Справа № 804/3148/14
Суддя: Потолова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 р. Справа № 804/3148/14

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Потолової Г.В.

при секретарі - Дубровці Д.В.

за участю: представника позивача -
Кірлаш В.В.

представника відповідача - Гоцуленко
І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Приватного підприємства
«Восход» до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників податків у
м.Дніпропетровську Міжрегіонального
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ПП «Восход» звернулося до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою про визнання протиправними та
скасування податкового-повідомлення
рішення СДПІ у м.Дніпропетровську №
від 25.02.2014р., яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств у
розмірі 345'000грн. 00коп.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив суд задовольнити їх в повному
обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти адміністративного
позову заперечував, посилаючись на
законодавчі підстави своїх дій,
діяльність в межах закону та наданих
повноважень, просив суд у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, розглянувши
подані документи і матеріали, вивчивши
матеріали справи та оцінивши їх у
сукупності, при розгляді справи
виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП
«Восход» зареєстроване виконавчим
комітетом Криворізької міської ради
15.05.1992р. та зареєстроване платником
податку на додану вартість з 13.08.1997р. з
індивідуальним податковим номером
59.

В період з 29.01.2014р. по 10.02.2014р. на
підставі наказу СДПІ з обслуговування
великих платників податків у
м.Дніпропетровську від 23.01.2014р. №37
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ПП «Восход» (код за
) з питань дотримання вимог
чинного податкового, валютного та
іншого законодавства при здійсненні
фінансово-господарської діяльності з
ПрАТ «Страхова компанія «Прогрес-Фонд»
(код за ) за період з 01.04.2011р.
по 31.12.2012р.

За результатами перевірки 12.02.2014р.
відповідачем складено Акт №
5/28-01-51-04-14/13464132.

Не погодившись з висновками Акту
перевірки 17.02.2014р. ПП «Восход»
направлено заперечення до
Криворізького управління СДПІ з ОВП у
м.Дніпропетровську.

Листом відповідача № 4599/10/28-01-51-04-14 від
20.02.2014р.позивачу повідомлено про
відсутність підстав для перегляду
висновків перевірки та їх
обґрунтованість і відповідність
нормам законодавства.

На підставі Акту перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення рішення за № від
25.02.2014р.,яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств у сумі
345'000грн.00коп.

В Акті перевірки податковим органом
зазначено, що витрати позивача по
операціях з ПрАТ «СК «Прогрес-Фонд» не
пов'язані з господарською діяльністю
та не підтверджені первинними
документами.

Внаслідок чого, відповідач дійшов
висновку про завищення витрат, які
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування на суму 1' 500' 000грн. (в т.ч.
у 4 кварталі 2011 року), що призвело до
заниження об'єкта оподаткування за 2-4
квартали 2011 року.

Також, в акті перевірки відповідач
дійшов висновку, що витрати ПП «Восход»
на здійснення страхових платежів за
Генеральними договорами добровільного
страхування фінансових ризиків згідно
страхового тарифу 15% у загальній сумі 1'
500' 000грн. не обумовлені економічною
доцільністю та жодним чином не
пов'язані з господарською діяльністю
позивача.

Отже, відповідач дійшов висновку, що
правочини між ПП «Восход» та ПрАТ «СК
«Прогрес-Фонд» здійснені без мети
настання реальних наслідків
страхування.

Внаслідок чого, відповідач вважає, що
позивачем було занижено податок на
прибуток за 2-4 квартали 2011 року на суму
345'000грн. 00коп. (в т.ч. за 4 квартал 2011
року).

Не погоджуючись з такими висновками та
рішенням податкового органу, позивач
звернувся до суду за захистом своїх
прав, свобод та інтересів з відповідним
адміністративним позовом.

В обґрунтування своїх вимог та на
спростування висновків податкового
органупозивач посилається на наступне.

Так, згідно Генеральних договорів
добровільного страхування фінансових
ризиків №1003/11-317 та №1003/12-317 від 03.10.2011р.,
укладених між ПрАТ «Страхова компанія
«Прогрес-Фонд» (страховик) та ПП
«Восход» (страхувальник), страховик
зобов'язується за обумовлену в
договорі плату (страховий платіж) при
настанні передбаченого в договорі
страхового випадку відшкодувати
страхувальнику заподіяні внаслідок
цієї події збитки (страхове
відшкодування) в межах обумовленої
договором страхової суми.

Предметом договорів визначено майнові
інтереси ПП «Восход».

Позивачем, відповідно до платіжних
доручень:

- №2530 від 20.10.2011р. перераховано
страховий платіж згідно договору
№1003/11-317 від 03.10.2011р.

- №2531 від 20.10.2011р. перераховано
страховий платіж згідно договору
№1003/12-317 від 03.10.2011р.

