Справа № 901/543/12
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року
Справа №
9104/159399/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

Головуючого судді
Левицької
Н.Г.,

судді
Обрізка І.М.,

судді
Клюби В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові

апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації, с.м.т.Богородчани
Івано-Франківська область

на постанову Богородчанського
районного суду Івано-Франківської
області від 26.03.2012р. №901/543/12

за позовом ОСОБА_1, с.Манява
Богородчанський район
Івано-Франківської області

до Управління праці та соціального
захисту населення Богородчанської
районної державної адміністрації,
с.м.т.Богородчани Івано-Франківська
область, про визнання незаконними дій
відповідача та зобов'язання вчинити
дії, -

ВСТАНОВИВ:

05.11.2012р. ОСОБА_1 (далі Позивач - ОСОБА_1),
звернулася в суд із позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Богородчанської
районної державної адміністрації,
(далі - Відповідач УПСЗН), про визнання
неправомірними дій щодо нарахування та
виплати не у повному обсязі допомоги по
догляду за дитиною до досягнення
трьохрічного віку, зобов'язання
нарахувати та виплатити допомогу по
догляду за дитиною до досягнення
трьохрічного віку в розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до шести років
відповідно до ч.1 ст.15 Закону України
"Про державну допомогу сім'ям з дітьми"
з 05.09.2011 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дочку ОСОБА_2 і їй
призначено допомогу по догляду за
дитиною до досягнення трирічного віку.
Відповідно до ст.15 Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми"
розмір вказаної допомоги мав би
відповідати розміру прожиткового
мінімуму встановленого Законом для
дітей віком до 6 років. Законами України
про Державний бюджет на 2010-2012 роки
встановлено відповідний прожитковий
мінімум. Однак, допомогу призначено у
розмірі, що не відповідає прожитковому
мінімуму.

Постановою суду першої інстанції позов
задоволено. Визнано протиправними дії
Управління праці та соціального
захисту населення Богородчанської
районної державної адміністрації щодо
нарахування та виплати не у повному
обсязі на користь ОСОБА_1 допомоги по
догляду за дитиною до досягнення
трьохрічного віку. Зобов'язано УПСЗН
провести перерахунок та виплату на
користь ОСОБА_1 допомоги по догляду за
дитиною до досягнення трьохрічного
віку за період з 05.09.2011 року по 11.03.2012
року, виходячи із визначеного ст.15
Закону України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" розміру державної
допомоги, що встановлена на рівні
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років.

Постанову суду першої інстанції
оскаржив Відповідач УПСЗН подавши на
неї апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги
покликається на ті обставини, що
виплата позивачці допомоги по догляду
за дитиною до досягнення трирічного
віку УПСЗН проводяться на підставі
Закону України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми". При виплаті цього виду
соціальної допомоги відповідач
виходив з того, що 28.12.2007 року до ст.15
Закону України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" внесено зміни,
відповідно до яких допомога по догляду
за дитиною до досягнення трирічного
віку надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
грн. Саме з такого розрахунку УПСЗН
виходило при виплаті допомоги
позивачці. Крім того, положеннями
Постанови Кабінету Міністрів України
від 27.12.2001 року №1751 визначено розмір
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення трирічного віку. Рішенням
Конституційного Суду України від 26.12.2011
року підтверджено право Кабінету
Міністрів України регулювати
правовідносини щодо порядку
призначення та виплати соціальних
допомог, які виплачуються за рахунок
коштів державного бюджету.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, хоча
належним чином були повідомлені про
дату, час та місце апеляційного
розгляду, що відповідно до частини 4
статті 196 Кодексу адміністративного
судочинства України не перешкоджає
розгляду справи у їх відсутності

Колегія суддів, у відповідності до п.2
ч.1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у матеріалах
справи доказами.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка
відповідно до представленої довідки
Управління праці та соціального
захисту населення Богородчанської
райдержадміністрації в
Богородчанському районі одержувала
допомогу по догляду за однією дитиною
до досягнення трьохрічного віку.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Статтею 2 Закону
України "Про прожитковий мінімум"
передбачено, що прожитковий мінімум
застосовується для встановлення
розмірів соціальної допомоги, допомоги
сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю,
а також стипендій та інших соціальних
виплат.

Пунктом 23 розділу ІІ Закону України
"Про державний бюджет України на 2008 рік"
від 28.12.2007 року до ч.1 ст.15 Закону України
"Про державну допомогу сім'ям з дітьми"
внесено зміни, відповідно до яких
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
грн.

Відповідно до розділу ІІІ Закону
України "Про державний бюджет України
на 2008 рік" від 28.12.2007 року розділ ІІ
Закону набрав чинності з 01.01.2008 року і
діяв по 31.12.2008 року.

Таким чином, при визначенні розміру
допомоги, що виплачувалась позивачці в
2010-2012 роках відповідач мав керуватись
ст.15 Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми" у попередній
редакції, якою розмір допомоги
встановлювався на рівні прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.
Вказана редакція законодавцем не
змінювалась.

Вірно встановивши обставини справи,
суд першої інстанції правильно
застосував до правовідносин між
сторонами відповідні їм норми
матеріального права.

Частиною 3 ст.46 Конституції України
встановлено, що пенсії, інші види
соціальних виплат та допомог, що є
основним джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Посилання відповідача на рішення
Конституційного суду України від 26.12.2011
року у справі №20-рп/2011 як на підставу
здійснення виплат вказаного виду
допомоги виключно у розмірі,
встановленому Постановою Кабінету
Міністрів України № 1751 від 27.12.2001 року є
не обґрунтованими. По-перше, згадане
рішення Конституційного суду України
стосувалось пункту 4 розділу VII
Прикінцевих положень Закону України
"Про Державний бюджет України на 2011 рік"
від 23 грудня 2010 року № 2857-ІV щодо
реалізації окремих норм Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб". По-друге, вказаним рішенням не
давалась оцінка у поставленому
контексті нормам Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми" і
неконституційними будь-які норми цього
закону не визнавались. Навпаки, правова
позиція, яку висловив Конституційний
суд України в цьому рішенні, дає
підстави вважати обґрунтованою
позицію позивачки щодо заявлених нею
вимог. Так, Конституційний Суд України
вказав, що неприпустимим є
встановлення такого правового
регулювання, відповідно до якого
розмір пенсій, інших соціальних виплат
та допомоги буде нижчим від рівня,
визначеного в частині третій статті 46
Конституції України, і не дозволить
забезпечувати належні умови життя
особи в суспільстві та зберігати її
людську гідність, що суперечитиме
статті 21 Конституції України.

У відповідності до ст.17 Закону України
"Про державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії" від 05.10.2000
року, основні державні соціальні
гарантії встановлюються законами з
метою забезпечення конституційного
права громадян на достатній життєвий
рівень. До числа основних державних
соціальних гарантій включаються:
мінімальний розмір заробітної плати;
мінімальний розмір пенсії за віком;
неоподатковуваний мінімум доходів
громадян; розміри державної соціальної
допомоги та інших соціальних виплат.
Основні державні соціальні гарантії,
які є основним джерелом існування, не
можуть бути нижчими від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, виходячи з загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, посилання
відповідача на положення постанови
Кабінету Міністрів України від 27.12.2001
року №1751 є безпідставним.

На переконання суду апеляційної
інстанції, дії Управління праці та
соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації щодо нарахування та
виплати позивачці не у повному обсязі
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення трьохрічного віку з 05.09.2011
року є протиправними.

А відтак, колегія суддів вважає що
немає підстав для задоволення
апеляційної скарги і погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення позову.

Таким чином, ухвалене по справі судове
рішення першої інстанції є законним і
обґрунтованим, а позиція апелянта є
помилковою. Відповідно, судове рішення
першої інстанції скасуванню не
підлягає, як таке, що прийняте за
вичерпних юридичних висновків при
правильному застосуванні норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації на постанову
Богородчанського районного суду
Івано-Франківської області від 26.03.2012р.
№901/543/12 у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Богородчанської
районної державної адміністрації, про
визнання незаконними дій відповідача
та зобов'язання вчинити дії, - залишити
без задоволення.

2. Постанову Богородчанського
районного суду Івано-Франківської
області від 26.03.2012р. №901/543/12 у справі за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації, про визнання
незаконними дій відповідача та
зобов'язання вчинити дії - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Н.Г. Левицька

Суддя
І.М. Обрізко

Суддя
В.В. Клюба