Справа № 826/17680/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2014-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Міленіум Ессет Менеджмент”

до

Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві

про

визнання недійсною податкової консультації, зобов’язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Міленіум Ессет Менеджмент” (далі по тексту – позивач, ТОВ “Міленіум Ессет Менеджмент”) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві (далі по тексту – відповідач, ГУ Міндоходів), в якому просить: 1) визнати недійсною надану відповідачем індивідуальну податкову консультацію у формі листі від 11 вересня 2014 року №8722/10/26-15-11-01-08; 2) зобов’язати відповідача надати позивачу нову податкову консультацію з урахуванням висновків суду; 3) зобов’язати відповідача подати звіт про виконання постанови суду.

В судовому засіданні 27 листопада 2014 року представники позивача позовні вимоги підтримали, представник відповідача проти позову заперечив; сторонами заявлено спільне клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ “Міленіум Ессет Менеджмент” звернулось до Державної фіскальної служби України із запитом про надання письмової податкової консультації від 15 серпня 2014 року №141/2014, в якому просило надати роз’яснення з наступного питання: чи стосуються зміни, внесені до підпункту 136.1.9 пункту 136.1 статті 136 Податкового кодексу України, доходів інститутів спільного інвестування, отриманих у вигляді процентів, нарахованих за активами таких інститутів.

За дорученням Державної фіскальної служби України ГУ Міндоходів розглянуло запит позивача та у листі від 11 вересня 2014 року №8722/10/26-15-11-01-08 “Про надання роз’яснення” повідомило, що починаючи з 03 серпня 2014 року, до інших доходів, враховуються при обчисленні об’єкта оподаткування та визначаються відповідно до пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України, включаються доходи, отримані інститутами спільного інвестування та фондами операцій з нерухомістю у вигляді процентів, нарахованих за активами інститутів спільного інвестування та активами фондів операцій з нерухомістю.

Позивач не погоджується із наданою податковою консультацією, оскільки вона не відповідає нормам Податкового кодексу України, які регулюють порядок сплати податку на прибуток; та вважає, що з урахуванням змін, внесених підпунктом 4 пункту 1 розділу І Закону України від 31 липня 2014 року №1621-VII “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України”, які набрали чинності 03 серпня 2014 року, скасовано пільгу з оподаткування доходів у вигляді процентів, нарахованих за активами, а буквальне значення норми підпункту 136.1.9 пункту 136.1 статті 136 Податкового кодексу України вказує, що словосполучення “крім доходів, отриманих у вигляді процентів, нарахованих за такими активами” стосується лише активів фондів операцій з нерухомістю і не стосується інститутів спільного інвестування.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з тих підстав, що надана податкова консультація не суперечить нормам або змісту податку, та не породжує у позивача обов’язків щодо певного застосування норм чинного законодавства.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред’явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

За визначенням підпункту 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова консультація – це допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Відповідно до пункту 52.1 статті 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Згідно з пунктом 52.2 статті 52 Податкового кодексу України податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Пункти 52.4 та 52.5 Податкового кодексу України встановлюють, що консультації надаються контролюючими органами. Контролюючі органи мають право надавати консультації виключно з тих питань, що належать до їх повноважень.

У пункті 53.1 статті 53 Податкового кодексу України визначено наслідки застосування податкових консультацій, а саме: не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.

Відповідно до пункту 53.3 статті 53 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій або електронній формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

З наведених норм Податкового кодексу України вбачається, що, хоча індивідуальна податкова консультація не має обов’язкового характеру, однак може бути оскаржена платником податків до суду, якщо, на його думку, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Таким чином, суду належить встановити чи відповідає надана податкова консультація нормам і змісту відповідного податку чи збору.

Виходячи з нормативного визначення податкової консультації та змісту наданої відповіді ГУ Міндоходів, суд встановив, що роз’яснення, викладене у листі від 11 вересня 2014 року №8722/10/26-15-11-01-08 “Про надання роз’яснення”, містить у собі питання практичного використання конкретних норм Податкового кодексу України в частині визначення об’єкта оподаткування податком на прибуток, а тому вважається податковою консультацією.

Вирішуючи питання про відповідність податкової консультації, викладеної у листі ГУ Міндоходів від 11 вересня 2014 року №8722/10/26-15-11-01-08 “Про надання роз’яснення” (далі по тексту – податкова консультація), нормам та змісту відповідного податку, суд виходить із наступного.

Підпунктом 136.1.9 пункту 136.1 статті 136 Податкового кодексу України, в редакції, яка діяла до 03 серпня 2014 року, визначено, що для визначення об’єкта оподаткування не враховуються такі доходи: суми коштів спільного інвестування, а саме коштів, залучених від інвесторів інститутів спільного інвестування, доходи від проведення операцій з активами таких інститутів та доходи, нараховані за активами зазначених інститутів, а також кошти, залучені від власників сертифікатів фондів операцій з нерухомістю, доходи від проведення операцій з активами фондів операцій з нерухомістю та доходи, нараховані за активами фондів операцій з нерухомістю, створених відповідно до закону.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Закону України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України” від 31 липня 2014 року №1621-VII, який набрав чинності 03 серпня 2014 року внесено зміни до Податкового кодексу України, а саме підпункт 136.1.9 пункту 136.1 статті 136 доповнено словами “крім доходів, отриманих у вигляді процентів, нарахованих за такими активами”.

