Справа № 2а-237/12
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/9540/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В., Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Національного університету оборони
України

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 лютого 2013
року

у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Національного
університету оборони України про
визнання протиправною бездіяльність
та стягнення грошової компенсації за
неотримане речове майно,

в с т а н о в и л а :

У січні 2011 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
та ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом
про визнання протиправною
бездіяльності Національного
університету оборони України щодо не
виплати грошової компенсації за не
отримане речове майно та стягнення
цієї компенсації з відповідача на
користь позивачів.

Постановою Солом'янського районного
суду м. Києва від 12 березня 2012 року у
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 лютого 2013
року скасовано постанову суду першої
інстанції та ухвалено нове рішення,
яким позов задоволено. Визнано
протиправною бездіяльність
Національного університету оборони
України щодо невиплати ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 грошової компенсації
замість неотриманого речового майна.
Стягнуто з Національного університету
оборони України на користь ОСОБА_4
грошову компенсацію замість
неотриманого речового майна в сумі 6255,82
грн, на користь ОСОБА_5 - 7734,08 грн, на
користь ОСОБА_6 - 7978,20 грн, на користь
ОСОБА_7 - 4074,91 грн. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь позивачів
судові витрати.

У касаційній скарзі Національний
університет оборони України порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції та залишення в
силі рішення суду першої інстанції.
Зазначає, що апеляційним судом
порушено норми матеріального та
процесуального права.

В запереченнях на скаргу позивачі
просять залишити її без задоволення, а
постанову суду апеляційної інстанції -
без змін.

Відповідно до частини 2 статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судами встановлено, що позивачі
проходили військову службу в Збройних
Силах України та звільнені в 2010 році у
відставку за пунктом «б» частини 6
статті 26 Закону України «Про
військовий обов'язок та військову
службу» (за станом здоров'я) із
виключенням зі списків особового
складу Національного університету
оборони України.

Згідно довідки №167/7/464/1 №22 ОСОБА_4 не
виплачено грошову компенсацію за не
отримане речове майно в період до 11
березня 2000 року у сумі 214,99 грн, а
відповідно до довідки №167/7/464 №23 не
видано речове майно за період після 11
березня 2000 року на суму 6040, 83 грн.

Згідно довідки №167/7/464/1 №29 ОСОБА_5 не
виплачено грошову компенсацію за не
отримане речове майно в період до 11
березня 2000 року у сумі 595,17 грн, а
відповідно до довідки №167/7/464 №30 не
видано речове майно за період після 11
березня 2000 року на суму 7138,91 грн.

Згідно довідки №167/7/464/1 №16 ОСОБА_7 не
видано речове майно за період після 11
березня 2000 року на суму 4074,91 грн.

Згідно довідки №167/7/464/1 №31 ОСОБА_6 не
виплачено грошову компенсацію за не
отримане речове майно в період до 11
березня 2000 року у сумі 341,57 грн, а
відповідно до довідки №167/7/464 32 не
видано речове майно за період після 11
березня 2000 року на суму 7636,63
грн.

Частиною другою статті 9 Закону України
від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» (далі - Закон №
2011-ХІІ) у редакції, яка діяла до 11
березня 2000 року, було передбачено, що
військовослужбовці одержують за
рахунок держави грошове забезпечення,
а також речове майно і продовольчі
пайки або за бажанням
військовослужбовця грошову
компенсацію замість них.

Відповідно до статті 2 Закону України
від 17 лютого 2000 року № 1459-ІІІ «Про деякі
заходи щодо економії бюджетних коштів»
дію частини другої статті 9 зазначеного
Закону зупинено в частині одержання
військовослужбовцями речового майна і
продовольчих пайків або за бажанням
військовослужбовців грошової
компенсації замість них.

Законом України від 03 листопада 2006 року
№ 328-V «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України з питань
соціального захисту
військовослужбовців,
військовозобов'язаних та резервістів,
які призвані на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, і
деяких інших осіб» статтю 9 Закону №
2011-ХІІ викладено в новій редакції, а
також цей Закон доповнено статтею 9-1 (у
редакції, чинній до 01 січня 2008 року),
якою було передбачено, зокрема, що
продовольче та речове забезпечення
військовослужбовців здійснюється за
нормами і в терміни, що встановлюються
Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовці, які проходять
військову службу за контрактом або
перебувають на кадровій військовій
службі, мають право на отримання
замість належних їм за нормами
забезпечення предметів речового майна
грошової компенсації в розмірі
вартості зазначених предметів.

