Справа № 809/3445/13-а
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

17 жовтня 2014 року м. Київ
В/800/4279/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Швеця В.В.,

Білуги С.В.,

Лиски Т.О.,

Штульман І.В.,

Юрченка В.В.,

розглянувши заяву представника
позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про перегляд
Верховним Судом України ухвали судді
Вищого адміністративного суду України
від 12 червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до Міністерства доходів і
зборів України - правонаступника
Державної податкової служби України,
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області -
правонаступника Державної податкової
служби в Івано-Франківській області,
начальника Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області Рахміля Віктора Григоровича
про визнання незаконними наказів,
визнання протиправними дій, поновлення
на роботі, стягнення середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
9 грудня 2013 року, залишеною без
змін ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 8 травня 2014
року, ОСОБА_6 в задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою судді Вищого
адміністративного суду України від 12
червня 2014 року у відкритті
касаційного провадження за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення судів
попередніх інстанцій відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
касаційної інстанції, ОСОБА_6
подала заяву про його перегляд
Верховним Судом України, з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Як на підставу для допуску справи до
провадження Верховного Суду України,
ОСОБА_6 послалась на ухвали Вищого
адміністративного суду України від 21
серпня 2014 року (№ К/800/21604/14), 18 вересня 2014
року (К/800/55892/13) та 23 вересня 2014 року
(К/800/61745/13), які, на її думку,
підтверджують неоднакове застосування
касаційним судом одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

Однак, в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 23
вересня 2014 року (К/800/61745/13),
рішення попередніх судів скасовано, а
справу направлено до суду першої
інстанції на новий розгляд, що вказує
на незакінченість розгляду цієї
справи.

Ухвали судів касаційних інстанцій про
скасування ухвалених у справі судами
попередніх інстанцій рішень та
направлення справи на новий розгляд не
розв'язують спір по суті.

Оскільки в зазначеній ухвалі не
відбулося застосування норм
матеріального права для розв'язання
спору по суті, у зв'язку зі скасуванням
прийнятих у справі рішень та
направленням справи на новий розгляд,
то, відповідно, ця ухвала не є підставою
для допуску справи до провадження
Верховного Суду України.

Щодо посилання ОСОБА_6 на ухвали Вищого
адміністративного суду України від 21
серпня 2014 року (№ К/800/21604/14) та 18 вересня
2014 року (К/800/55892/13), слід зазначити
наступне.

Згідно зі статтею 235 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) Верховний Суд
України переглядає судові рішення в
адміністративних справах виключно з
підстав і в порядку, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до статті 237 КАС України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів: 1)
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; 2) встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом;
3) порушення норм матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення Вищим адміністративним
судом України незаконного судового
рішення з питань, передбачених статтею
171-1 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини першої статті 237 КАС
України встановлено, що заява про
перегляд рішення суду касаційної
інстанції з мотивів неоднакового
правозастосування може бути подана за
наявності таких складових:
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права;
ухвалення різних за змістом судових
рішень; спірні питання виникли у
подібних правовідносинах.

Конкретизуючи зміст цих складових,
Пленум Вищого адміністративного суду
України у своїй постанові "Про судову
практику застосування статей 235-240
Кодексу адміністративного судочинства
України" від 13 грудня 2010 року № 2
роз`яснив, що подібність правовідносин
означає тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень матиме місце в разі, коли суд
(суди) касаційної інстанції у розгляді
двох чи більше справ за тотожних
предмета спору, підстав позову та за
аналогічних обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
протилежних висновків щодо заявлених
позовних вимог.

Відповідно до ухвали судді Вищого
адміністративного суду України від
12 червня 2014 року, про перегляд якої
ставиться питання, суддя суду
касаційної інстанції, погодившись з
висновком судів попередніх інстанцій
про відмову в задоволенні позовних
вимог, відмовив у відкритті
касаційного провадження за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення судів першої
та апеляційної інстанцій. У цій справі
суди встановили, що відповідачем
дотримано вимоги чинного
законодавства, яким регламентується
процедура вивільнення працівників у
відповідності до пункту 1 статті 40
Кодексу законів про працю України та
вжито всіх можливих заходів щодо
працевлаштування позивача. Однак, у
зв'язку з відмовою ОСОБА_6 від
запропонованих посад та відсутністю
переваг з її боку перед іншими
працівниками на зайняття посади
заступника голови ДПС в
Івано-Франківській області, у
відповідача не було законних підстав
для її працевлаштування.

В ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 21 серпня 2014 року (№
К/800/21604/14), на яку послався позивач на
підтвердження неоднакового
правозастосування, суд касаційної
інстанції, залишаючи без змін рішення
судів першої та апеляційної інстанцій,
якими визнано протиправним та
скасовано наказ Львівської митниці
Державної митної служби України від 19
липня 2013 року № 754-к «Про
звільнення ОСОБА_2» з посади головного
інспектора оперативного відділу
служби боротьби з контрабандою та
порушеннями митних правил Львівської
митниці та поновлено позивача у
Львівської митниці Міндоходів з 20
липня 2013 року. У цій справі суди
встановили, що Львівською митницею не
було виконано вимог законодавства в
частині процедури звільнення
працівника, оскільки доказів того, що
позивачу пропонувалися вакантні
посади та письмових доказів про
відмову позивача під особистий підпис
від запропонованих посад надано не
було.

В іншій, наданій для порівняння ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 18 вересня 2014 року (К/800/55892/13), цей суд
погодився з рішенням апеляційного
суду, яким визнано протиправним та
скасовано наказ Міністерства доходів і
зборів України від 12 квітня 2013 року №
95-о «Про звільнення ОСОБА_3», поновлено
його на посаді начальника Охтирської
ОДПІ Сумської області ДПС з 15 квітня 2013
року та зобов'язано виплатити середній
заробіток за час вимушеного прогулу по
день прийняття постанови суду. Однак, у
цій справі підставою для скасування
спірного наказу та поновлення позивача
на посаді стало не доведення
відповідачем факту подання позивачем
власноруч написаної заяви про
звільнення.

Аналіз судових рішень, на які
посилається заявник, обґрунтовуючи
заяву, дає підстави вважати, що
правовідносини, які виникли між
сторонами у цих спорах, не подібні до
спірних відносин у справі, що
розглядається, оскільки ці рішення
ухвалені за інших фактичних обставин
справи та іншого предмету спору,
установлених судом. Відмінність між
фактичними обставинами та предметом
спору у справі, про перегляд рішення у
якій подано заяву, і у справах, рішення
в яких надане для порівняння, не дає
можливості дійти висновку про
неоднакове застосування судами
касаційної інстанції норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

Керуючись статтями 235 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Відмовити в допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом ОСОБА_6 до Міністерства доходів
і зборів України - правонаступника
Державної податкової служби України,
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області -
правонаступника Державної податкової
служби в Івано-Франківській області,
начальника Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області Рахміля Віктора Григоровича
про визнання незаконними наказів,
визнання протиправними дій, поновлення
на роботі, стягнення середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, для
перегляду ухвали судді Вищого
адміністративного суду України від 12
червня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.В. Швець

С.В. Білуга

Т.О. Лиска

І.В. Штульман

В.В. Юрченко