Справа № 810/6502/14
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 року 810/6502/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого - судді
Лисенко В.І.,

за участю секретаря судового засідання
Глазун Т.О.,

представника позивача: Губського О.В.,

представника відповідача: Ярового А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю Фірма «Злагода»до
проІрпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області скасування податкового
повідомлення - рішення,- в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
товариство з обмеженою
відповідальністю Фірма «Злагода» з
позовом до Ірпінської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про скасування
податкового повідомлення - рішення від
13.11.2014 № , яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на загальну суму
125365,00 грн. (основне зобов'язання - 100292,00
грн., штрафні санкції - 25073,00 грн.).

В основу оскаржуваного податкового
повідомлення - рішення покладено
висновок податкового органу про
безпідставне формування позивачем
податкового кредиту та витрат по
взаємовідносинам із ТОВ «Українська
Нафтова Група». На думку відповідача,
фінансово - господарські
взаємовідносини між ТОВ Фірма
«Злагода» та ТОВ «Українська нафтова
група» є фіктивними, та такими, що не
мали реального характеру і були
вчинені без наміру створення правових
наслідків, з метою отримання
податкової вигоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що вважає висновки
податкового органу безпідставними,
оскільки всі операції з поставки
товарів контрагентом мали реальний
характер з метою використання їх в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності. Ці факти
підтверджуються документально,
господарські операції належним чином
відображені у податковому обліку та
податковій звітності, а тому ТОВ Фірма
«Злагода» правильно визначила
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив суд позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував з
мотивів, викладених в письмових
запереченнях. У судовому засіданні
представник відповідача проти позову
заперечував, просив суд у задоволенні
позову відмовити.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з таких
підстав.

Судом встановлено, що товариство з
обмеженою відповідальністю Фірма
«Злагода» є юридичною особою, що
зареєстрована Ірпінським міським
управлінням юстиції 24.06.1996 за №
1000277. Взято на податковий облік в
органах ДПС 24.06.1997 за № 223/5, станом на
момент проведення перевірки
перебувало на обліку в Ірпінській ОДПІ
та було платником податку на додану
вартість відповідно до Свідоцтва про
реєстрацію платника податку на додану
вартість від 18.08.2005 № 14369532.

31 грудня 2010 року між позивачем та ТОВ
«Українська Нафтова Група» було
укладено Договір поставки
нафтопродуктів № 31/12/10-25, відповідно до
умов якого постачальник (ТОВ
«Українська Нафтова Група») брав на
себе зобов'язання передати покупцю
нафтопродукти (далі - товар),
найменування, кількість та ціна яких,
вказується в накладних документах на
товар, які оформлюються на кожну
окрему партію товару, а позивач
зобов'язався прийняти та оплатити
товар у строки та на умовах, що
передбачені Договором.

На підтвердження факту придбання
товару у ТОВ «Українська Нафтова
Група», позивачем було надано
видаткові накладні (а.с.37-49 т.І);
податкові накладні (а.с. 50-62 т.І); товаро -
транспортні накладні (а.с.110-121 т. І);
прибуткові накладні (а.с. 2- 14 т. ІІ);
довіреності на отримання
нафтопродуктів від ТОВ «Українська
Нафтова Група» (а.с.15-27 т. ІІ); акти
приймання палива (а.с.30-42 т. ІІ); заявки
на товар (а.с. 43-55 т. ІІ); щоденні звіти
АЗС «Злагода» (а.с.57-69 т. ІІ); журнал
обліку надходження нафтопродуктів на
АЗС «Злагода», смт. Коцюбинське (а.с.70-73
т. ІІ); сертифікати відповідності та
паспорти на нафтопродукти (а.с. 83-119
т.ІІ).

Позивач здійснив оплату за вказаним
договором у розмірі 1138587,39 грн., на
підтвердження чого надав платіжні
доручення (а.с. 63-109 т. І).

За здійсненими господарськими
операціями, позивачем сформовано
податковий кредит на підставі
виписаних ТОВ «Українська Нафтова
Група» податкових накладних у розмірі
189764,56 грн. (за вересень 2011 року у розмірі
601751, 29 грн., за жовтень 2011 року - 100291,88
грн.).

У листопаді 2014 року на підставі наказу
Ірпінської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Київській області від 27.10.2014 № 883
посадовими особами відповідача
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку позивача щодо
документального підтвердження
господарських відносин із ТОВ
«Українська Нафтова Група», за
результатами якої було складено Акт
від 03.11.2014 № 1179/22-4/13702718.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем положень пунктів 189.1 статті
189, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту
200.1 статті 200, пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за жовтень 2011 року у розмірі
100292,00 грн.

Висновки посадових осіб відповідача
про порушення позивачем вимог
податкового законодавства ґрунтуються
на тому, що фінансово - господарські
взаємовідносини між позивачем та ТОВ
«Українська Нафтова Група», є
фіктивними, та такими, що не мали
реального характеру і були вчинені без
наміру створення правових наслідків, з
метою отримання податкової вигоди. На
думку податкового органу, договір між
позивачем та контрагентом укладено за
відсутності наміру дійсної поставки
нафтопродуктів, з метою штучного
формування валових витрат та
податкового кредиту.

При перевірці позивача посадовими
особами податкового органу взято до
уваги дані Акта Броварської ДПІ
Міністерства доходів і зборів України
у Київській області від 10.09.2013 №
8/22-02/34424388 про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Українська
Нафтова Група» по взаємовідносинах з
ТОВ «Форт - Ойл» за період вересень -
жовтень 2011 року, відповідно до якого
встановлено, що діяльність ТОВ
«Українська Нафтова Група» припинено,
та, як наслідок, відсутність об'єктів
оподаткування з продажу товарів
(послуг) підприємствам - покупцям та
придбання товарів (послуг) у
підприємств - постачальників за період
вересень, жовтень 2011 року.

На підставі викладеного, відповідач
дійшов висновку про безтоварність
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Українська Нафтова Група».

За результатами перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 13.11.2014 №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 125360, 00 грн.
(основне зобов'язання - 100292,00 грн.,
штрафні санкції - 25073,00 грн.).

Вважаючи вказане податкове
повідомлення-рішення протиправним,
позивач звернувся до суду з даним
адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначення вичерпного переліку
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства регулює
Податковий кодекс України.

Податковим кредитом в розумінні
підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
визнається сума, на яку платник податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

Згідно із підпунктом «а» пункту 198.1
статті 198 Податкового кодексу України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
товарів та послуг, які відповідно до
пункту 185.1 статті 185 цього Кодексу є
об'єктом оподаткування податком на
додану вартість.

Як визначено пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: списання коштів з
банківського рахунка платника податку
на оплату товарів/послуг; отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

В силу положень пункту 198.6 статті 198
Податкового Кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Відповідно до частини другої статті 3
Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" (надалі Закон
України від 16.07.1999 №996-XIV), податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку, що ведеться
підприємством.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які згідно з Законом є
документами, що містять відомості про
господарські операції та
підтверджують їх здійснення.

Первинні бухгалтерські документи
(видаткові та податкові накладні, акти
прийому-здачі виконаних робіт, тощо)
повинні мати обов'язкові реквізити, а
саме - вказувати на посаду особи,
відповідальної за здійснення
господарської операції і правильності
її оформлення, особистий підпис або
інші дані, що дає змогу ідентифікувати
особу, яка брала участь у здійсненні
операції.

Із системного аналізу норм податкового
законодавства убачається, що право на
формування податкового кредиту
виникає у платника податків у зв'язку
із здійсненням ним господарських
операцій, що підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами фінансової звітності.

Разом з тим, якщо ж фактичного
здійснення господарської операції не
було, наявність належно оформлених
первинних бухгалтерських документів
не є безумовною підставою для
включення до податкового кредиту сум
податку на додану вартість, сплачених у
ціні придбаного товару (послуг).

Як убачається з Акту від 03.11.2014 №
1179/22-4/13702718, під час проведення
перевірки посадові особи податкового
органу дійшли висновку, що фінансово -
господарські взаємовідносини між
позивачем та ТОВ «Українська Нафтова
Група», є фіктивними, та такими, що не
мали реального характеру і були
вчинені без наміру створення правових
наслідків, з метою отримання
податкової вигоди. На думку
податкового органу, договір між
позивачем та контрагентом укладено за
відсутності наміру дійсної поставки
нафтопродуктів, з метою штучного
формування валових витрат та
податкового кредиту.

Представник позивача на спростування
тверджень податкового органу,
посилався на те, що всі господарські
операції з поставки нафтопродуктів від
ТОВ «Українська Нафтова Група» мали
реальний характер.

Аналізуючи твердження представника
позивача про реальність здійснення
вказаних господарських операцій, суд
виходить з наступного.

З матеріалів справи убачається, що у
грудні 2010 року між позивачем та ТОВ
«Українська Нафтова Група» було
укладено договір поставки
нафтопродуктів (далі - товарів),
найменування, кількість та ціна яких
зазначається у накладних документах на
кожну окрему партію товару.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що
товар поставляється погодженими
партіями, у відповідності із заявками
покупця на поставку тієї чи іншої
партії товару. Форма заявки викладена в
Додатку № 1 до Договору, який є його
невід'ємною частиною. Поставка товару
підтверджується видатковими
накладними на товар, які підписані
представниками обох сторін.

Відповідно до положень пункту 2.4
Договору, товар вважається переданий
постачальником та прийнятий покупцем
по якості - відповідно до технічних
умов і інших нормативно - технічних
актів (паспорт, сертифікат заводу -
виробника) з урахуванням умов
«Інструкції з контролювання якості
нафти і нафтопродуктів на
підприємствах і організаціях України»,
затвердженої Наказом Міністерства
палива та енергетики України,
Державного комітету України з питань
технічного регулювання та споживчої
політики від 04.06.2007 № 271/121. По кількості
- відповідно до товаро - транспортних
або накладних документів (накладна
та/або акт приймання - передачі), у
відповідності з вибраним базисом
поставки товару.

Згідно із положеннями пункту 2.5
Договору, покупець проводить прийомку
товару по кількості і якості у
відповідності з умовами Інструкції про
порядок приймання, транспортування,
зберігання, відпуску і обліку нафти і
нафтопродуктів на підприємствах і
організаціях України, затвердженої
спільним наказом Міністерства палива
та енергетики України, Міністерства
економіки України, Міністерства
транспорту та зв'язку України,
Державного комітету України з питань
технічного регулювання та споживчої
політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155, згідно з
діючим законодавствлм України, а також
умовами даного Договору та додаткових
угод до нього.

Так, на підтвердження факту замовлення
та придбання нафтопродуктів у ТОВ
«Українська Нафтова Група» у вересні
та жовтні 2011 року, позивачем надано
заявки на поставку нафтопродуктів (а.с.
43-55 т. ІІ); видаткові накладні (а.с.37-49
т.І); податкові накладні (а.с. 50-62 т.І);
прибуткові накладні (а.с. 2- 14 т. ІІ);
довіреності на отримання
нафтопродуктів від ТОВ «Українська
Нафтова Група» (а.с.15-27 т. ІІ); акти
приймання палива (а.с.30-42 т. ІІ); щоденні
звіти АЗС «Злагода» (а.с.57-69 т. ІІ);
журнал обліку надходження
нафтопродуктів на АЗС «Злагода», смт.
Коцюбинське (а.с.70-73 т. ІІ); сертифікати
відповідності та паспорти на
нафтопродукти (а.с. 83-119 т.ІІ); товаро -
транспортні накладні (а.с. 110-121 т. І).

Відтак, на думку представника позивача,
вказані обставини свідчать про
реальність господарських операцій з
поставки нафтопродуктів від ТОВ
«Українська Нафтова Група» у вересні
та жовтні 2011 року.

Вирішуючи питання про реальність
поставки нафтопродуктів від ТОВ
«Українська Нафтова Група» на
підприємство позивача, суд виходить із
специфіки товару, який постачався та
вимог чинного законодавства щодо
документального оформлення таких
операцій.

Так, приймання та транспортування
такого виду товару, як бензин та
дизпаливо, повинно відбуватись
відповідно до вимог Інструкції з
контролювання якості нафти і
нафтопродуктів на підприємствах і
організаціях України, затвердженої
наказом Міністерства палива та
енергетики України від 04.06.2007 № 271/121 та
Інструкції про порядок приймання,
транспортування, зберігання, відпуску
та обліку нафти і нафтопродуктів на
підприємствах і організаціях України,
яка затверджена спільним наказом
Міністерства економіки України,
Міністерства транспорту та зв'язку
України, Державного комітету України з
питань технічного регулювання та
споживчої політики від 20.05.2008 №
281/171/578/155, який зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за
№805/15496 (надалі - Інструкція № 281/171/578/155).

Вказані вимоги до оформлення поставки
бензину та дизпалива також передбачені
і умовами пунктів 2.4, 2.5 Договору від
31.12.2010 № 31/12/10-25.

Так, суд звертає увагу, що порядок
організації та виконання робіт,
пов'язаних з прийманням,
транспортуванням, зберіганням,
відпуском та обліком товарної нафти
(далі - нафта) і нафтопродуктів
встановлено Інструкцією №281/171/578/155.

Ця Інструкція поширюється на всі класи,
типи, групи і види нафти та типи, марки і
види (залежно від масової частки сірки)
нафтопродуктів (абзац 2 розділу 1
Інструкції).

Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими
для всіх суб'єктів господарювання
(підприємств, установ, організацій та
фізичних осіб - підприємців), що
займаються хоча б одним з таких видів
економічної діяльності, як закупівля,
транспортування, зберігання і
реалізація нафти і нафтопродуктів на
території України (далі - підприємства)
(абзац 4 розділу 1 Інструкції).

Так, відповідно до її положень, з
прибуттям нафтопродуктів до
вантажоодержувача в автоцистерні
перевіряється наявність і цілісність
пломб, технічний стан автоцистерни,
відповідність об'єму і густини
нафтопродукту в автоцистерні об'єму і
густині, зазначеним у
товарно-транспортній накладній на
відпуск нафтопродуктів (нафти) за
формою N1-ТТН (нафтопродукт) (далі ТТН),
відповідність найменування, марки і
виду (залежно від масової частки сірки)
нафтопродукту, зазначених у ТТН і
паспорті якості на відвантажений
нафтопродукт.

Про прийнятий нафтопродукт
матеріально відповідальна особа
складає акт за своїм підписом,
підписами водія та представника із
зазначенням їх прізвищ і посад.

Окрім того, Інструкцією №281/171/578/155
встановлено порядок відпуску нафти та
нафтопродуктів автомобільним
транспортом.

Так, згідно пунктів 7.5.1-7.5.8 вказаної
інструкції нафта і нафтопродукти
вантажоодержувачам постачаються
централізовано або вивозяться
самостійно вантажоодержувачем.
Контролювання наливання нафти або
нафтопродуктів здійснює оператор
автоматизованої системи наливу, а
кількість налитого до міри повної
місткості продукту здійснюється
водієм автоцистерни на підставі
договору постачання. Відпуск нафти або
нафтопродуктів до мір повної місткості
здійснюється лише за наявності
свідоцтва про її повірку.
Нафтопродукти відпускаються у
технічно справну та чисту тару
відповідно до вимог ДСТУ 4454 після
пред'явлення представником
вантажоодержувача доручення і
свідоцтва про повірку автоцистерни.
Відпуск нафти і нафтопродуктів до мір
повної місткості та нафтопродуктів,
розфасованих до тари, оформлюється ТТН
у чотирьох примірниках. Бланки ТТН на
підприємстві є документами суворої
звітності. ТТН на вивезення нафти або
нафтопродуктів автотранспортом
вантажоодержувача оформлюється на
підставі довіреності
вантажоодержувача, а під час
постачання вантажовідправником - на
підставі подорожнього листа
автотранспортного підприємства.
Відпуск нафти або нафтопродуктів
здійснюється в день оформлення ТТН за
наявності усіх її примірників. У ТТН
оператор зазначає номер резервуара, з
якого відпущено нафту або
нафтопродукт, розписується в ній і здає
для оформлення. У ТТН зазначаються
найменування, марка та вид нафти або
нафтопродукту, об'єм, маса, густина і
температура, за якої визначалась
густина, а також дата і час виїзду
автоцистерни з підприємства.

Відтак, вказаними нормативно-правовими
актами передбачено вимоги до
документального оформлення операцій,
пов'язаних з прийманням,
транспортуванням, зберіганням,
відпуском та обліком товарної нафти і
нафтопродуктів, відображення цих
операцій у бухгалтерському обліку та
затверджено типові форми документів,
які мають бути складенні в процесі
приймання, транспортування,
зберігання, відпуску та обліку
товарної нафти і нафтопродуктів.

Як убачається із наданих позивачем
товарно-транспортних накладних (ТТН
від 08.09.2011 № Z01-001649, від 12.09.2011 № № Z01-001681,
від 16.09.2011 № Z01-001748, від 20.09.2011 № Z01-001774,
від 06.10.2011 № Z01-001963, від 10.10.2011 № Z01-001997,
від 17.10.2011 № Z01-002074, від 20.10.2011 № Z01-002130,
від 24.10.2011 № Z01-002145 (а.с.111-114,116-120 т. І), в
них відсутні підписи осіб, які
одержували вантаж, а також не зазначені
дата і час виїзду автоцистерни з
підприємства відправника.

Суд звертає увагу, що накладна на
відпуск нафтопродуктів (нафти) форми
№1-ТТН (нафтопродукт), що додається до
подорожнього листа, є документом
суворої звітності.

Розділом II додатку до постанови
Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 №
283 "Про встановлення порядку
виготовлення бланків цінних паперів і
документів суворого обліку", документи
на перевезення вантажів, крім
перевізних документів на перевезення
вантажу залізничним транспортом,
віднесені до документів суворого
обліку, що виготовляються за ліцензією
Мінфіну.

Таким чином, всім суб'єктам
підприємницької діяльності,
які здійснюють вантажоотримання або
вантажовідправлення нафти і
нафтопродуктів, при оформленні
операцій з переміщення вказаних
продуктів слід обов'язково
застосовувати товарно-транспортну
накладну на відпуск нафтопродуктів
(нафти) форми № 1-ТТН (нафтопродукт) за
встановленою формою.

Проте, надані представником позивача
товаро - транспортні накладні
роздруковані на звичайних паперових
листах з використанням комп'ютерної
техніки.

Окрім цього, відповідно до статті 1
Закону України "Про перевезення
небезпечних вантажів", небезпечний
вантаж - речовини, матеріали, вироби,
відходи виробничої та іншої
діяльності, які внаслідок притаманних
їм властивостей за наявності певних
факторів можуть під час перевезення
спричинити вибух, пожежу, пошкодження
технічних засобів, пристроїв, споруд та
інших об'єктів, заподіяти матеріальні
збитки та шкоду довкіллю, а також
призвести до загибелі, травмування,
отруєння людей, тварин і які за
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, або за результатами
випробувань в установленому порядку
залежно від ступеня їх впливу на
довкілля або людину віднесено до
одного з класів небезпечних речовин;
небезпечні речовини - речовини,
віднесені до таких класів: клас 1 -
вибухові речовини та вироби; клас 2 -
гази; клас 3 - легкозаймисті рідини; клас
4.1 - легкозаймисті тверді речовини; клас
4.2 - речовини, схильні до самозаймання;
клас 4.3 - речовини, що виділяють
легкозаймисті гази при стиканні з
водою; клас 5.1 - речовини, що окислюють;
клас 5.2 - органічні пероксиди; клас 6.1 -
токсичні речовини; клас 6.2 - інфекційні
речовини; клас 7 - радіоактивні
матеріали; клас 8 - корозійні речовини;
клас 9 - інші небезпечні речовини та
вироби.

Відтак, бензин та дизпаливо
відноситься до категорії "небезпечні
речовини" та, як наслідок, до
небезпечних вантажів.

Зі змісту пункту 25 частини третьої
статті 9 Закону України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності" вбачається,
що надання послуг з перевезення
небезпечних вантажів автомобільним
транспортом підлягає ліцензуванню.

Зі змісту товаро - транспортних
накладних убачається, що перевезення
нафтопродуктів на підприємство
позивача здійснювалось ПП ОСОБА_5 за
замовленням ТОВ «Українська Нафтова
Група» вантажовідправником ТОВ «ТК
Евтотрейд» (Нафтобаза БДК «Меркурій»)
м. Бровари.

Разом із цим, позивачем не надано суду
доказів наявності у автопідприємства
ПП ОСОБА_5, ліцензії на право здійснення
господарської діяльності у сфері
перевезення небезпечних вантажів
автомобільним транспортом та доказів
залучення вказаного суб'єкта
господарювання до виконання
перевезень бензину та дизельного
палива.

А відтак, надані позивачем
товарно-транспортні накладні на
підтвердження факту поставки
нафтопродуктів (бензину та дизпалива)
від ТОВ «Українська Нафтова Група», не
беруться судом до уваги з підстав їх
невідповідності встановленим
законодавством вимогам.

Крім того, суттєвим є той факт, що з
досліджених судом актів приймання
палива ТОВ Фірма «Злагода» (а.с.34-42 т. ІІ)
убачається, що у деяких актах, зокрема,
в Акті від 20.09.2011 не зазначено №
накладної, прізвище водія та
автомобіль, яким здійснювалось
перевезення нафтопродуктів, а Акти від
16.09.2011, від 20.09.2011, від 27.09.2011, містять
виправлення, що є недопустимим при
веденні первинних бухгалтерських
документів підприємства.

Окрім цього, пунктом 14.4 Інструкції
№281/171/578/15 передбачено, що для
посилення контролю за станом
приймання, зберігання, відпуску та
обліку нафти та нафтопродуктів,
матеріально відповідальні особи
ведуть журнал обліку надходження нафти
та нафтопродуктів і журнал вимірювання
нафти і нафтопродуктів у резервуарах.

З наданого представником позивача
Журналу обліку надходження
нафтопродуктів (а.с. 70-73) судом
встановлено, що записи у журналі
містять розбіжності щодо класу
нафтопродуктів, дати їх надходження та
номеру товаро- супровідного документу,
на підставі якого здійснювалось його
транспортування.

Так, в журналі обліку зазначено, що
08.09.2011 року була здійснена поставка
бензину А-76 у кількості 2473 л за ТТН №
Z01-001649 (запис № 77), проте за ТТН № Z01-001649
від 08.09.2011 поставка бензину даного
класу не здійснювалась.

Відповідно до записів в журналі, 11.09.2011
була здійснена поставка бензину А-95, А-92
та дизпалива за ТТН № Z01-001681 (записи №
78-79), проте з ТТН Z01-001681 убачається, що
поставка даних нафтопродуктів була
здійснена 12.09.2011.

Згідно із записами в журналі, 20.09.2011
була здійснена поставка бензину А-95, А-76
та дизпалива за ТТН № Z01-001819 (записи№
84-86), але в ТТН від 20.09.2011 зазначено номер
Z01-001774.

Відповідно до записів у журналі, 06.10.2011
року була здійснена поставка бензину
А-76 у кількості 2488 л за ТТН № Z01-001963
(запис № 94), проте за ТТН № Z01-001963 від
06.10.2011 поставка бензину даного класу не
здійснювалась.

Згідно із записами у журналі, 20.10.2011
року була здійснена поставка бензину
А-76 у кількості 2473 л за ТТН № Z01-002130
(запис № 104), проте за ТТН № Z01-002130 від
20.10.2011 поставка бензину даного класу не
здійснювалась.

Вищенаведене свідчить, що надані
позивачем первинні бухгалтерські
документи на підтвердження здійснення
господарських операцій з поставки
нафтопродуктів від ТОВ «Українська
Нафтова Група» оформленні з порушенням
вимог передбачених Інструкцією
№281/171/578/15, Інструкцією № 271/121, які
встановлюють єдиний порядок
організації та виконання робіт,
пов'язаних з прийманням,
транспортуванням, зберіганням,
відпуском та обліком товарної нафти і
нафтопродуктів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
надані позивачем первинні
бухгалтерські документи, хоча
формально і оформлюють господарську
операцію, але зміст цих документів не
дозволяє встановити факт реальності
господарської операції з поставки
нафтопродуктів.

За таких обставин, суд вважає, що
позивачем не доведено факту реальності
здійснення господарських операції з
поставки нафтопродуктів від ТОВ
«Українська нафтова група» у жовтні 2011
року, що, в свою чергу, позбавляє
товариство можливості на формування
валових витрат та податкового кредиту
за рахунок коштів сплачених
контрагенту у складі ціни за
поставлений товар по вказаним
господарським операціям.

Це означає, що висновки податкового
органу про порушення позивачем
положень пунктів 189.1 статті 189, пунктів
198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті
200, пункту 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України та заниження грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за жовтень 2011 року у розмірі
100292,00 грн. є обґрунтованими.

З огляду на викладене, донарахування
відповідачем податкового зобов'язання
з податку на додану вартість
відповідає вимогам чинного
законодавства, а тому позовні вимоги є
безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Відповідач не надав суду доказів
понесення ним яких-небудь судових
витрат, тому такі витрати стягненню з
позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Лисенко В.І.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 22 грудня 2014 р.