Справа № 826/9750/14
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9750/14
Головуючий у 1-й інстанції: Маруліна
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

16 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Ісаєнко Ю.А., Федотова І.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_2, представника відповідача -
Калініченко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 27 серпня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх
справ України про визнання
бездіяльності протиправною, визнання
позивача звільненим,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_4 звернувся до Окружного
адміністративного суду з позовом до
Міністерства внутрішніх справ України
про визнання протиправною
бездіяльності щодо не проведення
звільнення з державної служби слідчого
СВ Нахімовського РВ УМВС України в м.
Севастополі, державного службовця 15-го
рангу ОСОБА_4, згідно з заявою від 27.03.2014;
визнання звільненим слідчого СВ
Нахімовського РВ УМВС України в м.
Севастополі ОСОБА_4 з державної служби
з 27.03.2014 на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП
України у зв'язку із зміною істотних
умов праці.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
серпня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на те, що
висновки суду не відповідають
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, які прибули в судове
засідання, перевіривши матеріали
справи та дослідивши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_4 подав Міністру внутрішніх справ
України заяву від 21.03.2014 про
переведення на іншу рівнозначну посаду
в зв'язку з істотними змінами умов
праці на посаді слідчого СВ
Нахімовського РВ УМВС України в м.
Севастополі (не допуск до робочого
місця, блокування цифрового підпису
доступу до Єдиного реєстру досудових
розслідувань, неможливість виконання
службових обов'язків у зв'язку з його
відмовою від співпраці із
самопроголошеною владою Республіки
Криму, міста Севастополя та органами
Російської Федерації), яку отримано УДЗ
МВС України 26.03.2014 за №К-4530,
Департаментом кадрового забезпечення
МВС України 27.03.2014 вх. №К-463.

Позивачем 27.03.2014 подано на ім'я Міністра
внутрішніх справ України заяву про
звільнення з державної служби на
підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, яку
отримано УДЗ МВС України 16.04.2014 за
№К-5968, Департаментом кадрового
забезпечення МВС України 16.04.2014 вх.
№К-642

Листом від 19.05.2014 вих. №6/1/1-3075 за
підписом начальника Департаменту
кадрового забезпечення МВС України у
проведенні звільнення з державної
служби позивачу було відмовлено з
посиланням на ст. 45 Закону України «Про
державну службу».

Вважаючи вказану відмову протиправною,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем не допущено
протиправної бездіяльності, оскільки
питання звільнення позивача не
належить до повноважень Міністерства
внутрішніх справ України.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Суспільні відносини, які охоплюють
діяльність держави щодо створення
правових, організаційних, економічних
та соціальних умов реалізації
громадянами України права на державну
службу, а також загальні засади
діяльності, статус державних
службовців, які працюють в державних
органах та їх апараті, регулює та
визначає Закон України «Про державну
службу».

У відповідності із ч. 1 ст. 30 Закону
України "Про державну службу" державна
служба припиняється, передусім, із
загальних підстав, передбачених
Кодексом законів про працю, а також з
підстав, визначених даною статтею.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 36
Кодексу законів про працю України
підставою для припинення трудового
договору є відмова працівника від
переведення на роботу в іншу
місцевість разом з підприємством,
установою, організацією, а також
відмова від продовження роботи, у
зв'язку із зміною істотних умов праці.

Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП
України трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частин третьої,
четвертої статті 24 КЗпП України
укладення трудового договору
оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.

Згідно з частиною восьмою статті 7
Закону України від 20 грудня 1990 року
«Про міліцію» в Автономній Республіці
Крим, областях, містах, районах, на
транспорті міліцією керують
відповідно начальники головних
управлінь, управлінь Міністерства
внутрішніх справ України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, на транспорті,
начальники районних, районних у містах,
міських, лінійних управлінь (відділів)
головних управлінь, управлінь
Міністерства внутрішніх справ України
в Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі.

