порядку, встановленому
законом; е) дотримуватися правил
добросусідства та обмежень, пов'язаних
з встановленням земельних сервітутів
та охоронних зон; є) зберігати
геодезичні знаки, протиерозійні
споруди, мережі зрошувальних і
осушувальних систем.

Відповідно до ст. 269 ПК України
платниками податку є, зокрема,
землекористувачі.

Об'єктами оподаткування є земельні
ділянки, які перебувають у власності
або користуванні (п.п. 270.1.1. п. 270.1. ст. 270
ПК України).

Статями 271, 272-280 ПК України
регламентовані база оподаткування та
ставки податку.

Відповідно до ст. 286 ПК України
підставою для нарахування земельного
податку є дані державного земельного
кадастру. Центральні органи виконавчої
влади, що реалізують державну політику
у сфері земельних відносин та у сфері
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, щомісяця, але не
пізніше 10 числа наступного місяця, а
також за запитом відповідного
контролюючого органу за
місцезнаходженням земельної ділянки
подають інформацію, необхідну для
обчислення і справляння плати за землю,
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до п. 286.2. ст. 286 ПК України
платники плати за землю (крім фізичних
осіб) самостійно обчислюють суму
податку щороку станом на 1 січня і не
пізніше 20 лютого поточного року
подають відповідному контролюючому
органу за місцезнаходженням земельної
ділянки податкову декларацію на
поточний рік за формою, встановленою у
порядку, передбаченому статтею 46 цього
Кодексу, з розбивкою річної суми
рівними частками за місяцями. Подання
такої декларації звільняє від
обов'язку подання щомісячних
декларацій. При поданні першої
декларації (фактичного початку
діяльності як платника плати за землю)
разом з нею подається довідка (витяг)
про розмір нормативної грошової оцінки
земельної ділянки, а надалі така
довідка подається у разі затвердження
нової нормативної грошової оцінки
землі.

Статтею 287 ПК України встановлено, що
власники землі та землекористувачі
сплачують плату за землю з дня
виникнення права власності або права
користування земельною ділянкою. У
разі припинення права власності або
права користування земельною ділянкою
плата за землю сплачується за
фактичний період перебування землі у
власності або користуванні у поточному
році.

В ході розгляду справи судом було
встановлено, що підприємство як
належний землекористувач здійснював
всі необхідні платежі за користування
земельною ділянкою відповідно до
закону. Що підтверджується декларацією
від 12.02.2010 року щодо сплати земельного
податку, що підтверджують належне
виконання ТОВ «ОБРІЙ» як
землекористувача обов'язку щодо плати
за землю.

Крім того, як вибачається з
оскаржуваної Постанови суду першої
інстанції та пояснень Реєстраційної
служби Одеського міського управління
юстиції й третьої особи на стороні
відповідача - товариства з обмеженою
відповідальністю «Обрій», - останнє
здійснює заходи щодо оформлення
дозволу на оренду земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1. В матеріалах справи
міститься копія проекту рішення
Одеської міської ради «Про надання
дозволу Товариству з обмеженою
відповідальністю «Обрій» на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки в оренду,
орієнтовною площею 0,26 га за адресою:
АДРЕСА_1, для експлуатації та
обслуговування центру побутового
обслуговування з торговими
приміщеннями».

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Одеської області, - залишити
без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 21 липня 2014
року по справі № 815/1957/14, - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Ухвалу складено у повному обсязі - 17
грудня 2014 року.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк суддя В.О.
Потапчук суддя М.П. Коваль