31.10.2011р. ПП «Восход» та ПрАТ «Страхова
компанія «Прогрес-Фонд» склали акти
виконаних робіт по Генеральним
договорам добровільного страхування
фінансових ризиків №1003/11-317 та №1003/12-317
від 03.10.2011р.

Страховик прийняв на страхування
фінансові ризики страхувальника на
підставі Генеральних договорів
добровільного страхування фінансових
ризиків згідно заяв підтверджень.

Позивач зазначає, що відповідно до
вищезазначених договорів страхував
свої фінансові ризики при здійсненні
господарської діяльності з ПАТ
«АрселорМіттал Кривий Ріг» згідно
договору №3/І-1202 від 29.12.2010р., предмет
якого - виготовлення брикетів зі
скрапу, та згідно договору №5/І-1203 від
9.12.2010р., предмет якого - виконання робіт
по розробці і переробці
сталеплавильних та доменних шлакових
відвалів.

Позивач звертає увагу, що у
перевіряємому періоді страхових подій
не виникало, тому ПрАТ «Страхова
компанія «Прогрес-Фонд» не
виплачувались ПП «Восход» страхові
відшкодування, передбачені умовами
Генеральних договорів добровільного
страхування фінансових ризиків
№1003/11-317 від 03.10.2011р., №1003/12-317 від 03.10.2011р.

Також, позивач вказує, що контроль за
додержанням ліцензійних умов
провадження страхової діяльності є
складовою частиною державного
регулювання та нагляду за страховою
діяльністюі належить до компетенції
іншого органу - Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України.

Згідно Указу Президента України від
23.11.2011р. №1069/2011 Держфінпослуг
ліквідовано, а Указом Президента від
23.11.2011р. №1070/2011 повноваження щодо
державного регулювання та нагляду за
страховою діяльністю надано
Національній комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг.

Відомості з вищезазначених установ про
відсутність у ПрАТ «Страхова компанія
«Прогрес-Фонд» можливості здійснювати
захист майнових інтересів фізичних та
юридичних осіб відсутні.

Позивач вважає, що підставою для
проведення перевірки господарських
взаємовідносин ПП «Восход» з ПрАТ
«Страхова компанія «Прогрес-Фонд» була
перевірка ДПІ у Шевченківському районі
ГУ Міндоходів у м.Києві діяльності ПрАТ
«Страхова компанія «Прогрес-Фонд» з
питання дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства, за
результатами якої складено акт
перевірки та винесено податкове
повідомлення-рішення.

При цьому, позивач звертає увагу, що на
час розгляду даної адміністративної
справи результати перевірки ПрАТ
«Страхова компанія «Прогрес-Фонд»
оскаржені.

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від
27.12.2013р. по справі №826/18310/13-а визнано
протиправним та скасоване податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м.Києві № від 18.09.2013 р., прийняте
на підставі Акту перевірки № 445/2250/30303336
від 19.07.2013 р.

Отже, позивач вважає складання
відповідачем Акту перевірки з
відповідними висновками та
донарахування ПП «Восход» податку на
прибуток на суму 345'000грн.00коп.
безпідставними.

Крім того, позивач звертає увагу, що
жодним нормативно-правовим актом не
передбачено право податкового органу
самостійно, в позасудовому порядку,
визнавати нікчемними правочини,
укладені, зокрема між позивачем та ПрАТ
«Страхова компанія «Прогрес-Фонд».
Договори страхування не визнавалися
недійсними у судовому порядку.

Таким чином, позивач вважає
господарські операції між ПП «Восход»
та ПрАТ «Страхова компанія
«Прогрес-Фонд» реальними, законними та
такими, що направлені на настання
правових наслідків, які обумовлені
ними та підтверджені належним чином
складеними первинними документами.

Відповідач проти позову заперечує.
Письмові заперечення аналогічні
доводам акту перевірки та долучені до
матеріалів справи.

В обґрунтування заперечень, які
підтримані представником у судовому
засіданні, відповідач зазначає, що в
ході перевірки встановлено, завищення
ПП «Восход» витрат, які враховуються
при визначенні об'єкта оподаткування, у
24 кварталах 2011р. на суму 1'500'000грн.00коп.
за рахунок витрат по операціях з ПрАТ
«Страхова компанія «Прогрес-Фонд», що
не пов'язані із господарською
діяльністю та не підтверджені
достовірними первинними документами,
та заниження податку на прибуток за цей
період на 345'000грн.00коп.