Таким чином, з 03 серпня 2014 року підпункт 136.1.9 пункту 136.1 статті 136 Податкового кодексу України має наступну редакцію: для визначення об’єкта оподаткування не враховуються доходи: суми коштів спільного інвестування, а саме коштів, залучених від інвесторів інститутів спільного інвестування, доходи від проведення операцій з активами таких інститутів та доходи, нараховані за активами зазначених інститутів, а також кошти, залучені від власників сертифікатів фондів операцій з нерухомістю, доходи від проведення операцій з активами фондів операцій з нерухомістю та доходи, нараховані за активами фондів операцій з нерухомістю, створених відповідно до закону, крім доходів, отриманих у вигляді процентів, нарахованих за такими активами.

Зміст наведеної правової норми дозволяє розділити доходи, які не враховуються для визначення об’єкта оподаткування на такі групи:

- суми коштів спільного інвестування, а саме коштів, залучених від інвесторів інститутів спільного інвестування, доходи від проведення операцій з активами таких інститутів та доходи, нараховані за активами зазначених інститутів, тобто суми доходу, що стосуються інститутів спільного інвестування;

- кошти, залучені від власників сертифікатів фондів операцій з нерухомістю, доходи від проведення операцій з активами фондів операцій з нерухомістю та доходи, нараховані за активами фондів операцій з нерухомістю, тобто суми доходу, пов’язані із фондами операцій з нерухомістю.

Виходячи з буквального змісту підпункту 136.1.9 пункту 136.1 статті 136 Податкового кодексу України, синтаксичної побудови та зв’язку між граматичними компонентами, на думку суду, слова “крім доходів, отриманих у вигляді процентів, нарахованих за такими активами” не стосуються активів інститутів спільного інвестування, а можуть бути застосовані щодо активів фондів операцій з нерухомістю.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об’єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Пунктом 135.5 статті 135 Податкового кодексу України передбачено, що інші доходи включають: доходи у вигляді дивідендів, отриманих від нерезидентів, крім визначених підпунктом 153.3.6 пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу, процентів, роялті, від володіння борговими вимогами.

З огляду на викладене, вбачається, що із набранням чинності Законом України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України” від 31 липня 2014 року №1621-VII в частині доповнення підпункту 136.1.9 пункту 136.1 статті 136 Податкового кодексу України словами “крім доходів, отриманих у вигляді процентів, нарахованих за такими активами”, до складу інших доходів також підлягають включенню проценти, нараховані за активами фондів операцій з нерухомістю.

Таким чином, вірною є позиція позивача про те, що зміни, внесені до підпункту 136.1.9 пункту 136.1 статті 136 Податкового кодексу України, не стосуються доходів інститутів спільного інвестування, отриманих у вигляді процентів, нарахованих за активами таких інститутів.

При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача на позицію Міністерства доходів і зборів України, викладену в офіційному виданні “Вісник” за серпень 2014 року №31, та тлумачення підпункту 136.1.9 пункту 136.1 статті 136 Податкового кодексу України в базі знань офіційного порталу Державної фіскальної служби України, оскільки роз’яснення Міністерства доходів і зборів України та Державної фіскальної служби України носять інформативний характер та не узгоджуються зі змістом підпункту 136.1.9 пункту 136.1 статті 136 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що податкова консультація, викладена у листі ГУ Міндоходів від 11 вересня 2014 року №8722/10/26-15-11-01-08 “Про надання роз’яснення”, суперечить нормам підпункту 136.1.9 пункту 136.1 статті 136 Податкового кодексу України та має бути визнана недійсною, що є підставою для зобов’язання відповідача надати ТОВ “Міленіум Ессет Менеджмент” нову податкову консультацію з урахуванням висновків суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ГУ Міндоходів не доведено правомірності та обґрунтованості наданої податкової консультації з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому, виходячи з формулювання позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ “Міленіум Ессет Менеджмент” підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Відповідно до пункту 4 частини першої 163 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений судом строк для подання суб’єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно), є складовою резолютивної частини постанови.

Оскільки дана постанова вимагає від ГУ Міндоходів вчинення певних дій, суд вважає за можливе встановити для суб’єкта владних повноважень-відповідача строк для подання звіту про виконання вказаної постанови у десять днів з дня набрання нею законної сили.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Міленіум Ессет Менеджмент” задовольнити повністю.

2. Визнати недійсною податкову консультацію Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві, викладену у листі від 11 вересня 2014 року №8722/10/26-15-11-01-08 “Про надання роз’яснення”.

3. Зобов’язати Головне управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві надати Товариству з обмеженою відповідальністю “Міленіум Ессет Менеджмент” нову податкову консультацію з урахуванням висновків суду.

4. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Міленіум Ессет Менеджмент” понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні вісім копійок).

5. Встановити Головному управлінню Міністерства доходів і зборів України у місті Києві строк у десять днів з дня набрання постановою законної сили для подання звіту про виконання постанови.

6. Попередити Головне управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві про можливість застосування заходів, передбачених частиною другою статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко