Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/21620/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І., Шипуліної
Т.М.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Дочірнього
підприємства «Херсонський облавтодор»
Відкритого акціонерного товариства
Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України»

на постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 12.10.2010

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 08.02.2012

у справі № 2-а-12547/09/2170

за позовом Дочірнього підприємтва
«Херсонський облавтодор» Відкритого
акціонерного товариства Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України»

до Державної податкової інспекції у
м.Херсоні

про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 12.10.2010,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 08.02.2012, відмовлено у задоволенні
позовних вимог Дочірнього
підприємства «Херсонський облавтодор»
Відкритого акціонерного товариства
Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» (надалі -
позивач, ДП «Херсонський облавтодор»)
до Державної податкової інспекції у
м.Херсоні (надалі - відповідач, ДПІ у
м.Херсоні) про визнання нечинними
податкових повідомлень-рішень від
05.03.2009 № /0, № /0, від 19.06.2009 №
/2.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, у
якій просить скасувати постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 12.10.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 08.02.2012 і
прийняти нове рішення про задоволення
позову в повному обсязі.

Відповідач надав письмові заперечення
на касаційну скаргу, в яких обґрунтовує
законність винесення оскаржуваних
судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що фахівцями ДПІ у м.
Херсоні була здійснена планова виїзна
перевірка ДП «Херсонський облавтодор»
за період з 01.04.2007 по 30.09.2008, в ході якої
виявлено завищення валових витрат у
загальній сумі 253 564,41 грн. У рядку 04.1
Декларацій «витрати на придбання
товарів (робіт, послуг), крім визначених
у 04.11» за період з 01.04.2007 по 30.09.2008
вказана загальна сума 176 298 499 грн.
Проведеною перевіркою відображеного
показника за 2-4 квартали 2007 року, за 1-3
квартали 2008 року встановлено завищення
задекларованих суб'єктом
господарювання показників на суму 208
897,41 грн.

Також, податковим органом було
виявлено, що філіями позивача у
перевірений період було отримано
товарно-матеріальні цінності від ПП
«Грейн Мастер» на загальну суму 81 599,05
грн., у тому числі ПДВ - 13 599,83 грн., від ПП
«Ромакс ЛТД» було отримано ТМЦ на
загальну суму 105 925 грн., в т.ч. ПДВ - 17 654,16
грн., від МПБП «Віміна» отримано ТМЦ на
загальну суму 60 278,77 грн., у тому числі
ПДВ - 10 046,45 грн., розрахунки
здійснювались у безготівковій формі.

Постановою Господарського суду
Херсонської області у справі № 9/270-АП-08
від 22.05.2008 визнано недійсними установчі
та реєстраційні документи ПП «Грейн
Мастер» з 25.10.2006. Судом встановлено, що
метою реєстрації підприємства на ім'я
ОСОБА_5 було здійснення фіктивного
підприємництва.

Постановою Господарського суду
Херсонської області від 27.05.2008 у справі
№ 9/271-АП-08 визнано недійсними установчі
та реєстраційні документи ПП «Романс
ЛТД» з 16.10.2006. Судом встановлено, що
громадянином ОСОБА_4 зареєстровано
підприємство з метою здійснення
фіктивного підприємництва.

Постановою Господарського суду
Херсонської області від 27.03.2008 у справі
№ 7/131-АП-08 визнано недійсними
фінансово-господарські та установчі
документи МПБП «Віміна» (видаткові
накладні, податкові накладні), складені
після реєстрації підприємства на ім'я
громадянина ОСОБА_6 з 07.11.2006. Судом
встановлено, що засновник зареєстрував
підприємство з метою здійснення
фіктивного підприємництва.

Усі складені та підписані документи
вказаними громадянами є недійсними і
не можуть бути підставами віднесення
витрат позивача до складу валових,
оскільки не відповідають ознакам
первинних документів.

Постановою Суворовського районного
суду м. Херсона від 10.05.2009 по справі №
1-403/09 підтверджено факт створення
вказаних підприємств як фіктивних.

Крім цього, фахівцями податкового
органу було виявлено, що до рядку 04.5
декларацій позивачем віднесено суми
нарахованих внесків на недержавне
пенсійне страхування працівників у
загальному розмірі 573 716 грн. Перевіркою
виявлено завищення валових витрат на
суму 44 667 грн. у зв'язку із нарахуванням
таких внесків, однак без факту їх
сплати в порушення пп. 5.6.2 п. 5.6 ст.5
Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(надалі - Закон України «Про
оподаткування прибутку підприємств»).

При перевірці задекларованих
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість податковою інспекцією
виявлено порушення приписів пп.7.2.4,
пп.7.2.6 ст. 7.2 Закону України від 03.04.1997 №
168/97-ВР «Про податок на додану вартість»
(надалі - Закон України «Про податок на
додану вартість») та факт завищення
податкового кредиту внаслідок
включення до його складу суми 41 300,44 грн.
на підставі податкових накладних,
виданих ПП «Грейн Мастер», ПП «Ромакс
ЛТД», ПП «Віміна».

На підставі акта перевірки винесено
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення.

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №
996-XIV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, податкові накладні, рахунки
тощо) мають силу первинних документів
лише в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Згідно ст. 1 даного Закону
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків, як
обов'язкової ознаки господарської
операції, кореспондує з нормами Закону
України «Про податок на додану
вартість», що був чинним на момент
виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього ж Закону не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З огляду на викладені норми, колегія
суддів дійшла висновку про те, що для
формування податкового кредиту
платник податків-покупець має отримати
належно оформлену податкову накладну,
сплатити грошові кошти контрагенту в
сумі, визначеній в податковій
накладній, а також фактично виконати
господарську операцію, за наслідками
якої у платника ПДВ виникає право на
податковий кредит.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» в редакції, що діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин, валові витрати
виробництва та обігу - це сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Згідно пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вказаного Закону
до складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку (пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств»).

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Такі первинні документи
повинні мати обов'язкові реквізити:
назву документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції: посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення, особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивачем для
підтвердження взаємовідносин та
реальності проведених операцій між ним
та ПП «Грейн Мастер», ПП «Ромакс ЛТД»,
ПП «Віміна» надано лише податкові
накладні, які, з урахуванням обставин,
встановлених вищенаведеними рішеннями
судів в інших справах, що набули
законної сили, не відповідають вимогам
законодавства про бухгалтерський
облік та не можуть бути визнані
первинними документами, а отже, бути
підставою для збільшення податкового
кредиту і валових витрат.

Позивачем не надано суду доказів
перевезення товару, зазначеного у
податкових накладних, як і не надано
доказів зберігання, обліку на складі,
руху та використання цього товару у
власній господарській діяльності у
взаємозв'язку з фактом придбання.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується із позицією судів
попередніх інстанцій про те, що
наявність договорів, податкових
накладних та докази сплати не є
безумовним підтвердженням реальності
господарських операцій. Фактично
учасниками договірних відносин було
здійснено лише обмін документами,
матеріали не переміщувались, їх
відвантаження, передачу та зберігання
не підтверджено, що позбавляє позивача
права на формування сум податкового
кредиту та валових витрат, оскільки
відповідні угоди позивача із вказаними
контрагентами мають характер
безтоварних, які не спрямовані на
фактичні зміни в структурі активів та
зобов'язань і власному капіталі сторін
правочинів у відповідності до їх
змісту.

Крім того, суб'єкт господарювання
збільшував валові витрати за рахунок
сум внесків на недержавне пенсійне
страхування у загальній сумі 573 716 грн.
відповідно до укладених контрактів з
ТОВ «Компанія з управління активами та
адміністрування пенсійних фондів «Ті.
Бі. Ай. Ейч. - Сігма Блейзер» від імені
Непідприємницького товариства
«Відкритий недержавний пенсійний фонд
«Європа» (Ліцензія Держмінпослуг №11.5908
Серія АБ від 28.12.2004).

Згідно вищезазначеного Пенсійного
контракту, його предметом є надання
особам, визначеним у додатку №3 до
Контракту, фінансової послуги з
недержавного пенсійного забезпечення
на умовах і в порядку, визначених цим
контрактом. Якість послуг, що надаються
фондом, повинна відповідати вимогам
законодавства України. Вкладник (ДП
«Херсонський облавтодор»)
зобов'язується сплачувати на рахунок
Фонду пенсійні внески на користь осіб,
зазначених у додатку №3 до Контракту, в
порядку і в строки, встановлені цим
Контрактом.

Згідно умов контракту та Розпорядження
ДП «Херсонський облавтодор» філіями
кожного місяця нараховувались та
відносились до складу валових витрат
внески на недержавне пенсійне
страхування.

Відповідно до пп.5.6.2 п. 5.6 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» додатково до виплат,
передбачених підпунктом 5.6.1 цієї
статті, до складу валових витрат
платника податку включаються
обов'язкові виплати, а також
компенсація вартості послуг, які
надаються працівникам у випадках,
передбачених законодавством,

внески платника податку на обов'язкове
страхування життя або здоров'я
працівників у випадках, передбачених
законодавством, а також внески,
визначені абзацом другим цього
підпункту.

Якщо відповідно до договору
довгострокового страхування життя або
будь-якого виду недержавного
пенсійного забезпечення платник цього
податку сплачує за власний рахунок
добровільні внески на страхування
(недержавне пенсійне забезпечення)
найманої ним фізичної особи, то такий
платник податку має право віднести до
складу валових витрат кожного
звітного податкового періоду
(наростаючим підсумком) суму таких
внесків, яка сукупно не перевищує 15
відсотків від заробітної плати,
нарахованої такій найманій особі
протягом податкового року, на який
припадають такі податкові періоди.

З аналізу викладених норм Закону
вбачається, що для віднесення до складу
валових витрат сум внесків на
недержавне пенсійне страхування
положення пп. 5.6.2 п. 5.6 ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» вимагають фактичної
сплати цих внесків за власний рахунок,
а не лише їх нарахування. Оскільки
позивачем не надано доказів сплати
таких внесків, він не мав законних
підстав для збільшення валових витрат
відповідних періодів.

З огляду на викладене, суди першої та
апеляційної інстанцій обґрунтовано
постановили, що висновки ДПІ у м.
Херсоні, зроблені у ході перевірки,
відповідають фактичним обставинам
справи, а тому відсутні підстави для
скасування спірних податкових
повідомлень-рішень.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Дочірнього
підприємства «Херсонський облавтодор»
Відкритого акціонерного товариства
Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України»
залишити без задоволення.

2. Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 12.10.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 08.02.2012 у
справі № 2-а-12547/09/2170 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236- 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис)
Т.М. Шипуліна