Відповідач зазначає, що платником на
запит перевіряючих не надано пояснення
та копії первинних і інших документів,
які визначають зміст та розмір
можливих збитків внаслідок
невиконання (неналежного виконання)
ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»
зобов'язань за контрактами, а також
пояснень, копій первинних документів,
які визначають місце складання
Заяв-підтверджень на добровільне
страхування фінансових ризиків та
підтверджують факт їх щоденного
підписання директором ПП «Восход»
Павлушиним О.Г. та головою правління
ПрАТ «Страхова компанія «Прогрес-Фонд»
Опанасенком Г.П. у період з 03.10.2011р. по
31.10.2011р, що ставить під сумнів
достовірність Заяв-підтверджень.

За результатами дослідження
Генеральних договорів добровільного
страхування фінансових ризиків
№1003/11-317 від 03.10.2011р., №1003/12-317 від
03.10.2011р., а також складених на їх
виконання первинних документів,
податковим органом встановлено, що
правочини між ПП «Восход» та ПрАТ
«Страхова компанія «Прогрес-Фонд»
здійснені без мети настання реальних
наслідків страхування, тим самим
суперечать моральним засадам
суспільства, порушують публічний
порядок і згідно ст.228 Цивільного
кодексу України є нікчемними.

Також, відповідач зазначає, що
використання акту ДПІ у
Шевченківському районі м.Києва від
19.07.2013р. №445/2250/30303336 слугувало лише
другорядним фактором. Вищезазначена
постанова не набрала законної сили, а
тому жодним чином не впливає на
правомірність висновків за наслідками
перевірки.

Отже, виходячи з вищенаведеного,
відповідач вважає, що висновки за
результатами перевірки зроблено на
підставі даних податкової звітності
позивача, відповідають чинному
законодавству і є обґрунтованими, а
доводи та аргументи, наведені у
позовній заяві, їх не спростовують.

Відповідач вважає податкове
повідомлення-рішення № від
25.02.2014р. прийнятим відповідно до вимог
Податкового кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, надані у
судовому засіданні документі та
пояснення, оцінивши їх у сукупності,
суд не погоджується з висновками
відповідача з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів,
регулюються Податковим кодексом
України №2755-VІ від 02.12.2010 (із змінами та
доповненнями). Зокрема, кодекс визначає
вичерпний перелік податків та зборів,
що справляються в Україні, та порядок
їх адміністрування, платників податків
та зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

У відповідності пп.20.1.4 п.20.1 ст.20
Податкового кодексу України,
встановлено, що органи державної
податкової служби мають право:
проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Пунктом 75.1 ст.75 Податкового кодексу
України, зазначено, що органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Особливості проведення документальної
невиїзної перевірки передбачені ст. 79
Податкового кодексу України. Так,
згідно з п. 79.1 цієї статті
документальна невиїзна перевірка
здійснюється у разі прийняття
керівником органу державної
податкової служби рішення про її
Доведення та за наявності обставин для
проведення документальної перевірки,
визначених ст.ст. 7 та 78 цього Кодексу.
Документальна невиїзна перевірка
здійснюється на підставі зазначених у
п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 цього Кодексу
документів та даних, наданих платником
податків у зазначених цим Кодексом
випадках, або отриманих в інший спосіб,
передбачений законом.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Матеріалами справи (первинними
документами) спростовані висновки
відповідача щодо відсутності реальних
операцій, реального настання наслідків
за результатами вчинення правочинів
між ПП «Восход» та ПрАТ «СК
«Прогрес-Фонд» (т.1 а.с.86-153, 240-245).

Економічна доцільність правочинів та
зв'язок із господарською діяльністю
позивача підтверджуються доданими до
матеріалів справи документами (т.1
а.с.163-237; т.2 а.с.23-32).

Наведені документи підтверджують
доводи позивача та спростовують
висновки відповідача.

ПП „Восход" в перевіряємому періоді
виконувало:

1) Договір № 3/1-1202 від 29.12.10 року,
укладений між ВАТ „АрселорМіттал
Кривий Ріг" (Покупець) та ПП «Восход»
(Продавець), згідно умов якого останній
прийняв зобов'язання щодо виготовлення
брикетів зі скрапу.

Орієнтований загальний річний обсяг
постачання продукції на момент
укладення договору становить 141760 т.

Загальна вартість договору на момент
укладення становить 95'773'056грн. 00коп. у
т.ч. ПДВ 15' 962' 176грн. 00коп.(Додаток№1).

2) Договір №5/1-1203 від 29.12.10 року,
укладений з ВАТ «АрселорМіттал Кривий
Ріг»,згідно умов якого ПП «Восход»
(виконавець)повинен виконати роботи по
розробці та переробці сталеплавильних
та доменних шлаків.

Орієнтовний річний обсяг постачання
продукції становить 676451 т. у т.ч. скрапу
сталевого та чавунного 336380 т. шлаку
сталеплавильного збагаченого 340071 т.

ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»
(замовник) прийняв зобов'язання
оплачувати виконавцю послуги по витягу
скрапу, брухту і збагаченого шлаку при
розробці шлакових відвалів відповідно
до місячних Специфікацій.

