Справа № 824/1459/13-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року м. Київ
К/800/1312/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

головуючого судді: Мороз Л.Л.,

суддів: Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

розглянувши у порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу Державної
фінансової інспекції у Чернівецькій
області на постанову Чернівецького
окружного адміністративного суду від
17.10.2013 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 04.12.2013 року у справі за позовом
Державної фінансової інспекції у
Чернівецькій області до Комунальної
медичної установи "Чернівецька обласна
психіатрична лікарня", треті особи:
Чернівецька обласна рада, Буковинський
державний медичний університет, про
виконання вимог,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Комунальної медичної установи
"Чернівецька обласна психіатрична
лікарня", треті особи на стороні
відповідача - Чернівецька обласна рада,
Буковинський державний медичний
університет про зобов'язання
відповідача виконати вимоги Державної
фінансової інспекції у Чернівецькій
області від 08.01.2013 року № 24-04-14-14/136 в
частині забезпечення відшкодування, в
тому числі шляхом проведення
претензійно-позовної роботи, вартості
спожитих Буковинським державним
медичним університетом комунальних
послуг на суму 162324,97 грн., які були
сплачені за рахунок Чернівецького
обласного бюджету та у зв'язку із
закінченням бюджетного періоду,
відшкодовані кошти у сумі 162324,97 грн.
перерахувати в дохід обласного
бюджету.

Відповідно до постанови Чернівецького
окружного адміністративного суду від
17.10.2013 року, залишеної без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 04.12.2013 року,
в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
позивач подав до Вищого
адміністративного суду України
касаційну скаргу у якій, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права просить
скасувати вказані судові рішення та
прийняти нове рішення про задоволення
позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до п. 1.2.2.1
Плану роботи Державної Фінансової
інспекції в Чернівецькій області на ІV
квартал 2012 року проведено ревізію
окремих питань
фінансово-господарської діяльності
відповідача за липень-грудень 2009 року,
2010-2012 роки.

За результатами проведеної ревізії
відповідача, встановлено порушення,
які зафіксовані в акті ревізії від
12.03.2013 року № 24-04/106.

Згідно ревізії позивач направив
відповідачеві вимоги від 26.03.2013 року
№24/04/14-14/2001 про усунення виявлених
ревізією порушень чинного
законодавства, а саме п. 8 - забезпечити
відшкодування, в тому числі шляхом
проведення претензійно-позовної
роботи, вартості спожитих Буковинським
держаним медичним університетом
комунальних послуг на суму 162324,97 грн.,
які були сплачені за рахунок
Чернівецького обласного бюджету та у
зв'язку із закінченням бюджетного
періоду, відшкодовані кошти в сумі
162324,97 грн. перерахувати в дохід
обласного бюджету.

Однак відповідачем не забезпечено
виконання вимог, у зв'язку з чим позивач
звернувся з позовом про зобов'язання
відповідача виконати вимоги.

Відповідно до частини першої статті 1
Закону України від 26 січня 1993 року №
2939-XII «Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин; далі -
Закон № 2939-XII) здійснення державного
фінансового контролю забезпечує
центральний орган виконавчої влади,
уповноважений Президентом України на
реалізацію державної політики у сфері
державного фінансового контролю.

Положенням про Державну фінансову
інспекцію України, затвердженим Указом
Президента України від 23 квітня 2011 року
№ 499/2011 (далі - Положення,
Держфінінспекція відповідно),
визначено, що Держфінінспекція є
центральним органом виконавчої влади,
який забезпечує реалізацію державної
політики у сфері державного
фінансового контролю.

Держфінінспекція здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
територіальні органи в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, районах, містах або
міжрайонні, об'єднані в районах та
містах територіальні органи, головних
інспекторів у районах та містах (пункт 7
Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення
Держфінінспекція має право в
установленому порядку, зокрема:
пред'являти керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства
(підпункт 15); у судовому порядку
стягувати у дохід держави кошти,
отримані підконтрольними установами
за незаконними договорами, без
установлених законом підстав та з
порушенням законодавства (підпункт 18);
при виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, визначати
їх розмір згідно з методикою,
затвердженою Кабінетом Міністрів
України (підпункт 21).

Положенням установлено, що
Держфінінспекція відповідно до
покладених на неї завдань вживає в
установленому порядку заходів до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства та притягнення
до відповідальності винних осіб і, у
разі якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів, має
право звернутися до суду в інтересах
держави.

Зазначені норми узгоджуються з
положеннями статті 10 Закону № 2939-ХІІ,
якою визначено права органу державного
фінансового контролю. Зокрема, пунктом
7 передбачено право пред'являти
керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону №
2939-ХІІ органу державного фінансового
контролю надано право звертатися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів, а
відповідно до пункту 13 цієї норми - при
виявленні збитків, завданих державі чи
підприємству, установі, організації, що
контролюється, визначати їх розмір у
встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини другої статті 15
Закону № 2939-XII законні вимоги службових
осіб органу державного фінансового
контролю є обов'язковими для виконання
службовими особами об'єктів, що
контролюються.

Таким чином, орган державного
фінансового контролю здійснює
державний фінансовий контроль за
використанням коштів державного і
місцевих бюджетів та у разі виявлення
порушень законодавства має право
пред'являти обов'язкові до виконання
вимоги щодо усунення таких
правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що вимога органу державного
фінансового контролю спрямована на
корегування роботи підконтрольної
організації та приведення її у
відповідність із вимогами
законодавства і у цій частині вона є
обов'язковою до виконання. Що
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

На підставі наведеного колегія суддів
дійшла висновку про наявність у органу
державного фінансового контролю права
заявляти вимогу про усунення порушень,
виявлених у ході перевірки
підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути виявлені
в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного
судочинства може бути оскаржене лише
таке рішення, яке породжує
безпосередньо права чи обов'язки.

У справі, що розглядається, Інспекція
пред'явила вимоги, які вказують на
виявлені збитки, їхній розмір та їх
стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у
судовому порядку за відповідним
позовом органу державного фінансового
контролю, вони не можуть бути стягнуті
за адміністративним позовом про
зобов'язання вчинити певні дії.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, оскільки рішення судів
першої та апеляційної інстанцій про
відмову у позові є по суті правильними.
При цьому, помилковість мотивів,
наведених у рішеннях судів попередніх
інстанцій, не призвела до
неправильного вирішення справи.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що при розгляді
справи судами допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
порушення норм процесуального права,
які передбачені ст.ст. 225 - 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
як підстави для зміни, скасування
судового рішення, залишення позовної
заяви без розгляду або закриття
провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції у Чернівецькій області
відхилити, постанову Чернівецького
окружного адміністративного суду від
17.10.2013 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 04.12.2013 року у цій справі залишити
без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Судді: