Справа № 820/18398/14
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харківський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого судді Чудних С.О.,
за участю секретаря судового засідання
представника позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача - Тарана М.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду справу за
позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 до Західної об'єднаної
державної податкової інспекції м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень,-
Позивач, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_3, звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою, в якій, з урахуванням
уточнень, просить суд визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення Західної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначив, що
відповідачем була проведена
документальна планова перевірка
позивача щодо своєчасності,
достовірності, повноти, нарахування та
сплати податків і зборів за період з
01.01.2011 року по 31.212013 року, дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, за
результатами якої складено акт. На
підставі вказаного акту перевірки №
1513/НОМЕР_1 від 08.05.2014 року відповідачем
були прийняті податкові повідомлення -
рішення від 17.06.2014 року № та від
30.09.2014 року №. Обставини, які
викладені в акті перевірки,
неправомірно кваліфіковані як
порушення, що передбачені ст.139, ст. 177,
ст.198 Податкового кодексу України,
вищевказані порушення встановлено
відповідачем при довільному
трактуванні норм права та при грубому
порушенні норм податкового
законодавства. В основу встановленого
відповідачем у висновках акту
перевірки є викладені у акті перевірки
висновки з приводу відсутності
реальності здійснення господарських
операцій позивачем по
взаємовідносинам з Товариством з
обмеженою відповідальністю "Грант
Тайм". Позивач не погоджується з
вказаним висновком відповідача та
зазначає, що обґрунтування
відповідачем відсутності реальності
господарських операцій між позивачем
та його контрагентом у перевіряємому
періоді з підстав вказаних вище не
ґрунтується на нормах діючого
законодавства України та свідчить про
поверхневе проведення перевірки. У
зв'язку із чим, позивач вважає, що
податкові повідомлення-рішення від
17.06.2014 року № та від 30.09.2014 року
№ є протиправними та підлягають
скасуванню, у зв'язку з чим просить суд
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

В судовому засіданні 11.12.2014 року
представник позивача підтримав
позовні вимоги у повному обсязі та
просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні 11.12.2014 року проти позову
заперечив, зазначивши, що порушення,
встановлені в ході перевірки позивача,
зафіксовані належним чином в акті
перевірки, підставою для винесення
спірних податкових повідомлень -
рішень слугував відображений в акті
перевірки висновок про отримання
інформації щодо визнання іншим органом
державної податкової інспекції
нікчемними угод укладених з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Грант Тайм". Таке
твердження відповідач мотивує тим, що у
ході перевірки не встановлено факту
передачі товарів та послуг між
позивачем та його контрагентом у
зв'язку із відсутністю довіреностей на
отримання ТМЦ, також не надано доказів
транспортування товару. Крім того,
податковими органами на обліку, в яких
знаходяться контрагент позивача було
складено акт "Про неможливість
проведення зустрічної звірки
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Грант Тайм". У зв'язку
із чим просив у задоволенні позову
просив відмовити.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, судом встановлено
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем була проведена
документальна планова перевірка
позивача щодо своєчасності,
достовірності, повноти, нарахування та
сплати податків і зборів за період з
01.01.2011 року по 31.212013 року, дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, за
результатами якої складено акт №
1513/НОМЕР_1 від 08.05.2014 року.

Перевіркою встановлено порушення
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3
вимог п.п. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139, п. 177.2 ст. 177
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року № 2755-VI, в результаті чого
встановлено заниження чистого
оподаткованого доходу за 2013 рік,
донараховано податок на доходи
фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування у сумі 14018,17 грн.;
порушення вимог п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року № 2755-VI, в результаті чого занижено
податок на додану вартість у сумі 19900,00
грн.

На підставі вказаного акту перевірки №
1513/НОМЕР_1 від 08.05.2014 року відповідачем
були прийняті податкові повідомлення -
рішення від 17.06.2014 року № та
№.

