Справа № 826/13641/14
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Бояринцева
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

17 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді
Кобаля М.І.,

суддів:
Епель О.В., Карпушової О.В.

при секретарі:
Пакіж О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги Громадянина Афганістану ОСОБА_1
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14 жовтня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Громадянина
Афганістану ОСОБА_1 до Головного
управління Державної міграційної
служби України в місті Києві про
визнання неправомірним та скасування
наказу, -

ВСТАНОВИВ:

Громадянин Афганістану ОСОБА_1 (далі -
Позивач) звернувся до суду із
адміністративним позовом до Головного
управління Державної міграційної
служби України в місті Києві (далі -
Відповідач) у якому просив визнати
протиправними та скасувати наказ
відповідача від 03.09.2014 року №505 та
зобов'язати розглянути заяви про
визнання біженцем або особою, що
потребує додаткового захисту.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14 жовтня 2014 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити адміністративний позов в
повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
судом першої інстанції було порушено
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Заслухавши представників сторін, що
прибули у судове засідання,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін,
виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
наказом Головного управління
Державної міграційної служби України в
місті Києві від 03.09.2014 року № 505
відмовлено у прийнятті заяви про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту (далі по
тексту - заява) громадянину Афганістану
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до ч. 6
статті 5 Закону України "Про біженців та
осіб, які потребують додаткового
захисту".

Про прийняте рішення про відмову у
прийнятті заяви про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту ГУ Державної міграційної
служби України в м. Києві повідомило
громадянина Афганістану ОСОБА_1
повідомленням № 88 від 03.09.2014 року.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні адміністративного позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач використовує процедуру
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту для
легалізації свого незаконного
перебування на території України,
приховуючи дійсну інформацію та
причини щодо свого прибуття і
перебування на території України,
маючи на меті подальше слідування до
Іспанії.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки він знайшов
своє підтвердження під час
апеляційного розгляду справи.

Підставою для відмови в прийнятті
заяви стало те, що громадянин
Афганістану ОСОБА_1, використав паспорт
громадянина Словаччини на ім'я ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідно, видаючи
себе за іншу особу, 27 серпня 2014 року
прибув в Україну рейсом № 538
"Алма-Ати-Київ", а 30 серпня 2014 року
намагався виїхати за вказаним
паспортом громадянина Словаччини до
Іспанії рейсом № 941 "Київ-Мадрид", при
цьому використавши Україну в якості
транзитної країни.

Під час проведення перевірки стосовно
встановлення особи позивача,
працівниками Державної прикордонної
служби України направлено запит до
Посольства Словаччини в України та
встановлено, що позивач видав себе за
іншу особу.

02 вересня 2014 року Окремий
контрольно-пропускний пункт "Київ"
звернувся до Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
з позовною заявою про примусове
видворення з України іноземця,
громадянина Афганістану ОСОБА_1, що
назвався громадянином Словацької
Республіки ОСОБА_2.

Листом від 3 вересня 2014 року за № 29/691
Окремим контрольно-пропускним пунктом
"Київ" направлено заяву громадянина
Афганістану ОСОБА_1 про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту до начальника
управління у справах біженців
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві.

Таким чином, громадянин Афганістану
ОСОБА_1 не виконав свого обов'язку щодо
звернення без зволікань до ГУ
Державної міграційної служби України в
м. Києві із заявою про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту або до посадової
особи Державної прикордонної служби
України із наданням пояснень про
причини незаконного перетинання
державного кордону України,
використавши паспорт громадянина
Словаччини на ім'я ОСОБА_2, як це
передбачено ч.2 статті 5 Закону України
"Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту".

Крім того, позивач не мав наміру
отримувати статус біженця або особи,
яка потребує додаткового захисту в
Україні, а прилетів до України з метою
подальшого виїзду до Іспанії рейсом
"Київ-Мадрид" та звернувся до
відповідача тільки після початку
розгляду справи Бориспільським
міськрайонний судом Київської області
про його примусове видворення з
України.

Відповідно до Закону України від 08.07.2011
№ 3671-VI "Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту" (далі по тексту -
Закон № 3671) біженець - це особа, яка не є
громадянином України і внаслідок
обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань перебуває за
межами країни своєї громадянської
належності та не може користуватися
захистом цієї країни або не бажає
користуватися цим захистом внаслідок
таких побоювань, або, не маючи
громадянства (підданства) і
перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань; особа,
яка потребує додаткового захисту, - це
особа, яка не є біженцем відповідно до
Конвенції про статус біженців 1951 року і
Протоколу щодо статусу біженців 1967
року та цього Закону, але потребує
захисту, оскільки така особа змушена
була прибути в Україну або залишитися в
Україні внаслідок загрози її життю,
безпеці чи свободі в країні походження
через побоювання застосування щодо неї
смертної кари або виконання вироку про
смертну кару чи тортур, нелюдського або
такого, що принижує гідність,
поводження чи покарання або
загальнопоширеного насильства в
ситуаціях міжнародного або
внутрішнього збройного конфлікту чи
систематичного порушення прав людини і
не може чи не бажає повернутися до
такої країни внаслідок зазначених
побоювань.

Згідно із ч.1 статті 5 Закону № 3671 особа,
яка з наміром бути визнаною біженцем в
Україні або особою, яка потребує
додаткового захисту, перетнула
державний кордон України в порядку,
встановленому законодавством України,
повинна протягом п'яти робочих днів
звернутися до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту, із заявою про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

Особа, яка з наміром бути визнаною
біженцем в Україні або особою, яка
потребує додаткового захисту, під час
в'їзду в Україну незаконно перетнула
державний кордон України, повинна без
зволікань звернутися до центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері біженців та
осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту, із заявою про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

У разі якщо така особа під час
незаконного перетинання державного
кордону України звернулася із
зазначеною заявою до посадової особи
Державної прикордонної служби України,
вона зобов'язана надати цій посадовій
особі пояснення про причини
незаконного перетинання державного
кордону України. У разі відсутності у
такої особи документів, що посвідчують
її особу, або якщо такі документи є
фальшивими, вона повинна повідомити в
поясненні про цю обставину, а також
викласти причини зазначених обставин.
Під час надання пояснень особою, яка не
володіє українською або російською
мовами, орган Державної прикордонної
служби України повинен забезпечити
перекладача з мови, якою така особа
може спілкуватися. Після надання
пояснень особа, яка звернулася із
заявою про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, повинна бути протягом 24 годин
передана посадовими особами Державної
прикордонної служби України
представнику центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту.

Центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту,
може прийняти рішення про відмову в
прийнятті заяви про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, в разі, якщо заявник видає себе
за іншу особу або якщо заявнику раніше
було відмовлено у визнанні біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, за відсутності умов,
передбачених пунктами 1 чи 13 частини
першої статті 1 цього Закону, якщо
зазначені умови не змінилися.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
проаналізувавши норми чинного
законодавства України, враховуючи
наявні у справі докази, приходить до
висновку, що оскаржуване рішення
Головного управління Державної
міграційної служби України в місті
Києві є правомірним, а посадові особи
відповідача діяли на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, передбачені
Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної
інстанції вважає, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам,
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній
скарзі, до уваги не приймаються,
оскільки є необґрунтованими та не є
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а постанову окружного
суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, Київський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Громадянина
Афганістану ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14 жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно
до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення
в повному обсязі.

Головуючий - суддя
М.І.
Кобаль

судді:
О.В. Епель

О.В. Карпушова

.

Головуючий суддя
Кобаль М.І.

Судді:
Епель О.В.

Карпушова О.В.