Положенням про Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в місті Києві, затвердженим наказом МВС
України від 02 лютого 2004 року №94 «Про
затвердження положень про
територіальні і на транспорті органи
МВС України», визначено повноваження
начальника УМВС, в тому числі,
підписувати накази УМВС та
забезпечувати контроль їх виконання.

Відповідно до довідки від 16.01.2014 №2/3,
виданої відділом кадрового
забезпечення Управління МВС України в
місті Севастополі, ОСОБА_4 перебуває на
посаді слідчого СВ Нахімовського РВУ
МВС України в м. Севастополі. Як
зазначено позивачем в позовній заяві,
та не заперечувалось відповідачем,
наказом УМВС України в м. Севастополі
від 06.09.2013 №131 о/с ОСОБА_4 прийнято на
державну службу на посаду слідчого
слідчого відділення Нахімовського
районного відділу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
у м. Севастополі з наданням 15-го рангу
державного службовця.

Відповідно до частини першої статті 16
Закону України «Про міліцію» особовий
склад міліції складається з
працівників, що проходять державну
службу в підрозділах міліції, яким
відповідно до чинного законодавства
присвоєно спеціальні звання міліції.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що оскільки ОСОБА_4 був
призначений саме на державну службу на
посаду слідчого слідчого відділу
Нахімовського РВ УМВС України в м.
Севастополі наказом цього Управління
без присвоєння спеціального звання
міліції, то вважається, що позивач
уклав трудовий договір саме з
начальником УМВС України в м.
Севастополі.

Таким чином, звільнення позивача з
публічної служби у розумінні статей 21,
23 КЗпП України як за бажанням
працівника так і з ініціативи власника
перебуває в повноваженнях лише
начальника УМВС України в м.
Севастополі.

Відповідно до частини сьомої статті 7
Закону України «Про міліцію» Міністр
внутрішніх справ України здійснює
керівництво всією міліцією України.

Повноваження Міністра внутрішніх
справ України визначено статтею 7
Закону України «Про міліцію»,
Положенням про Міністерство
внутрішніх справ України, затвердженим
Указом Президента України від 6 квітня
2011 року № 383/2011 (із змінами і
доповненнями), відповідно до
підпунктів 13, 14, 15 пункту 11 якого
Міністр призначає на посади та
звільняє з посад начальників головних
управлінь, управлінь МВС України в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, на
транспорті, їх перших заступників і
заступників; призначає на посади та
звільняє з посад начальників районних,
районних в містах, міських управлінь
(відділів), лінійних управлінь
(відділів); призначає на посади та
звільняє з посад ректорів, перших
проректорів та проректорів вищих
навчальних закладів МВС України;
затверджує положення про самостійні
структурні підрозділи апарату
Міністерства, призначає на посади та
звільняє з посад керівників та
заступників керівників структурних
підрозділів апарату Міністерства та
працівників патронатної служби
Міністра.

З огляду на викладене, колегія суддів
зазначає, що Міністр внутрішніх справ
України не наділений повноваженнями
щодо звільнення з державної служби
ОСОБА_4 на підставі поданої ним заяви
від 27.03.2014 згідно з положеннями КЗпП
України.

Що стосується підстав звільнення,
зазначених в заяві позивача від 27.03.2014,
а саме в зв'язку з істотними змінами
умов праці, то колегія суддів зазначає,
що МВС України не вчиняло будь-яких
заходів, направлених на зміну істотних
умов праці працівників Нахімовського
РВ УМВС України в м. Севастополі.

Так, відповідно до частини третьої
статті 32 КЗпП України про істотних умов
праці - систем та розмірів оплати праці,
пільг, режиму роботи, встановлення або
скасування неповного робочого часу,
суміщення професій, зміну розрядів і
найменування посад та інших - працівник
повинен бути повідомлений не пізніше
ніж за два місяці.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів»роз'яснено, що припинення
трудового договору за пунктом 6 статті
36 Кодексу законів про працю України при
відмові працівника від продовження
роботи зі зміненими істотними умовами
праці може бути визнане обґрунтованим,
якщо зміна істотних умов праці при
продовженні роботи за тією ж
спеціальністю, кваліфікацією чи
посадою викликана змінами в
організації виробництва і праці
(раціоналізацією робочих місць,
введенням нових форм організації
праці, у тому числі перехід на бригадну
форму організації праці, і, навпаки,
впровадженням передових методів,
технологій тощо).

Таким чином, зазначені позивачем
обставини, а саме - не допуск до
робочого місця, блокування цифрового
підпису доступу до Єдиного реєстру
досудових розслідувань, неможливість
виконання службових обов'язків у
зв'язку з його відмовою від співпраці
із самопроголошеною владою Республіки
Криму, міста Севастополя та органами
Російської Федерації - не можна
розцінювати як істотні зміни умов
праці.

Відповідно до статті 2 Закону України
від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про
забезпечення прав і свобод громадян та
правовий режим на тимчасово окупованій
території України», який з 26 квітня 2014
року набрав чинності, цей Закон
визначає статус території України,
тимчасово окупованої внаслідок
збройної агресії Російської Федерації,
встановлює особливий правовий режим на
цій території, визначає особливості
діяльності державних органів, органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ і організацій в умовах цього
режиму, додержання та захисту прав і
свобод людини і громадянина, а також
прав і законних інтересів юридичних
осіб.

Як встановлено судом першої інстанції,
з урахуванням ситуації, яка склалася
на окупованій території Автономної
Республіки Крим та міста Севастополя,
на офіційному сайті Міністерства
внутрішніх справ України розміщено
Звернення Колегії МВС до міліції Криму
від 19.03.2014, в якому запропоновано всім
працівникам міліції Криму та
Севастополя, які залишилися вірними
Присязі, висловити побажання щодо
проходження служби в інших регіонах
України.

Для цього позивачеві необхідно виїхати
на материкову частину України і до
будь-якого управління МВС України
подати заяву, в якій зазначити про
конкретне місце подальшої роботи з
одночасним поданням, за бажанням, заяви
про звільнення. В такому випадку особу
буде переведено за її заявою, а в
подальшому звільнено в межах діючого
законодавства України.

Щодо позовної вимоги визнати
звільненим слідчого СВ Нахімовського
РВ УМВС України в м. Севастополі з
державної служби з 27.03.2014 на підставі
пункту 6 статті 36 КЗпП України у зв'язку
із зміною істотних умов праці, колегія
суддів зазначає наступне.

Так, суд не вправі втручатись в
повноваження та діяльність суб'єктів
владних повноважень, або ж підміняти
їх.

Така позиція суду щодо неможливості
підміняти собою органи владних
повноважень, повністю узгоджується із
позицією Верховного суду України,
викладеною в постанові Пленуму № 13 від
24.10.2008 року, згідно якої, суд не може
підміняти державний орган, рішення
якого оскаржується, приймаючи замість
нього рішення, яке визнається
протиправним, інше рішення, яке б
відповідало закону, та давати вказівки,
які б свідчили про вирішення питань,
які належать до компетенції такого
суб'єкта владних повноважень та з
позицією Європейського суду з прав
людини, який неодноразово зазначав, що
завдання суду при здійсненні його
контрольної функції полягає не в тому,
щоб підміняти органи влади держави, і
суд не повинен підміняти думку
національних органів будь-якою своєю
думкою.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що позовна вимога стосовно
визнання звільненим слідчого СВ
Нахімовського РВ УМВС України в м.
Севастополі з державної служби з 27.03.2014
на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП
України у зв'язку із зміною істотних
умов праці не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
серпня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Судді:
Ю.А. Ісаєнко

І.В. Федотов

Ухвалу в повному тексті
виготовлено 19.12.2014 року.

Головуючий суддя
Оксененко О.М.

Судді:
Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.