Загальна вартість договору склала
67'810'980грн. 00коп. з урахуванням ПДВ. Ціна
послуг по витягу продукції є незмінною
на протязі дії договору. (Додаток №2).

З наявних у справі матеріалів та
наданих представником позивача у
судовому засіданні пояснень
вбачається, що станом на 01.10.2011 року
заборгованість ВАТ „АрселорМіттал
Кривий Ріг" перед ПП «Восход» по
Договорам № 3/1-1202 від 29.12.10 року та
№5/1-1203 від 29.10.2011 року склала 6'639'834грн.
86коп., маючи тенденцію до зростання,
відповідно до обігово-сальдової
відомості по рахунку:361 за Договорами;
Контрагенти: ВАТ «АрселорМітталл
Кривий Ріг» за жовтень 2011 рік. (Додаток
№3)

Суд вважає доведеними в ході судового
розгляду адміністративної справи
обставини, що з метою уникнення
збитків, внаслідок невиконання
(неналежного виконання) контрагентом
ВАТ «АрселорМітталл Кривий Ріг» своїх
зобов'язань, укладення позивачем
Договорів страхування.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного
кодексу України, підставою недійсності
правочину, є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1 та 5 статті 203 Цивільного
кодексу України, передбачено, що зміст
правочину не може суперечити Кодексу,
іншим актам цивільного законодавства,
а також, моральним засадам суспільства.
Правочин, має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно ст.204 Цивільного кодексу України
зазначено, що правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним, тобто,
презумпція правомірності правочину.

Відповідно до ч.2 ст.215 Цивільного
кодексу України, недійсним, є лише
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин).

Згідно зі ст.228 Цивільного кодексу
України, правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

В постанові Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
зазначено перелік правочинів, які є
нікчемними, як такі, що порушують
публічний порядок, визначений статтею
228 ЦК:

- правочини, спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина;

- правочини, спрямовані на знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Такими, є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження,
або незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею,
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу, або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права, тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК, має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини, може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним, тощо.

Крім того, з 01 січня 2011 року, набули
чинності зміни, внесені до Цивільного
кодексу України, зокрема, було
викладено частину першу ст.203, у новій
редакції та доповнено ст.228 частиною
третьою.

З набуттям чинності зазначеними
змінами, податкові органи не повинні
посилатись на нікчемність правочинів
та господарських зобов'язань платників
податків, відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.228 ЦК
України, як на правову підставу для
донарахування податкових зобов'язань.

З урахуванням вищевказаного, можна
дійти висновку, що законодавець з
01.01.2011року, виключив правочини, які були
укладені з метою, суперечною інтересам
держави та суспільства з кола
нікчемних і відніс такі правочини до
оспорюваних, тобто таких, які можуть
бути визнані недійсними, виключно
судом.

При цьому, з урахуванням норм статей 44
та 61 Податкового кодексу України, саме
на контролюючи органи покладається
обов'язок контролювати правильність
формування даних податкового обліку
платників податків, у тому числі щодо
правильності складання та
достовірності первинних документів.

Стаття 19 Конституції України
зобов'язує органи державної влади
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Таким чином, висновки, викладені в
Акті перевірки від 12.02.2014р. №
5/28-01-51-04-14/13464132, не відповідають
обставинам справи. Викладені в Акті
перевірки факти та висновки є
безпідставними, оскільки ґрунтуються
на припущеннях і не містять достатніх
фактичних даних на підтвердження
умовиводів про нікчемність правочинів,
а відповідно є такими, що вчинені з
порушенням норм чинного законодавства
України.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що оспорювані доводи
відповідача не відповідають нормам
податкового законодавства, а тому
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства України
повернути пропорційно задоволених
вимог з Державного бюджету України
позивачу - Приватному підприємству
«Восход» судові витрати у розмірі
488грн. 00коп., сплачені квитанцією № 8
від 25.02.2014 р.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.11, 86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Приватного
підприємства «Восход» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників податків у
м.Дніпропетровську Міжрегіонального
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
задовольнити.

Скасувати податкове-повідомлення
рішення Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників податків у
м.Дніпропетровську Міжрегіонального
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області№ від
25.02.2014р.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного підприємства
«Восход» судові витрати у розмірі
488грн. 00коп. (чотириста вісімдесят вісім
грн. 00коп.)

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку апеляційного
оскарження, а у разі її апеляційного
оскарження - з моменту проголошення
судового рішення суду апеляційної
інстанції.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у десятиденний
строк з дня отримання копії постанови,
виготовленої у повному обсязі.

Текст постанови у повному обсязі
виготовлений 14.04.2014 р.

Суддя
Г. В. Потолова