Справа № 554/10329/14-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 р.Справа № 554/10329/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання
Губарь А.С.

представника відповідача Бойчук Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Міністерства фінансів України
на постанову Октябрського районного
суду м. Полтава від 04.08.2014р. по справі №
554/10329/14-а

за позовом Міністерства фінансів
України

до Державної виконавчої служби
України

про скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Міністерство фінансів
України, звернувся до Октябрського
районного суду м. Полтава з
адміністративним позовом до Державної
виконавчої служби України, в якому
просив суд:

- визнати протиправними дії
відповідача щодо винесення постанови
від 25.06.2014 ВП 43188797 про накладення штрафу
та скасувати її.

Постановою Октябрського районного
суду м. Полтави від 04.08.2014 року в
задоволенні адміністративного
Міністерства фінансів України -
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивачем подано
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваної постанови, норм
матеріального та процесуального права,
позивач просить постанови
Октябрського районного суду м. Полтави
від 04.08.2014 року скасувати та прийняти
нове рішення, яким позов задовольнити у
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач, зокрема, посилається на
порушення судом першої інстанції
приписів ч. 1 ст. 89 Закону України "Про
виконавче провадження", ст. 19
Конституції України, ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, що призвело до неправильного
вирішення справи, а також на доводи та
обставини викладені в апеляційній
скарзі.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши,
в межах апеляційної скарги, рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
25 червня 2014 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Каращук К.Л. винесено
постанову про накладення штрафу на
боржника - Міністерство фінансів
України за невиконання виконавчого
листа у справі № 2а-106/2008, виданого
Октябрським районним судом м. Полтави
31 липня 2014 року щодо зобов'язання
Міністерства фінансів України
виділити та перерахувати через
Міністерство праці та соціальної
політики України Департаменту праці та
соціального захисту населення
Полтавської обласної державної
адміністрації для виплати ОСОБА_3
недоплачену щорічну разову грошову
допомогу за 2007 рік у сумі 2920,48 грн.

Не погодившись з постановою
відповідача, позивач звернувся з даним
позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що рішення
державного виконавця про накладення
штрафу є законним та обґрунтованим, а
тому позовні вимоги Міністерства
фінансів України не підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду першої інстанції з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України, ч. 2 ст. 14 та ч. 1 ст. 255 КАС
України постанова або ухвала суду, яка
набрала законної сили, є обов'язковою
для осіб, які беруть участь у справі,
для їхніх правонаступників, а також для
всіх органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Законом України "Про виконавче
провадження" встановлені гарантії
дотримання прав учасників виконавчого
провадження, а на державного виконавця
покладено обов'язок неупереджено,
своєчасно та повно вчиняти виконавчі
дії.

Водночас, зазначеним Законом
передбачені заходи реагування
державного виконавця на ухилення
боржника від виконання його законних
вимог. Зокрема, державному виконавцю
надано право застосовувати до боржника
штрафні санкції чи інші заходи,
передбачені законодавством, та
призначити новий строк для виконання.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про
виконавче провадження", державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Державний виконавець
здійснює необхідні заходи щодо
своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення, у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом. Державний виконавець при
здійсненні виконавчого провадження
має право накладати стягнення у
вигляді штрафу на громадян і посадових
осіб у випадках, передбачених Законом.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче
провадження" передбачений обов'язок
державного виконавця здійснювати
заходи, необхідні для своєчасного і в
повному обсязі виконання рішення,
зазначеного в документі на примусове
виконання рішення (далі - виконавчий
документ), у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

У відповідності до п.13 ч.3 наведеної
статті, державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право накладати стягнення у
вигляді штрафу на фізичних, юридичних
та посадових осіб у випадках,
передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 27
вказаного Закону, у разі ненадання
боржником у строки, встановлені
частиною другою статті 25 цього Закону
для самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

Отже, після спливу строку,
встановленого для добровільного
виконання рішення суду державний
виконавець невідкладно розпочинає
вчиняти дії щодо примусового
виконання.

Розділом VIII Інструкції з організації
примусового виконання рішень (надалі -
Інструкція №512/5), затвердженої наказом
Міністерства юстиції України №512/5 від
02.04.2013 року, та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України за
№489/20802, - визначено загальні умови
виконання рішень, за якими боржник
зобов'язаний особисто вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення.

Зокрема, згідно з пунктом 8.1. даної
Інструкції №512/5 - виконання рішень, за
якими боржник зобов'язаний особисто
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, здійснюється за умов,
визначених статтею 75 Закону.

З приписами частин 1-3 ст.75 Закону
України "Про виконавче провадження"
встановлено, що, після відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
документом, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, державний виконавець
перевіряє виконання рішення не пізніше
ніж на наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання
може бути проведено без участі
боржника, державний виконавець
організовує виконання відповідно до
повноважень, наданих йому законом, та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Відповідно до статті 89 Закону України
"Про виконавче провадження"
передбачено, що у разі невиконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує боржника виконати певні дії,
та рішення про поновлення на роботі
державний виконавець виносить
постанову про накладення штрафу на
боржника - фізичну особу від десяти до
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян; на посадових осіб -
від двадцяти до сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на боржника - юридичну особу -
від сорока до шістдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян та встановлює новий строк
виконання.

У разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Із наведених приписів вбачається, що
обов'язковою умовою застосування
передбаченого статтею штрафу є
відсутність поважних причин
невиконання рішення, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії.

Таким чином, при застосуванні штрафу на
підставі 89 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець повинен перевірити
наявність або відсутність поважних
причин невиконання судового рішення.

Як свідчать матеріали справи,
постановою головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Каращук К.Л. від 05.05.2014 ВП
№ 43188797 відкрито виконавче провадження
з виконання виконавчого листа у справі
№ 2-а-106/2008, виданого Октябрським
районним судом м. Полтави 31.07.2013 щодо
зобов'язання Міністерства фінансів
України виділити та перерахувати
через Міністерство праці та соціальної
політики України Департаменту праці та
соціального захисту населення
Полтавської обласної державної
адміністрації для виплати ОСОБА_3
недоплачену щорічну разову грошову
допомогу за 2007 рік у сумі 2920,48 грн., та
надано боржнику строк для його
добровільного виконання.

Доказів добровільного виконання
виконавчого листа № 2-а-106/2008, у строк
визначений постановою державного
виконавця про відкриття виконавчого
провадження від 05.05.2014 ВП № 43188797,
матеріали справи не містять.

21.05.2014 відділом примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України Міністерству фінансів України
направлено вимогу державного
виконавця, якою зобов'язано боржника
негайно виділити та перерахувати через
Міністерство соціальної політики
України Департаменту соціального
захисту населення Полтавської ОДА для
виплати ОСОБА_3 недоплачену щорічну
разову грошову допомогу за 2007 рік у
сумі 2920,48 грн.

05.06.2014 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Державної
виконавчої служби України винесено
постанову ВП № 43188797, згідно з якою за
невиконання виконавчого листа №
2-а-106/2008 від 31.07.2014 Октябрського
районного суду м. Полтави на боржника -
Міністерство фінансів України
накладено штраф в сумі 680 грн., згідно
вимог статей 75, 89 Закону України "Про
виконавче провадження".

12.06.2014 відділом примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України Міністерству фінансів України
направлено повторну вимогу державного
виконавця, якою зобов'язано боржника
негайно виділити та перерахувати через
Міністерство соціальної політики
України Департаменту соціального
захисту населення Полтавської ОДА для
виплати ОСОБА_3 недоплачену щорічну
разову грошову допомогу за 2007 рік у
сумі 2920,48 грн.

25.06.2014 року, за невиконання рішення суду
та вимог державного виконавця від
21.05.2014 та 12.06.2014, головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Державної
виконавчої служби України винесено
постанову ВП № 43188797 якою на боржника -
Міністерство фінансів України
накладено штраф в сумі 1360 грн., згідно
вимог статей 75, 89 Закону України "Про
виконавче провадження".

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що у
зв'язку зі спливом строку
передбаченого для добровільного
виконання рішення суду та відсутністю
у державного виконавця на момент
винесення постанови про накладення
штрафу ВП № 43188797 від 25 червня 2014 року
інформації про вчинення позивачем дій,
спрямованих на його виконання згідно з
виконавчим документом, державний
виконавець діяв правомірно, відповідно
до вимог Закону України "Про виконавче
провадження".

Доводи апеляційної скарги про те, що
Міністерством фінансів України на
адресу відповідача направлялися листи
від 20.05.2014 та 28.05.2014 в яких зазначалися
підстави неможливості виконання
рішення суду, поважність цих причин,
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки матеріали даної
адміністративної справи не містять
доказів надіслання та вручення
зазначених листів державному
виконавцю.

Також колегія суддів вважає
помилковими доводи апеляційної скарги
щодо наявності у відповідача обов'язку
зупинити виконавче провадження,
оскільки позивач звернувся до суду із
заявою про роз'яснення судового
рішення, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 38 Закону
України "Про виконавче провадження"
виконавче провадження може бути
зупинено у разі звернення державного
виконавця до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення рішення, що підлягає
виконанню.

Зазначена норма передбачає право, а не
обов'язок державного виконавця, у
випадку неясності судового рішення,
зупинити виконавче провадження,
одночасно звернувшись до суду, що видав
виконавчий документ.

З копії матеріалів справи вбачається,
що із заявою відповідного змісту
державний виконавець до суду не
звертався, постанову про зупинення
виконавчого провадження не виносив.

Звернення боржника до суду із заявою
про роз'яснення судового рішення не
зумовлює обов'язкового зупинення
виконавчого провадження, з огляду на
ст. 37 Закону України "Про виконавче
провадження", якою передбачено
обов'язкові підстави зупинення, а також
не надає право державному виконавцю
зупинити виконавче провадження.

При цьому, колегія суддів зазначає, що
позивачем не надано доказів звернення
до відповідача із заявою про зупинення
виконавчого провадження до розгляду
Октябрським районним судом м. Полтави
заяви про роз'яснення судового рішення.
Вихідний номер відправлення згідно
списку поштових відправлень від 11.07.2014
року - Вих. № 31-13030-05-26/17682, який надано
позивачем в якості доказу надіслання
ДВС України листа щодо зупинення
виконавчого провадження від 20.06.2014 року
за вих. № 31-13030-02-6/15659, не відповідає
вихідному номеру цього листа. Крім
того, зазначене відправлення здійснено
11.07.2014 року, тобто після прийняття
відповідачем оскаржуваної постанови.

Таким чином, матеріали справи не
містять доказів поважності
невиконання позивачем судового
рішення у строк, встановлений
державним виконавцем для
добровільного виконання та на час
прийняття відповідачем оскаржуваної
постанови від 25.06.2014 року про
накладення штрафу.

Посилання позивача на неможливість
виконання рішення суду у зв'язку з
відсутністю бюджетних асигнувань не є
поважною причиною невиконання
судового рішення, оскільки органи
державної влади не можуть посилатися
на відсутність засобів як на причину
невиконання своїх зобов'язань.

Колегія суддів звертає увагу на
приписи ч. 2 ст. 8 КАС України, яка
зобов'язує суд застосовувати принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського суду з
прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини
(далі по тексту - Суд) у своєму рішенні у
справі "Іммобільяре Саффі проти Італії"
наголошував, що право на звернення до
суду, гарантоване статтею 6, також
передбачає практичне виконання
остаточних, обов'язкових для виконання
судових рішень, які в державах, що
поважають принцип верховенства права,
не можуть залишатися невиконаними на
шкоду стороні у провадженні. Отже,
виконання судового рішення не може
відстрочуватися на незаконних
підставах.

В рішенні "Войтенко проти України" Суд
знову повторює, що ефективний доступ до
суду включає право на те, щоб рішення
суду було виконане без невиправданих
затримок. Проте, затримка виконання
судового рішення на період, що є
необхідним для вирішення проблем
публічного порядку, може у виняткових
випадках бути виправдана. Суд допускає,
що асигнування на виплату державних
боргів може спричинити певні затримки
у виконанні рішень з бюджету Уряду. Тим
не менше, Суд вирішує, що не
передбачивши таких асигнувань
протягом трьох років підряд,
держава-відповідач не виконала своїх
зобов'язань за статтею 6 параграфу 1
Конвенції.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що
законодавство України надає
можливість відкладення, відстрочки або
розстрочки виконання судового рішення,
встановлення чи зміну способу і
порядку виконання рішення, відкладення
виконавчих дій.

Так, відповідно до ст. 35 Закону України
"Про виконавче провадження" за
наявності обставин, що перешкоджають
провадженню виконавчих дій або
несвоєчасного одержання сторонами
документів виконавчого провадження,
внаслідок чого вони були позбавлені
можливості використати надані їм цим
Законом права, державний виконавець
може відкласти виконавчі дії за заявою
стягувача або за заявою боржника, або з
власної ініціативи на строк до 10 днів.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України "Про
виконавче провадження", за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим,
державний виконавець за власною
ініціативою чи за заявою сторін, а
також самі сторони мають право
звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання.

Відповідно до положень ст. 263 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за наявності обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду, що видав
виконавчий лист, із поданням, а сторона
виконавчого провадження - із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, змін чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення.

Таким чином, позивач мав змогу
скористатися своїм правом, відповідно
до наведених норм Закону України "Про
виконавче провадження", Кодексу
адміністративного судочинства
України, та звернутись до державного
виконавця із заявою про відкладення
виконавчого провадження або суду із
заявою про зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення або відстрочення його
виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивач, в порушення вимог ч.1 ст. 71 КАС
України, не довів законність та
обґрунтованість заявлених позовних
вимог.

Натомість відповідач, заперечуючи
проти позову, відповідно до приписів ч.2
ст. 71 КАС України, надав беззаперечні
докази на підтвердження правомірності
прийнятої постанови, що є предметом
оскарження позивачем, що
кореспондується з приписами ч. 2 ст. 19
Конституції України.

Відповідно до п. 1 частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що, приймаючи
постанову від 25.06.2014 року про
накладення штрафу у розмірі 1360,00 грн.,
відповідач діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
тому колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
позовні вимоги Міністерства фінансів
України не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова Октябрського
районного суду м. Полтава від 04.08.2014
року по справі № 554/10329/14-а відповідає
вимогам ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому відсутні підстави для
її скасування та задоволення
апеляційних вимог апелянта - позивача у
справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства
фінансів України залишити без
задоволення.

Постанову Октябрського районного суду
м. Полтава від 04.08.2014р. по справі №
554/10329/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С. Повний текст ухвали
виготовлений 22.12.2014 р.