Позивач скористався своїм правом та
оскаржив податкові
повідомлення-рішення від 17.06.2014 року №
та № в адміністративному
порядку.

Рішенням Головним управлінням
Міндоходів у Харківській області
скарга позивача задоволена частково,
податкове повідомлення-рішення від
17.06.2014 року « в частині збільшення
грошового заповзання з податку на
додану вартість у розмірі 4975,00 грн.
(штрафна (фінансові) санкції), в іншій
частині податкові
повідомлення-рішення залишені без
змін, а скарга без задоволення.

На виконання рішення Головного
управління мін доходів у Харківській
області, Західною об'єднаною державною
податковою інспекцією м.Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області було прийнято
податкове повідомлення-рішення від
30.09.2014 року №.

З дослідженого акту перевірки №
1513/НОМЕР_1 від 08.05.2014 року судом
встановлено, що фактичною підставою
для відображення в акті порушень і
винесення спірних податкових
повідомлень-рішень слугував
викладений в акті висновок відповідача
про не підтвердження реальності
здійснення господарських відносин,
укладених позивачем з Товариством з
обмеженою відповідальністю "Грант
тайм".

Однак, суд не погоджується з такими
висновками відповідача виходячи з
наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що
між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3
(замовник) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Грант Тайм"
(постачальник) укладено договір
поставки №1709 від 17.09.2013 року. За умовами
укладеного договору постачальник
зобов'язується здійснити поставку
товару «Хімматеріали» у кількості та
якості, відповідно до видаткових
накладних, а замовник зобов'язується
прийняти та сплатити товар (а.с.60).

Реальність виконання умов укладеного
договору №1709 від 17.09.2013 року
підтверджується залученими до
матеріалів справи документами
первинного та бухгалтерського обліку:
рахунками-фактурами № 1148, №1143, №1022,
№1023, №1831, видатковими накладними №1148,
№1143, №1022, №1023, №1831, податковими
накладними №1148, №1143, №1022, №1023, №1831.

Крім того, позивачем надані до
матеріалів справи довіреності на
отримання товарно-матеріальних
цінностей від Товариством з обмеженою
відповідальністю "Грант тайм".

Оплата товару здійснювалась в
безготівковій формі, що
підтверджується виписками із банку,
наявними у матеріалах справи.

У підтвердження подальшої реалізації
придбаної продукції у Товариства з
обмеженою відповідальністю "Грант
тайм" позивачем надані до матеріалів
справи договори, укладені із ПП 2Ліна"
та ДП МО України "Харківська контора
матеріально-технічного забезпечення",
разом із документами первинного
бухгалтерського обліку, а саме
податковими накладними, видатковими
накладними, рахунками-фактурами,
товарно-транспортними накладними.

Суд зазначає, що про фактичне виконання
умов договору свідчать первинні
бухгалтерські та податкові документи,
виписані відповідно до п.9.2. ст.9 Закону
України "Про бухгалтерський облік і
фінансову звітність в Україні" і п.2.4.
ст.2 "Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку".

Статтею 1 розділу 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Згідно з ст. 14.1.181 Податкового кодексу
України, податковий кредит - це сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
законом.

Відповідно до ст. 14.1.156 Податкового
кодексу України, податкове
зобов'язання - сума коштів, яку платник
податків, у тому числі податковий
агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з ст. 198.3. Податкового кодексу
України, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до ст.198.6. Податкового
кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Однак, в даному випадку виконання
договорів між позивачем та Товариством
з обмеженою відповідальністю "Грант
Тайм" підтверджується податковими
накладними, видатковими накладними,
рахунками-фактурами, виписками з банку,
які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 198.2 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Як підтверджено матеріалами справи,
правочини укладені між позивачем та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Грант Тайм" виконано
кожною стороною цього договору, що
підтверджується первинними
документами, а саме податковими
накладними. Сторони претензій одна до
одної не мали.

Відповідно до ст.201.1 Податкового
кодексу України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Отже, як вбачається з матеріалів
справи, позивач та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Грант
Тайм" належним чином оформили
договірні правовідносини та на
виконання вимог податкового
законодавства оформили первинні
документи податкової та
бухгалтерської звітності, які
відповідають вимогам чинного
законодавства України .

Щодо перевірки дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
на доходи фізичних осіб судом
встановлено наступне.

Підставами для встановлення порушення
п. 177.2, п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі
змінами та доповненнями), у результаті
чого відбулось заниження чистого
оподаткованого доходу за 2013 рік,
донараховано податок на доходи
фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування у сумі 14018,17 грн. в
акті перевірки відповідачем зазначено
про встановлення факту неможливості
реального здійснення фінансово
господарських операцій позивача із
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Грант Тайм" та
ведення господарської діяльності,
однак суд, зазначає, що факт реальності
господарських операцій з
контрагентами доведено вище.

Згідно п. 177.2. ст. 177 Податкового кодексу
України об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та не
грошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

Із п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу
України вбачається, що до переліку
витрат, безпосередньо пов'язаних з
отриманням доходів, належать
документально підтверджені витрати, що
включаються до витрат операційної
діяльності згідно з розділом III цього
Кодексу.

Враховуючи, що усі первинні документи
бухгалтерського обліку позивача
відповідають вимогам чинного
законодавства, висновок відповідача
щодо встановлення позивачу порушення
п. 177.2, п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу
України є неправомірним, а тому
відповідно неправомірно донараховано
податок на доходи фізичних осіб за 2013
рік, що сплачується фізичними особами
за результатами річного декларування
за 2013 рік у сумі 14018,17 грн.

Щодо посилань відповідача на акт "Про
результати документальної
позапланової виїзної документальної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю "Грант Тайм" суд
зазначає, що законодавством України не
передбачена відповідальність особи за
можливими допущеними порушеннями
законодавства інших юридичних осіб, на
господарюючих суб'єктів не
покладається обов'язок та не надається
право контролювати дотримання
законодавства платником податків, який
виступає контрагентом у господарській
операції.

Ведення податкового обліку покладено
на кожного окремого платника податку.
Такий платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.
Чинне законодавство не містить норм
щодо солідарної відповідальності
платників податків.

В силу положень Цивільного кодексу
України, Господарського кодексу
України та Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців" позивач та його
контрагенти є окремими суб'єктами
права зі статусом юридичної особи, а
відтак за Податкового кодексу України
позивач та контрагенти позивача є
окремими платниками податку на додану
вартість. За таких обставин, межі
юридичної відповідальності кожного
платника ПДВ, яка (слід розуміти -
відповідальність) відповідно до ст.61
Конституції України має
індивідуальний характер, поширюються
на діяння, що визнаються законом
протиправними та були вчинені саме цим
платником. Притягнення суб'єкта права
до юридичної відповідальності за
діяння, що було вчинено іншою особою,
згідно з законом є неможливим.

Така позиція позивача також
підтверджується правозастосовчою
практикою Європейського Суду з прав
людини (рішення від 22.01.2009р. у справі
"БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №
3991/03), а також правозастосовчою
практикою Верховного Суду України
(постанова від 09.09.2008р. у справі №
21-500во08, постанова від 01.06.2010р. у справі
№ 21-573во10, постанова від 31.01.2011р. у
справі за позовом ЗАТ "Мукачівський
лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, постанова від
31.01.2011р. у справі за позовом ТОВ "Фірма
"ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень), врахування якої
при відправленні правосуддя є
обов'язковим.

Крім того, системно аналізуючи
положення Порядку проведення органами
державної податкової служби
зустрічних звірок
(затвердженопостановою КМУ від 27.12.2010р.
№1232; далі за текстом - Порядок №1232), а
також Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства (затверджено
наказом ДПА України від 22.12.2010р. №984,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 12.01.2011р. за №34/18772; далі за
текстом - Порядок №984), можна дійти
висновку, що судження податкового
органу відносно правильності
справляння платником податків сум
податків та зборів за відображеними в
податковій звітності показниками
господарських операцій можуть бути
викладені виключно в акті перевірки
або довідці зустрічної звірки. Чинним
законодавством не передбачено
відображення таких суджень в акті про
неможливість проведення перевірки або
акті про неможливість проведення
зустрічної звірки, де мають
зазначатись лише обставини, котрі
спричинили таку неможливість. А відтак,
акти про неможливість проведення
перевірки та акти про неможливість
проведення зустрічної звірки не можуть
бути визнані належними та допустимими
доказами вчинення платником податків
порушення закону.

Більше того, в силу закону отримання
податковим органом акту перевірки чи
довідки зустрічної звірки, в котрих
викладені висновки про вчинення
контрагентом платника податків
нікчемного правочину або відображення
в звітності показників господарських
операцій, які фактично не відбулись, не
звільняє такий податковий орган від
виконання обов'язку по самостійному
встановленню та доведенню факту
вчинення платником податків порушення
закону, позаяк ані акт перевірки, ані
довідка зустрічної звірки не має
преюдиціального значення та не є
документами, що достовірно та
безсумнівно підтверджують обставини
фактичної дійсності.

Виходячи з наведеного, порушення,
допущені одним платником податків у
відображенні в податковому обліку
певної господарської операції, за
загальним правилом, не впливають на
права та обов'язки іншого платника
податків. Крім того, чинне
законодавство не покладає на
підприємство обов'язок збирання
інформації про стан господарської
діяльності та порушення
підприємств-контрагентів.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. З огляду на
припис наведеної норми процесуального
права при розгляді судом спору щодо
правомірності рішення органу
державної податкової служби, яким
платнику податків донараховані
податкові зобов'язання чи зменшені
податкові вигоди, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Відповідачем вказаного процесуального
обов'язку стосовно податкових
повідомлень - рішень від 17.06.2014 року №
та від 30.09.2014 року №, не
виконано, тому суд приходить до
висновку про невідповідність
прийнятих відповідачем податкових
повідомлень-рішень дійсним обставинам
справи та вимогам діючого
законодавства, а отже є такими, що
підлягають скасуванню.

Поряд із тим, суд звертає увагу
позивача, що позовні вимоги про
визнання протиправними податкових
повідомлень-рішень Харківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
17.06.2014 року № та від 30.09.2014 року
№ не підлягають задоволенню,
виходячи із наступного.

Вимоги про визнання протиправним та
скасування рішення суб'єкта владних
повноважень є однорідними позовними
вимогами та передбачають один і той
самий спосіб захисту прав позивача. Суд
звертає увагу на те, що поняття
скасування податкового
повідомлення-рішення передбачає, тим
самим, визнання його протиправним.
Отже, щодо позовних вимог про визнання
протиправними податкових
повідомлень-рішень Західної об'єднаної
державної податкової інспекції
м.Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
17.06.2014 року № та від 30.09.2014 року
№, слід відмовити, оскільки дана
позовна вимога є похідною.

Крім того, суд зазначає, що відповідно
до положень ст. 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про скасування або визнання
нечинним рішення відповідача - суб'єкта
владних повноважень повністю чи
окремих його положень.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 є
обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню в частині скасування
податкових повідомлень-рішень
Західної об'єднаної державної
податкової інспекції м.Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області від 17.06.2014 року №
та від 30.09.2014 року №, в іншій
частині позов залишити без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 94, 159-163, 167, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
Харківський окружний адміністративний
суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_3 до Західної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень - задовольнити
частково.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення Західної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області № від 17.06.2014 року та №
від 30.09.2014 року

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
Харківський апеляційний
адміністративний суд через
Харківський окружний адміністративний
суд шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня її
проголошення, копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено
16.12.2014р.

Суддя
С.О.
Чудних