Справа № 820/17137/14
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

18.12.2014 р.
№820/17137/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

розглянувши в місті Харкові в
приміщенні Харківського окружного
адміністративного суду в місті Харкові
в приміщенні Харківського окружного
адміністративного суду у письмовому
провадженні адміністративну справу за
позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Новоайдарському районі
Луганської області, Реєстраційної
служби Новоайдарського районного
управління юстиції Луганської області
про визнання дій неправомірними та
скасування державної реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2, звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Новоайдарському районі
Луганської області, Реєстраційної
служби Новоайдарського районного
управління юстиції Луганської області,
в якому просить суд, з урахуванням
заяви про уточнення позовних вимог,
визнати незаконними дій особи з назвою
"Управління пенсійного фонду України в
Новоайдарському районі Луганської
області" щодо складання вимоги від
05.08.2013 р. №Ф-500, у зв'язку з відсутністю у
відповідача відповідного обсягу
повноважень; скасувати державної
реєстрації особи з назвою "Управління
пенсійного фонду України в
Новоайдарському районі Луганської
області", як таку, що проведена за
відсутності факту створення цієї особи
та за відсутності жодного установчого
документу з істотним порушенням
порядку створення юридичної особи.

Ухвалою суду від 01.12.2014 року відкрито
провадження у справі та визначено
підстави щодо підсудності
адміністративного позову Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 Харківському
окружному адміністративному суду.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про
здійснення правосуддя та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням антитерористичної
операції" від 12.08.2014 № 1632-VII у зв'язку з
неможливістю здійснювати правосуддя
окремими судами в районі проведення
антитерористичної операції змінено
територіальну підсудність судових
справ, підсудних розташованим в районі
проведення антитерористичної операції
таким судам, та забезпечено розгляд
адміністративних справ, підсудних
адміністративним судам, розташованим в
районі проведення антитерористичної
операції, - адміністративними судами,
що визначаються головою Вищого
адміністративного суду України.

Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України
"Про здійснення правосуддя та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням антитерористичної
операції" державна судова
адміністрація України складає перелік
місцевих та апеляційних судів, які
знаходяться в районі проведення
антитерористичної операції і в яких
неможливо здійснювати правосуддя, та
направляє відповідні подання до голів
вищих спеціалізованих судів для
прийняття рішень, передбачених
частинами першою і другою статті 1
цього Закону.

Згідно п.1 розпорядження Вищого
адміністративного суду України від
02.09.2014 №193 встановлено, що розгляд
адміністративних справ, підсудних
адміністративним судам, розташованим у
районі проведення антитерористичної
операції, здійснюється такими судами, а
саме: Харківським окружним
адміністративним судом -
адміністративних справ, підсудних
Луганському окружному
адміністративному суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що особа з назвою «УПФУ в
Новоайдарському районі Луганської
області» не є уповноваженим
територіальним органом Пенсійного
фонду України, а, отже, не має
повноважень для складення вимоги від
05.11.2012 № Ф-220 в порядку Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування». У зв'язку з цим
дії особи з назвою «УПФУ в
Новоайдарському районі Луганської
області» щодо складення вимоги від
05.08.2013 р. №Ф-500 є правомірними. На
підставі викладеного позивач просить
визнати протиправними дії особи з
назвою «УПФУ в Новоайдарському районі
Луганської області» щодо складання
вимоги від 05.08.2013 р. №Ф-500 та скасувати
державну реєстрацію особи з назвою
«УПФУ в Новоайдарському районі
Луганської області», як таку, що
проведена за відсутності факту
створення цієї особи та за відсутності
жодного установчого документу з
істотним порушенням порядку створення
юридичної особи.

Позивачем в позовній заяві заявлено
клопотання про розгляд справи без
участі позивача.

Від начальника Управління Пенсійного
фонду України в Новоайдарському районі
Луганської області Коробки О.О. через
канцелярію суду надійшли письмові
заперечення, в яких відповідач
зазначив про необґрунтованість
позовних вимог, через що просить
відмовити у задоволенні позовних
вимог. також просить розглядати справу
без участі представника відповідача.

Представник відповідача Реєстраційної
служби Новоайдарського районного
управління юстиції Луганської області
не прибув, про час, дату та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, причини неприбуття
суду не повідомив, заяви про розгляд
справи без участі не надав.

Судом розглянуто справу у письмовому
провадженні у відповідності до ч.6 ст.128
КАС України, оскільки відсутні
перешкоди для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, і прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, та
відсутні потреби заслухати свідка чи
експерта.

Фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
згідно до вимог ст.41 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи
докази, суд встановив наступні
обставини.

ОСОБА_2 зареєстрована як фізична
особа-підприємець та перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України в Новоайдарському районі
Луганської області, що не
заперечується сторонами по справі.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до Положення про Пенсійний
фонд України, затвердженого Указом
Президента України від 06 квітня 2011 року
№ 384/2011, Пенсійний фонд України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра соціальної
політики. Пенсійний фонд України
входить до системи органів виконавчої
влади і забезпечує реалізацію
державної політики з питань пенсійного
забезпечення та ведення
персоніфікованого обліку надходжень
від сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Відповідно до вимог вказаного
Положення основними завданнями
Пенсійного фонду України є, зокрема,
реалізація державної політики з питань
пенсійного забезпечення та ведення
персоніфікованого обліку надходжень
від сплати єдиного внеску; керівництво
та управління солідарною системою
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування; здійснення
контролю за додержанням законодавства
про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування, правильністю
нарахування, обчислення, повнотою і
своєчасністю сплати страхових внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування (далі - страхові
внески) та інших платежів, за
достовірністю поданих відомостей про
осіб, які підлягають
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню, призначенням
(перерахунком) і виплатою пенсій,
щомісячного довічного грошового
утримання суддям у відставці та іншими
виплатами, які згідно із
законодавством здійснюються за
рахунок коштів Пенсійного фонду
України, інших джерел, визначених
законодавством.

Відповідно до п. 7 Положення Пенсійний
фонд України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
територіальні органи.

З 01.01.2011 набрав чинності Закон України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 №
2464-VI , яким визначено правові та
організаційні засади забезпечення
збору та обліку єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування -
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» застрахована
особа - фізична особа, яка відповідно до
законодавства підлягає
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню і сплачує
(сплачувала) та/або за яку сплачується
чи сплачувався у встановленому законом
порядку єдиний внесок.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платниками
єдиного внеску є: фізичні особи -
підприємці, зокрема ті, які
використовують працю інших осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством про працю, чи за
цивільно-правовим договором (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, зазначеним у витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців);
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» облік осіб,
зазначених у частині першій статті 4
цього Закону, ведеться в порядку,
встановленому Пенсійним фондом за
погодженням з фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платник
єдиного внеску зобов'язаний своєчасно
та в повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

У відповідності до частини восьмої
статті 9 Закону № 2464 платники єдиного
внеску зобов'язані сплачувати єдиний
внесок, нарахований за відповідний
базовий звітний період, не пізніше 20
числа місяця, що настає за базовим
звітним періодом.

Згідно з ч.20 ст. 9 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» єдиний внесок
підлягає сплаті незалежно від
фінансового стану платника.

Згідно з пунктом другим розділу VIII
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», з дня
набрання чинності цим Законом суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
спрощену систему оподаткування
відповідно до Указу Президента України
від 03 липня 1998 року № 727/98 «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва», розділу IV Декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року № 13-92 «Про прибутковий
податок з громадян», нараховують,
обчислюють та сплачують єдиний внесок
відповідно до цього Закону.

Взяття на облік осіб, зазначених у п. 1
ч.1 ст. 4 цього Закону, здійснюється
Пенсійним фондом шляхом внесення
відповідних відомостей до реєстру
страхувальників.

Перереєстрація платників страхових
внесків та застрахованих осіб не
здійснюється (пункт третій розділу VIII
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону № 2464 від 08.07.2010).

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» територіальний
орган Пенсійного фонду у порядку, за
формою і в строки, встановлені
Пенсійним фондом за погодженням з
центральним органом виконавчої влади у
сфері праці та соціальної політики,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти робочих днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

Відповідно до п. 2.2 та п. 2.4 розділу II
Положення про управління Пенсійного
фонду управління Пенсійного фонду
України у районах, містах і районах у
містах відповідно до покладених на
нього завдань контролює надходження
страхових внесків та інших платежів до
Фонду від підприємств, установ,
організацій та громадян, збирає у
встановленому порядку відповідну
звітність, проводить планові та
позапланові перевірки
фінансово-бухгалтерських документів,
звітів та інших документів щодо
правильності нарахування та сплати
страхових внесків, призначення
(перерахунку) і виплати пенсій,
щомісячного довічного грошового
утримання суддям у відставці та інших
виплат, які згідно із законодавством
здійснюються за рахунок коштів Фонду
та інших джерел, визначених
законодавством, цільового
використання коштів Фонду в
організаціях що здійснюють виплату і
доставку пенсій; та мають право, серед
іншого, застосовувати фінансові
санкції, адміністративні стягнення,
передбачені законом, та стягувати з
платників страхових внесків їх
несплачені суми.

Отже, управління Пенсійного фонду
України у районах, містах і районах у
містах у прийнятті рішення про
застосування штрафних санкцій за
неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою
звітності, передбаченої Законом
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», діють як
органи державної влади у здійсненні
ними владних управлінських функцій і,
відповідно, як суб'єкти владних
повноважень.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 7 та ч. 11 ст. 8 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» фізичні
особи-підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування, зобов'язані
сплачувати єдиний внесок у розмірі 34,7%
від суми, що визначається такими
платниками самостійно, при цьому сума
єдиного внеску не може бути меншою за
розмір мінімального страхового внеску.

За відповідачем станом на 01.11.2012
виникла заборгованість зі сплати
єдиного внеску, у зв'язку з чим, УПФУ в
Новоайдарському районі Луганської
області було винесено вимогу про
сплату боргу від 05.08.2013 р. №Ф-500 на суму
11310,78 грн. (а.с. 6).

Враховуючи наявність у позивача
заборгованості зі сплати єдиного
внеску, у судовому засіданні не
встановлено порушень вимог діючого
законодавства України з боку
відповідача при прийнятті ним
оскаржуваної вимоги від 05.11.2012 № Ф-220,
оскільки на момент прийняття вказаної
вимоги позивач перебував на обліку у
відповідача в якості платника
страхових внесків та не сплатив
зазначену суму єдиного внеску.

Посилання позивача щодо відсутності
такої юридичної особи як Управління
Пенсійного фонду України в
Новоайдарському районі Луганської
області ґрунтуються на помилковому
тлумаченні норм чинного законодавства,
оскільки в матеріалах справи міститься
копія витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців та довідка з
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України, що
підтверджує правовий статус
відповідача як юридичної особи, з
організаційно правовою формою - орган
державної влади (а.с.7, 8-9).

Під час вирішення даного спору судом
застосовані норми Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 06 квітня
2011 року № 384/2011, які визначають
повноваження та напрями діяльності
Пенсійного фонду та його
територіальних органів. Вказаним
Положенням передбачено, що Пенсійний
фонд є органом державної влади, входить
до системи органів виконавчої влади, та
до повноважень якого віднесено
застосування фінансових санкцій
відповідно до закону. Наведені в позові
доводи позивача не спростовують факту
порушення обов'язку останнього
сплачувати страхові внески до органів
Пенсійного фонду України. Тому в суду
відсутні підстави для визнання
незаконними дій відповідача щодо
складання вимоги про сплату боргу від
07.08.2013 № Ф-528.2.

Окрім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що вчинення дій суб'єктом
владних повноважень є способом
реалізації наданої суб'єкту владних
повноважень компетенції та процесом
реалізації наданих законом функцій
суб'єкту владних повноважень. Самі по
собі дії не тягнуть за собою будь-яких
правових наслідків для особи. Правові
наслідки для позивача несе акт
індивідуальної дії - вимога про сплату
недоїмки. Саме вона має вплив на його
права та інтереси. Виходячи із завдань
Кодексу адміністративного судочинства
України, як то захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства,
судовий захист права може бути
здійснений лише за умови наявності
порушення для фізичної чи юридичної
особи прав (чи інтересів). З огляду на
зазначене, суд зазначає, що вимоги
позивача в цій частині не підлягають
задоволенню через відсутність
порушення прав діями відповідача, а
обраний позивачем спосіб захисту в цій
частині не відповідає об'єкту
порушеного права.

Щодо позовних вимог в частині
скасування державної реєстрації УПФУ в
Новоайдарському районі Луганської
області, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України та застосовує
інші нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Кодекс адміністративного судочинства
України визначає юрисдикцію,
повноваження адміністративних судів
щодо розгляду адміністративних справ,
порядок звернення до адміністративних
судів та порядок здійснення
адміністративного судочинства (стаття
1 Кодексу адміністративного
судочинства України).

Згідно ч.1 , ч. 2 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

У відповідності із ч.1 ст.6 КАС України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Згідно із п.1 ч.2 ст.17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій ч бездіяльності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України
справа адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Пунктом 7 ч.1 ст.3 КАС України суб'єкт
владних повноважень - орган державної
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Таким чином, виходячи з системного
аналізу вищенаведених норм Кодексу
адміністративного судочинства
України, випливає, що фізична особа має
право звернутися до адміністративного
суду із позовом щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, відповідно прийнятих або
вчинених при здійсненні ними владних
управлінських функцій щодо цієї
фізичної особи.

Отже, суд прийшов до висновку, що у ФОП
ОСОБА_2 відсутнє право на звернення до
суду з вимогами про скасування
державної реєстрації управління
Пенсійного фонду України в
Новоайдарському районі Луганської
області.

Крім того, суд зазначає, що позивачем не
надано суду жодних доказів того, що
свідчили б про наявність порушень його
прав як фізичної особи з боку
відповідачів при створенні та
реєстрації управління Пенсійного
фонду України в Новоайдарському районі
Луганської області.

Таких порушень прав позивача не
встановлено при розгляді
адміністративної справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про відсутність з боку
відповідачів порушень прав, свобод та
інтересів ФОП ОСОБА_2 при створенні та
реєстрації управління Пенсійного
фонду України в Новоайдарському районі
Луганської області, через що у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 94,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Новоайдарському районі
Луганської області, Реєстраційної
служби Новоайдарського районного
управління юстиції Луганської області
про визнання дій неправомірними та
скасування державної реєстрації -
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Мар'єнко Л.М.