Цей Закон згідно Прикінцевих положень
набрав чинності з 01 січня 2007 року.
Проте, дія пункту 2 статті 9-1Закону
України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей» зупинена на 2007 рік Законом
України «Про державний бюджет на 2007
рік», а Законом України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів» взагалі виключена.

Лише після прийняття Конституційним
Судом України Рішення від 22 травня 2008
року № 10рп/2008 положення пункту 2 статті
9-1 Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» відновили свою
редакцію, але з урахуванням частини 2
статті 152 Конституції України, тільки з
моменту ухвалення цього Рішення.

При цьому положення частини другої
статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ регулюють
порядок виплати компенсації замість
речового майна військовослужбовцям,
які проходять військову службу за
контрактом або перебувають на кадровій
військовій службі, і не поширюються на
військовослужбовців, звільнених з
військової служби.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що на момент звернення
позивачів за отриманням грошової
компенсації замість речового майна,
Закон № 2011-XII не передбачав такого
права для військовослужбовців,
звільнених у запас або відставку, а
пункт 27 Положення про речове
забезпечення військовослужбовців
Збройних Сил та інших військових
формувань у мирний час, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 жовтня 2004 року № 1444, не підлягає
застосуванню, оскільки суперечить
положенням Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей».

Відповідно до положень статті 244-2 КАС
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Зазначена правова позиція у подібних
правовідносинах висловлена Верховним
Судом України у постановах від 04 грудня
2012 року № 21-345а12, 19 березня 2013 року №
21-38а13, 11 червня 2013 року № 21-156а13, 22 жовтня
2013 року № 21-286а13.

Враховуючи наведене, підстав для
задоволення позовних вимог в частині
стягнення грошової компенсації за не
отримане речове майно після березня 2000
року не було.

Згідно із статтею 226 КАС України суд
касаційної інстанції має скасувати
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Отже, рішення апеляційного суду
підлягає скасуванню, а рішення суду
першої інстанції залишенню в силі в
частині вимог про стягнення грошової
компенсації за не отримане речове
майно за період після 11 березня 2000 року.

Разом з тим, грошова компенсація
замість речового майна була
передбачена законодавством України в
період з 20 грудня 1991 року по 11 березня
2000 року.

З матеріалів справи видно, що позивачі
порушували питання про стягнення
компенсації за не отримане речове
майно за період до березня 2000 року, а до
суду з зазначеним позовом звернулися
лише у січні 2011 року під час дії норм
КАС України, не порушуючи питання про
поновлення строку звернення до суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 99 КАС
України адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала (частина 1 статті 100 КАС України).

Частиною другою статті 9 Закону України
від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» у редакції, яка діяла до 11
березня 2000 року, було передбачено, що
військовослужбовці одержують за
рахунок держави грошове забезпечення,
а також речове майно і продовольчі
пайки або за бажанням
військовослужбовця грошову
компенсацію замість них.

Тому, саме з моменту порушення права на
одержання речового майна або грошової
компенсації замість нього розпочався
перебіг строку звернення до суду.

Суди не звернули уваги на зазначені
обставини та вимоги закону, не дослідив
причини пропущення строку звернення до
суду та наявність підстав для
поновлення цього строку.

Частиною першою статті 220 КАС України
встановлено, що суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні.

Відповідно до частини другої статті 227
КАС України підставою для скасування
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, рішення судів
підлягають скасуванню з направленням
справи до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Національного
університету оборони України
задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 лютого 2013
року та постанову Солом'янського
районного суду м. Києва від 12 березня 2012
року скасувати в частині позовних
вимог про стягнення грошової
компенсації за не отримане речове
майно до 11 березня 2000 року, а справу в
цій частині направити на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 лютого 2013
року в частині позовних вимог про
стягнення грошової компенсації за не
отримане речове майно після 11 березня
2000 року скасувати, а постанову
Солом'янського районного суду м. Києва
від 12 березня 2012 року в цій частині
залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак