Справа № 2а-14198/12/0170/3
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року м. Київ
К/800/29741/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В., Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційні скарги
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Сімферополі
Автономної Республіки Крим та
Управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 18
лютого 2013 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 22 травня 2013
року у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим (далі - УПФУ
в Центральному районі м. Сімферополя АР
Крим) до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Сімферополі
Автономної Республіки Крим (далі - ВВД
ФСС НВВПЗ України у м. Сімферополі АР
Крим) про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року УПФУ в Центральному
районі м. Сімферополя АР Крим
звернулося до суду з позовом про
стягнення з ВВД ФСС НВВПЗ України у м.
Сімферополі АР Крим сум витрат з
виплати пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, витрат на
доставку цих пенсій та адресної
допомоги за жовтень 2012 року на загальну
суму 43616,19 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 18 лютого 2013 року,
яку залишено без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 22 травня 2013
року, позов задоволено частково.
Стягнуто з ВВД ФСС НВВПЗ України у м.
Сімферополі АР Крим на користь УПФУ в
Центральному районі м.
Сімферополя АР Крим 910,26 грн
заборгованості за жовтень 2012 року.

У касаційній скарзі УПФУ Ленінському
районі м. Донецька просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
змінити рішення суду апеляційної
інстанції, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права, зокрема,
положення Порядку відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України (далі - ПФУ) та правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань (далі - Фонд) від 04 березня
2003 року № 5-4/4 (далі - Порядок № 5-4/4).
Вказує, що суми адресної допомоги
входять до складу пенсії, що
виплачується відповідно до вимог
Закону від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV), а
тому повинні бути відшкодовані
відповідачем.

ВВД ФСС НВВПЗ України у м. Сімферополі
АР Крим у запереченнях на касаційну
скаргу посилається на те, що виплата
державної адресної допомоги
здійснюється за рахунок пенсійного
органу, а тому ця доплата та витрати на
її доставку не підлягають
відшкодуванню за рахунок Фонду.
Просить касаційну скаргу залишити без
задоволення.

У касаційній скарзі ВВД ФСС НВВПЗ
України у м. Сімферополі АР Крим
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове судове рішення про відмову в
задоволенні позову у повному обсязі.
Зазначає, що судами порушено норми
матеріального та процесуального права,
зокрема, не дано належної правової
оцінки доводам відповідача про те, що у
пенсійних справах окремих пенсіонерів
є розбіжності у документах, що ставить
під сумнів правомірність призначення
їм пільгових пенсій.

УПФУ в Ленінському районі м. Донецька у
запереченнях на касаційну скаргу
посилається на те, що всі страхові
випадки з особами, витрати на виплату
пенсій яким не приймаються до
відшкодування відповідачем, сталися у
70-80 роках минулого століття, а тому
позиція Фонду щодо проведення
обов'язкової правової експертизи їх
пенсійних справ є хибною, оскільки усі
документи відповідають вимогам
законодавства, що діяло на момент
звернення таких осіб за призначенням
пенсії. Просить касаційну скаргу
залишити без задоволення.

Перевіривши доводи касаційних скарг,
матеріали справи, правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що касаційні скарги
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Судами встановлено, що згідно з актом
звірки за жовтень 2012 року відповідач не
прийняв до заліку виплачені суми в
розмірі 43616,19 грн, що складались з не
врахованих витрат на виплату пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві, щомісячної
цільової грошової допомоги, витрат на
їх доставку та витрат пов'язаних з
виплатою щомісячної державної
адресної допомоги згідно постанови
Кабінету Міністрів України від 26
березня 2008 року № 265 «Деякі питання
пенсійного забезпечення громадян»
(далі - постанова КМУ № 265).

Підставою прийняття такого рішення
стало те, що у документах окремих
пенсіонерів, яким виплачувалась пенсія
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві, є помилки та
виправлення, що виключають можливість
взяття таких витрат до заліку, інші
пенсіонери отримали травми за межами
України (на території країн-учасниць
СНД), а державна адресна допомога не
передбачена в переліку соціальних
виплат, які відшкодовуються Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків.

З набранням чинності Закону України
від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV)
обов'язок відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні, покладено на Фонд.

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону 1105-XIV
встановлено, що Фонд зобов'язаний
співпрацювати з фондами з інших видів
соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

За змістом пункту 2 статті 7 Закону
України від 22 лютого 2001 року № 2272-ІІІ
«Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон № 2272-ІІІ),
який набрав чинності 01 квітня 2001 року,
Фонд сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 01 квітня 2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку цьому Фонду
документи, що підтверджують право цих
працівників (членів їх сімей) на такі
страхові виплати та соціальні послуги,
або коли таке право встановлено в
судовому порядку. Потерпілі, документи
яких не передані до Фонду, продовжують
отримувати належні виплати та
соціальні послуги від свого
роботодавця, ПФУ та Фонду. При цьому
кошти, виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

В частині 2 статті 24 Закону № 1105-ХІV
закріплено аналогічне правило: якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом і
страховиками з інших видів соціального
страхування виникають спори щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернувся
застрахований. При цьому страховик, до
якого звернувся застрахований, має
право звернутися до відповідного
страховика з інших видів соціального
страхування щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на
ту категорію інвалідів, щодо
відшкодування витрат на виплату пенсій
яким виник спір.

За змістом частини 2 статті 2 Закону №
1105-ХІV особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому, право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві із застрахованою особою
або виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Підпунктом «а» статті 27 Закону України
від 5 листопада 1991 року № 1788-ХП «Про
пенсійне забезпечення» встановлено, що
громадянам України - переселенцям з
інших держав, які не працювали в
Україні, пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання
призначаються незалежно від стажу
роботи.

Відповідно до абзацу другого пункту 3
Прикінцевих положень Закону № 1105-ХІV
відшкодування шкоди, медична,
професійна та соціальна реабілітація
провадяться Фондом також зазначеним у
статті 8 цього Закону особам, які
потерпіли до набрання ним чинності та
мали право на зазначені страхові
виплати і соціальні послуги.

Абзацом третім цього пункту (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) установлено, що вся
заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної і
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду відшкодувати
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей матеріальну і моральну
(немайнову) шкоду, заподіяну
ушкодженням здоров'я, не залежить від
того, чи сплачували цьому Фонду
страхові платежі підприємства, що
ліквідувалися та на яких було
ушкоджено здоров'я потерпілого.

Як убачається з абзацу 7 пункту 3
Прикінцевих положень Закону № 1105-ХІV,
Фонд є правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статтею 21
Закону України від 14 жовтня 1992 року №
2694-ХІІ «Про охорону праці», які
ліквідуються.

Таким чином, страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, а в
разі виплати такої органами ПФУ -
відшкодувати останньому витрати, є
Фонд.

За таких обставин, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, обґрунтовано
зобов'язав відповідача відшкодувати
суми витрат з виплати пенсії по втраті
годувальника - ОСОБА_4, чоловік якої
загинув внаслідок нещасного випадку за
межами України - в країні СНД та пенсій
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 які також
отримали каліцтво в державах СНД.

Аналогічна правова позиція, висловлена
у постанові Верховного Суду України
від 21 листопада 2011 року (справа №
21-361а11), яка відповідно до положень
статті 244-2 КАС України є обов'язковим
для всіх суб'єктів владних повноважень,
які застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом, наведено у статті 21 Закону №
1105-ХІV, відповідно до якої, Фонд
зобов'язаний у встановленому законом
порядку своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у разі
настання страхового випадку.

Статтею 81 Закону № 1788-ХІІ визначено, що
призначення та виплата пенсій, у тому
числі пенсій по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання, здійснюється органами
Пенсійного фонду України. Механізм
відшкодування Фондом витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, визначено Порядком.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 5-4/4,
відшкодуванню підлягають суми, що
виплачуються відповідно до Закону №
1105-ХІV, Закону № 1788-ХІІ та інших
нормативно-правових актів, а саме: сума
основного розміру пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; щомісячна цільова
грошова допомога на прожиття, якщо така
допомога надавалася пенсіонеру, який
одержував вищезазначену пенсію;
допомога на поховання сім'ї померлого
або особі, яка здійснила поховання
особи, яка отримувала вищезазначену
пенсію; сума витрат Пенсійного фонду
України з виплати і доставки
зазначених пенсій.

При цьому, Фонд відшкодовує витрати,
пов'язані з виплатою та доставкою таких
пенсій виключно особам, які мають право
на одержання таких щомісячних
страхових виплат.

Вирішуючи спір та частково
задовольняючи позов, суди дослідили
зміст усіх документів особових
пенсійних справ потерпілих ОСОБА_9,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та
ОСОБА_12 та дійшли обґрунтованого
висновку, що не зважаючи на розбіжності
в зазначенні деяких літер у прізвищах,
іменах та по-батькові, ці факти жодним
чином не свідчать про відсутність
причинного зв'язку між нещасним
випадком, що стався з потерпілими та
професійним захворюванням, оскільки
всі документи пенсійних справ у своїй
сукупності свідчать про те, що нещасний
випадок стався саме з вказаними
постраждалими.

За таких обставин, суди дійшли
обґрунтованого висновку про те, що
витрати на виплату пенсій вказаним
особам підлягають відшкодуванню
позивачу за рахунок відповідача.

Що стосується відшкодування витрат на
доставку адресної допомоги за жовтень
2012 року, то слід зазначити наступне.

Постановою КМУ №265 запроваджена
щомісячна державна адреса допомога,
яка сплачується у разі, коли розмір
пенсії не досягає певного відсотка
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Порядком № 5-4/4, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 16 травня
2003 року за № 376/7697, встановлено порядок
відшкодування витрат, пов'язаних з
виплатою пенсій, що виплачується
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення» та визначено
механізм відшкодування на
централізованому рівні.

Враховуючи те, що державна адресна
допомога, встановлена постановою КМУ №
265, не передбачена у визначеному
статтею 21 Закону № 1105-XIV переліку
соціальних послуг та виплат, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків, суди першої та
апеляційної інстанцій обґрунтовано
відмовили у задоволенні позову в цій
частині позовних вимог.

Зазначені висновки узгоджуються з
правовою позицією Верховного Суду
України викладену в постановах від 21
листопада 2011 року № 21-361а11 та від 20
лютого 2012 року № 21-462а11, яка
відповідно до статті 244-2 КАС України є
обов'язковою для всіх судів України.

Доводи касаційних скарг не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального чи процесуального
законодавства, що призвело або могло
призвести до неправильного вирішення
спору.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а рішення судів першої та
апеляційної інстанцій - без змін, якщо
визнає, що судами не допущено порушень
норм матеріального і процесуального
права при ухваленні судового рішення
чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційні скарги Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Сімферополі
Автономної Республіки Крим та
Управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 18
лютого 2013 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 22 травня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак