Справа № 2а-939/11
Суддя: Хобор Р.Б.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року
Справа № 121137/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючої судді
Хобор Р.Б.,

суддів:
Попка Я.С., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на
постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 20.12.2011р. по справі № 2а-939/11
за позовом ОСОБА_2 до Головного
Управління Пенсійного фонду України в
Закарпатській області про стягнення та
перерахунок соціальних виплат,-

В С Т А Н О
В И В:

В січні 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом до Головного Управління
Пенсійного фонду України в
Закарпатській області в якому просив
визнати дії відповідача щодо зменшення
розміру підвищення пенсії ОСОБА_2, яка
встановлена постановою Ужгородського
міськрайонного суду від 01.03.2006 року,
зобов»язати відповідача підвищувати
пенсію ОСОБА_2 на 50% від мінімальної
пенсії за віком, розмір якої
визначається розділом «Особливі
положення» щорічних Законів про
Державний бюджет України прожитковим
мінімумом для осіб, які втратили
працездатність, а також зобов»язати
відповідача нарахувати та виплатити
різницю зменшеного розміру підвищення
пенсії як учаснику війни ОСОБА_2 за весь
період, починаючи з 01.04.2007 року.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 20.12.2011р. в задоволенні
позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що позивачем було
пропущено строк звернення до
адміністративного суду.

Не погодившись із рішенням суду першої
інстанції, його оскаржив позивач через
представника. В апеляційній скарзі
просить скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нову постанову,
якою позовні вимоги задовольнити
повністю.

Сторони в судове засідання не
з»явились, про дату, час і місце
апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, а тому,
колегія суддів, у відповідності до ч.1
п.2 ст.197 КАС України, вважає за можливе
розглядати справу у порядку письмового
провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково з
наступних міркувань.

Відповідно до ч. 2 ст.99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно з ч.1 ст.100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Ст. 100 КАС України визначає наслідки
пропущення строків звернення до
адміністративного суду і є спеціальною
по відношенню до статті 99 КАС України,
яка встановлює ці строки. Із аналізу
положень ст. 100 КАС вбачається, що у
випадку подання адміністративного
позову після закінчення строків
звернення до адміністративного суду,
та відсутності поважних причин
пропуску цього строку суд залишає
позовну заяву без розгляду.

На переконання апеляційного суду,
суддя суду першої інстанції при
вирішенні питання про дотримання
строку звернення до суду на стадії
відкриття провадження у справі, вправі,
виключно, визнати причини пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними і відкрити провадження
у справі, або залишити позовну заяву
без розгляду у випадку відсутності
поважних причин пропуску такого
строку.

Відтак, на переконання колегії суддів,
суд першої інстанції помилково
відмовив у задоволенні позову з
підстав пропуску строку звернення до
адміністративного суду.

Колегія суддів вважає, що позовні
вимоги позивача за період з 01.04.2007 року
по 27.07.2010 року включно слід залишити без
розгляду, тобто в межах піврічного
строку звернення до адміністративного
суду.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 від
20.05.2005 року ОСОБА_2 має право на пільги,
встановлені законом України для
ветеранів війни - учасників війни.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" до ветеранів
війни належать учасники війни.

Частиною третьою статті 14 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», в
редакції чинній станом на 01 січня 1999
року, було встановлено, що учасникам
війни, нагородженим орденами і
медалями колишнього Союзу РСР за
самовіддану працю і бездоганну
військову службу в тилу в роки Великої
Вітчизняної війни, пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання,
що виплачується замість пенсії,
підвищуються на 75 процентів
мінімальної пенсії за віком, іншим
учасникам війни - на 50 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» від 05 жовтня 2005 року було
внесено зміни до частини четвертої
статті 14 та викладено її в такій
редакції: «учасникам війни,
нагородженим орденами і медалями
колишнього Союзу РСР за самовіддану
працю і бездоганну військову службу в
тилу в роки Великої Вітчизняної війни,
пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються на 15 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, іншим
учасникам війни - на 10 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність». Закон набрав
чинності з 01 січня 2006 року.

Отже, з 01 січня 2006 року позивач, як
учасник війни, має право на підвищення
до пенсії у розмірі 10 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, розмір якого
встановлений законами України про
Державний бюджет на відповідні роки.

Колегією суддів встановлено та
підтверджено листом відповідача від 15
грудня 2010 року, що з 01 січня 2007 року
відповідач підвищив пенсію позивача у
розмірі встановленому законом, який
був чинним на той час, тобто у розмірі 10
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Колегія суддів, приймаючи постанову в
частині позовних вимог за період з
28.07.2010 року, виходить з того, що пенсія
позивача підвищується на 10 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність відповідно до
вимог Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», положення якого
не визнавалися неконституційними та
підлягають застосуванню.

За таких обставин оскаржувана
постанова суду першої інстанції
прийнята з порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, що
відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України є
підставою для її скасування та
прийняття нової постанови.

Керуючись ст. 160, ст. 195, 197, п.3 ч.1 ст. 198, п.4
ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н
О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 20.12.2011р. по справі № 2а-939/11 -
скасувати та прийняти нову постанову,
якою в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 відмовити повністю.

Позовні вимоги ОСОБА_2 за період з 01.04.2007
року по 27.07.2010 року включно залишити без
розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, що беруть
участь у справі та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання постановою законної сили.

Головуюча суддя
Р.Б. Хобор

Судді
Я.С. Попко

Р.П. Сеник