Справа № 694/232/14-а (6а/694/6/14)
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/22459/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В., Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Звенигородському районі Черкаської
області

на ухвалу Звенигородського районного
суду Черкаської області від 24 лютого 2014
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 квітня 2014
року

за поданням головного державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області (далі - головний державний
виконавець ВПВР УДВС ГУЮ у Черкаській
області) про зміну способу та порядку
виконання судового рішення у справі за
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Звенигородському районі Черкаської
області (далі - УПФУ в Звенигородському
районі) про визнання дій протиправними
та зобов'язання перерахувати пенсію,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року головний державний
виконавець ВПВР УДВС ГУЮ у Черкаській
області звернувся до суду з поданням
про зміну способу і порядку виконання
постанови Звенигородського районного
суду Черкаської області від 09 лютого 2011
року про зобов'язання УПФУ в
Звенигородському районі здійснити
перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_4 з
підвищенням її в розмірі однієї
мінімальної заробітної плати,
відповідно до статті 39 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
додаткової пенсії в розмірі 15 %
мінімальної пенсії за віком,
встановленої статтею 51 вказаного
Закону, шляхом стягнення з УПФУ в
Звенигородському районі на користь
ОСОБА_4 12380,44 грн.

Ухвалою Звенигородського районного
суду Черкаської області від 24 лютого 2014
року, яку залишено без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 квітня 2014
року, задоволено подання головного
державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у
Черкаській області про зміну способу і
порядку виконання рішення суду.
Змінено спосіб і порядок виконання
постанови Звенигородського районного
суду Черкаської області від 09 лютого 2011
року, шляхом зміни зобов'язання УПФУ в
Звенигородському районі здійснити
перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_4 з
підвищенням її в розмірі однієї
мінімальної заробітної плати,
відповідно до статті 39 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
додаткової пенсії в розмірі 15 %
мінімальної пенсії за віком,
встановленої статтею 51 вказаного
Закону на стягнення з УПФУ в
Звенигородському районі на користь
ОСОБА_4 12380,44 грн.

У касаційній скарзі УПФУ в
Звенигородському районі просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове - про відмову у задоволенні
подання державного виконавця.
Зазначає, що судами порушено норми
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Судами встановлено, що постановою
Звенигородського районного суду
Черкаської області від 09 лютого 2011 року
зобов'язано УПФУ в Звенигородському
районі здійснити перерахунок та
виплату пенсії ОСОБА_4 з підвищенням її
в розмірі однієї мінімальної
заробітної плати, відповідно до статті
39 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та додаткової пенсії в
розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком,
встановленої статтею 51 вказаного
Закону.

15 березня 2013 року Звенигородським
районним судом Черкаської області
видано виконавчий лист № 2-а-541/11.

28 жовтня 2013 року головним державним
виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Черкаській
області відкрито виконавче
провадження.

15 листопада 2013 року УПФУ в
Звенигородському районі повідомило
державного виконавця про те, що на
виконання вимог виконавчого документа
здійснено перерахунок пенсії та
нарахована сума у розмірі 12380,44 грн, яка
включена до виплати. Проте, у зв'язку з
відсутністю фінансування з Державного
бюджету України, в УПФУ в
Звенигородському районі відсутня
можливість виплатити вказану суму
заборгованості.

Задовольняючи подання державного
виконавця, суди виходили з того, що
зміна способу виконання судового
рішення з зобов'язання здійснити
нарахування та виплату коштів на
стягнення коштів не змінює по суті
постанову суду.

Проте, такі висновки судів помилкові.

Статтею 14 КАС України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

За приписами пункту 2 частини 4 статті 105
КАС України адміністративний позов
може містити вимоги про зобов'язання
відповідача - суб'єкта владних
повноважень прийняти рішення або
вчинити певні дії.

У разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (пункт 2 частини 2 статті 162 КАС
України).

Аналіз резолютивної частини рішення
Звенигородського районного суду
Черкаської області від 09 лютого 2011 року
та наведених процесуальних норм дають
підстави зробити висновок про те, що
зобов'язання, покладені на відповідача
цим судом, є позовними вимогами, як
обраним судом видом захисту порушених
прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин, державний
виконавець просив змінити не спосіб
виконання постанови суду, а судове
рішення по суті позовних вимог, і
вирішити додаткову позовну вимогу про
стягнення коштів, яка не була предметом
розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. В
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(статті 198, 223 КАС України).

Тому, слід розуміти відмінності між
позовною вимогою, як обраним судом
видом захисту порушених прав позивача,
від способу виконання судового
рішення, як одного з його заходів, що
унеможливлює зміни судового рішення за
відсутності на це процесуальних
повноважень.

Частиною 1 статті 263 КАС України
встановлено, що за наявності обставин,
що ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Під зміною слід розуміти прийняття
судом нових заходів для реалізації
рішення у разі неможливості його
виконання у встановленими раніше
порядку і способом. Змінюючи спосіб і
порядок виконання судового рішення,
суд не може змінювати останнє по суті.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи видно, що виконання
постанови суду першої інстанції
неможливе через відсутність коштів,
виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду.

Посилання ВПВР УДВС ГУЮ у Черкаській
області на неможливість виконання
рішення суду зобов'язального характеру
щодо проведення соціальних виплат у
зв'язку з відсутністю такого виду
рішень у визначеному статтею 2 Закону
України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» переліку рішень,
виконання яких гарантовано державою,
не заслуговують на увагу, оскільки з
огляду на положення статті 124
Конституції України та статті 14 КАС
постанови в адміністративних справах,
що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання на всій
території України незалежно від
обраного судом способу захисту
порушеного права позивача
(зобов'язання відповідача вчинити
певні дії чи стягнення з нього коштів).

На підставі статті 229 КАС України суд
касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

З огляду на викладене, рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
підлягають скасуванню, з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні подання державного
виконавця про зміну способу та порядку
виконання судового рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 229, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Звенигородському районі Черкаської
області задовольнити.

Ухвалу Звенигородського районного
суду Черкаської області від 24 лютого 2014
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 квітня 2014
року скасувати, ухваливши нове судове
рішення.

Відмовити у задоволенні подання
головного державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області про зміну способу
та порядку виконання постанови
Звенигородського районного суду
Черкаської області від 09 лютого 2011
року.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак