Справа № 821/3786/14
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/3786/1413
год. 50 хв.

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Попова В.Ф.,

при секретарі: Якущенко К.Ю.,

за участю:

позивача - фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у м.
Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області

про визнання недійсними рішень про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій та податкових
повідомлень-рішень,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- ПП ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області (далі - ДПІ у м.
Херсоні, відповідач), в якому просить
визнати недійсними рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 30.04.2010 №№ , ,
02.08.2010 № , 28.10.2010 №№ , та
податкових повідомлень-рішень від
30.04.2010 №№ /0, /0, 02.08.2010 №№
/2, /2, 28.10.2010 №№ /3,
/3, якими до позивача застосовано
штрафні санкції у сумі 1260,00 грн. за
порушення законодавства у сфері
патентування, у сумі 4385221,70 грн. за
порушення норм з регулювання обігу
готівки, визначено податкові
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб за основним платежем у
сумі 4696,29 грн. та з податку на додану
вартість у сумі 5119,5 грн., у тому числі за
основним платежем в сумі 3413,00 грн., за
штрафними санкціями у сумі 1706,50 грн.

У зв'язку з проведенням реорганізації в
органах державної податкової служби на
підставі постанови Кабінету Міністрів
України від 20.03.2013 № 229 "Про утворення
територіальних органів Міністерства
доходів і зборів" суд допустив
процесуальне правонаступництво та
замінив сторону у справі - державну
податкову інспекцію у м. Херсоні на
Державну податкову інспекцію у м.
Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області (далі
- ДПІ у м. Херсоні, відповідач).

Судом встановлено, що спірні податкові
повідомлення-рішення та рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій складені на підставі висновків
акта документальної позапланової
виїзної перевірки позивача від 19.04.2010 №
1802/17-2/ (далі - акт №1802, акт
перевірки) з питань дотримання ним
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 1 квітня по 31
грудня 2009 року.

За змістом акта перевірки позивач,
перебуваючи у перевірених податкових
періодах на спрощеній системі
оподаткування, отримав та не
задекларував обсяг виручки від продажу
товарів, що перевищує обсяг 500,00 тис.
грн., що не дає право на застосування
спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності відповідно до
Указу Президента України від 03.07.1998 №
727/98 "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" (далі -
Указ № 727/98).

За даними відповідача, позивач для
визначення права на застосовування
спрощеної системи оподаткування до
складу виручки від реалізації включив
суму комісійної винагороди від продажу
товарів, а не всю вартість реалізованих
комісійних товарів. Тому відповідач
вважає, що позивач не мав права
застосовувати спрощену систему
оподаткування з травня 2009 року. У
зв'язку з таким перевищенням
позивачеві додатково обчислено
податкові зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб у сумі 4696,29 грн.
та, враховуючи те, що торгівля
здійснювалась за готівку, застосовано
штрафні санкції у сумі 1260,00 грн. за
торгівлю без придбання торгового
патенту з квітня по грудень 2009 року.

У 2009 році, перебуваючи на спрощеній
системі оподаткування, позивач був
платником податку на додану вартість,
свідоцтво платника ПДВ позивачеві
видано 07.02.2008 за № 100096539. Відповідач
вважає, що позивач з квітня по грудень
2009 року завищив задекларований
податковий кредит на 3857,00 грн. та
занизив розмір належних до сплати
зобов'язань з ПДВ на цю суму у зв'язку з
неправомірним включенням до складу
податкового кредиту ПДВ на придбання
ПММ, призначених для обслуговування
орендованого автотранспорту, оренда
якого не засвідчена нотаріально, та у
зв'язку з неправомірним включенням до
складу податкового кредиту ПДВ з
вартості електроенергії, яка не
використовується в господарській
діяльності позивача, а пов'язана з
обслуговуванням приміщення,
переданого в оренду іншому суб'єкту
господарювання.

Відповідач також встановив, що під час
здійснення господарської діяльності
позивач провадив реалізацію
комісійних товарів за готівкові кошти.
При здійсненні такого продажу для
обліку доходів позивач використовував
реєстратор розрахункових операцій та
книгу обліку доходів та витрат.
Реєстратор розрахункових операцій
використовувався для щоденного обліку
готівкових надходжень, але він не був
зареєстрований у податковому органі.
Книга обліку доходів та витрат
використовувалась у спрощеному
вигляді, облік доходів (виручки від
продажу) здійснювався один раз на
місяць без конкретизації дати запису
про отриманий дохід протягом
облікового періоду. Відповідач вважає,
що позивач, здійснюючи облік доходів
таким чином, не забезпечив належний,
своєчасний та повний облік готівкових
надходжень протягом 2009 року на суму
877044,34 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав
заявлені вимоги, вважає, що у 2009 році
правомірно отримав статус платника
єдиного податку та використовував
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності. На думку позивача, для
визначення права на застосування
спрощеної системи оподаткування обсяг
виручки від продажу товарів при
здійсненні комісійної торгівлі має
визначатись виходячи з розміру
комісійної винагороди, яка є власністю
суб'єкта господарювання, а не з всієї
вартості проданого товару, яка включає
вартість товару, що не належить
продавцеві. Наявність законного права
на застосування спрощеної системи
оподаткування, на думку позивача,
звільняє його від обов'язків
сплачувати податок на доходи фізичних
осіб з цієї діяльності та придбавати
торговий патент для здійснення цього
виду діяльності.

Протиправним вважає позивач і висновок
відповідача про порушення
законодавства України при роботі з
готівкою у 2009 році. Позивач,
посилаючись на звіти РРО, стверджує, що
розмір готівкових надходжень за період
з квітня по грудень 2009 року склав 645660,7
грн. Ці кошти проведені через
реєстратор розрахункових операцій і
через це є належним чином
оприбуткованими по обліку суб'єкта
підприємництва, як того вимагають
положення п. 2.6 Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, затвердженого постановою
Національного банку України від
15.12.2004р. № 637 (далі - Положення № 637).

Відповідач позов не визнав,
представник відповідача в судове
засідання, призначене на 18 грудня 2014
року, не прибув, про причини неявки суд
не повідомив, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином. В попередніх судових засіданнях
представники відповідача проти позову
заперечували, свої заперечення
обґрунтовують тим, що спірні податкові
повідомлення-рішення складено у
відповідності з діючим законодавством
України. Згідно з Указом № 727 при
визначенні права на застосування
спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності для визначення
обсягу виручки від реалізації
продукції до уваги беруться всі кошти,
які отримав суб'єкт підприємництва та
які були пов'язані із продажем товарів
(робіт, послуг), а не лише комісійна
винагорода, як стверджує позивач. З цих
причин позивач у 2009 році мав
застосовувати загальну систему
оподаткування, тобто застосовувати
реєстратор розрахункових операцій,
придбавати торговий патент, сплачувати
податок з доходів фізичних осіб та
податок на додану вартість. В
задоволенні позовних вимог відповідач
просить відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази у справі,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги належить задовольнити частково
з наступних підстав.

У 2009 році правовий статус платника
єдиного податку визначався приписами
Указу Президента України від 03.07.1998 №
727/98 "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва". За
змістом п. 1 цього Указу суб'єкти
підприємництва - фізичні особи могли
використовувати спрощену систему
оподаткування у разі, якщо у трудових
відносинах з ними, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень. Виручкою від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг)
вважається сума, фактично отримана
суб'єктом підприємницької діяльності
на розрахунковий рахунок або (та) в касу
за здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Відповідно до п. 6 Указу № 727 суб'єкт
малого підприємництва, який сплачує
єдиний податок, не є платником зокрема
таких видів податків і зборів
(обов'язкових платежів): податку на
додану вартість, податку на доходи
фізичних осіб (для фізичних осіб -
суб'єктів малого підприємництва); плати
за патенти згідно із Законом України
"Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності".

При дослідженні обставин здійснення
підприємницької діяльності позивача
за 2008 рік судом встановлено, що право
позивача застосувати спрощену систему
оподаткування у 2008 році було предметом
розгляду Херсонського окружного
адміністративного суду, Одеського
апеляційного адміністративного суду
та Вищого адміністративного суду
України (справа № 2-а-1021/10/2170).
Херсонський окружний адміністративний
суд постановою від 25.06.2010 р. визнав
правомірним застосування позивачем
спрощеної системи оподаткування у 2008
році та його методику визначення
виручки від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) при здійснені
комісійної торгівлі. Апеляційний суд
ухвалою від 08.12.2010 р. та суд касаційної
інстанції ухвалою від 21.02.2013 р.
підтримали позицію позивача та суду
першої інстанції щодо оподаткування
позивача єдиним податком у 2008 році.

Наполягаючи на правомірності своєї
позиції стосовно права позивача
застосовувати спрощену систему
оподаткування та звітності податковим
органом було відмовлено позивачеві у
реєстрації платником єдиного податку
на 2009 та 2010 роки. Своє право на
застосування спрощеної системи
оподаткування у 2009 та 2010 роках позивач
відновив у судовому порядку (справи №№
2-а-11928/09/2170 та 2-а-760/10/2170). Згідно з
рішеннями судів першої (від 12.10.2009 та
22.03.2010) та апеляційної (від 25.01.2011 та
14.11.2012) інстанцій у вказаних справах
позивач для визначення права на
застосування спрощеної системи
оподаткування до складу виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) мав включати лише суму
комісійної винагороди, а не всю
вартість товарів, як вважає відповідач.
Судові рішення набрали законної сили.

Таким чином, статус позивач, як
платника єдиного податку на 2009-2010 рік
підтверджено рішеннями судів, які
вступили в законну силу.

З цих причин суд вважає, що позивач у 2009
році мав статус платника єдиного
податку, визначений судовими
рішеннями, і тому оподаткування своєї
діяльності мав здійснювати виходячи з
положень Указу Президента № 727/98,
згідно з п. 6 якого, як вже зазначалось
вище, платники єдиного податку -
фізичні особи під час застосування
спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності звільнялись від
сплати податку на доходи фізичних осіб
з власних доходів та від плати за
торгові патенти. Тому підлягають
скасуванню податкові
повідомлення-рішення від 30.04.2010 №
/0, 02.08.2010 № /2, 28.10.2010 № /3,
якими позивачу визначено податкові
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб та рішення від 30.04.2010 №
, 02.08.2010 № , 28.10.2010 № ,
якими до позивача застосовано штрафні
санкції за порушення законодавства у
сфері патентування.

Що стосується визначення спірних
грошових зобов'язань з податку на
додану вартість, то суд звертає увагу
на таке.

У 2009 році позивач, застосовуючи
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності, був за власним бажанням
зареєстрований платником ПДВ. Суд
вважає, що платник ПДВ, який бажає
скористатись правами, передбаченими
законодавством України для платників
ПДВ, одночасно отримує обов'язки, які
передбачаються для такого платника
податку.

У 2009 році оподаткування господарської
діяльності ПДВ, права та обов'язки
платників податку визначались Законом
України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок
на додану вартість". Відповідно до п. 7.4.1
ст. 7 цього Закону податковий кредит
платника ПДВ визначався виходячи з
підтверджених податковими накладними
сум ПДВ, сплачених (нарахованих) таким
платником податку у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг),
призначених для використання у власній
оподатковуваній господарській
діяльності.

За актом перевірки грошові
зобов'язання позивача з ПДВ за спірними
податковими повідомленнями-рішеннями
№№ 000931702/0, /2 та /3 збільшено
внаслідок завищення позивачем
задекларованого податкового кредиту у
зв'язку з неправомірним включенням до
складу податкового кредиту ПДВ на
придбання ПММ, призначених для
обслуговування орендованого
автотранспорту, оренда якого не
засвідчена нотаріально, та у зав'язку з
неправомірним включенням до складу
податкового кредиту ПДВ з вартості
електроенергії, яка не
використовується в господарській
діяльності позивача, а пов'язана з
обслуговуванням приміщення,
переданого в оренду іншому суб'єкту
господарювання.

У 2009 році умови використання
орендованих транспортних засобів
фізичними особами-підприємцями
передбачали обов'язкову наявність
доручень власника на таке
використання, без цього документу
використання цього майна було
неможливим. У зв'язку з цим суд вважає,
що без нотаріального посвідчення
договору оренди (доручення) позивач не
міг використовувати орендований
автотранспорт у власній
оподатковуваній господарській
діяльності, а тому не мав права
включати ПДВ, сплачений у зв'язку з
придбання ПММ для потреб цього
транспорту, до складу податкового
кредиту з ПДВ.

Протиправно позивач також відніс до
складу податкового кредиту ПДВ з
вартості електроенергії, використаної
для обслуговування майна, переданого в
оренду, оскільки використання цього
майна та електроенергії не спричинили
отримання оподатковуваних доходів
позивача.

З цих причин суд відмовляє позивачеві у
задоволенні позовних вимог щодо
скасування податкового
повідомлення-рішення від 30.04.2010 №
/0, 02.08.2010 № /2 та 28.10.2010 №
/3.

Перевіряючи правомірність
застосування до позивача штрафних
санкцій рішеннями від 30.04.2010 № та
від 28.10.2010 № за порушення норм з
регулювання обігу готівки, суд вважає,
що ці рішення належить скасувати
частково.

Оприбуткування готівки у 2009 році
суб'єктами господарювання
здійснювалось за правилами,
встановленими Положенням про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, затвердженим постановою
Національного банку України від 15.12.2004
№ 637.

За змістом п. 2.6 Положення № 637 уся
готівка, що надходить до кас, має
своєчасно (у день одержання готівкових
коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися. Оприбуткуванням
готівки в касах підприємств, які
проводять готівкові розрахунки з
оформленням їх касовими ордерами і
веденням касової книги відповідно до
вимог глави 4 цього Положення, є
здійснення обліку готівки в повній
сумі її фактичних надходжень у касовій
книзі на підставі прибуткових касових
ордерів. У разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням РРО або
використанням РК оприбуткуванням
готівки є здійснення обліку зазначених
готівкових коштів у повній сумі їх
фактичних надходжень у книзі обліку
розрахункових операцій на підставі
фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).
Підприємствам, яким Законом України
"Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" надано право проводити
розрахунки готівкою із споживачами без
використання РРО та РК і специфіка
функціонування яких унеможливлює
оформлення ними кожної операції
касовим ордером (продаж проїзних і
перевізних документів; білетів
державних лотерей; квитків на
відвідування культурно-спортивних і
видовищних закладів тощо),
дозволяється оприбутковувати готівку
наприкінці робочого дня за сукупністю
операцій у цілому за робочий день з
оформленням касовими документами і
відображенням у відповідній книзі
обліку.

Відповідно до п. 9.6 ст. 9 Закону України
від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" (далі - Закон №
265/95-ВР), у редакції на час виникнення
спірних правовідносин, реєстратори
розрахункових операцій та
розрахункові книжки не застосовуються
при продажу товарів (наданні послуг)
суб'єктами підприємницької діяльності
- фізичними особами, оподаткування
доходів яких здійснюється відповідно
до законодавства з питань
оподаткування суб'єктів малого
підприємництва (в тому числі шляхом
отримання свідоцтва про сплату єдиного
податку), якщо такі суб'єкти не
здійснюють продаж підакцизних товарів
(крім пива на розлив), за умови ведення
такими особами книг обліку доходів і
витрат у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України за
поданням державного органу,
уповноваженого провадити державну
регуляторну політику.

Судом встановлено, що для обліку
готівкових надходжень у 2009 році
позивач використовував реєстратор
розрахункових операцій, який не був
належним чином зареєстрований в
податкових органах. У зв'язку з цим суд
вважає, що позивачем облік отриманої
готівки через РРО не здійснювався.

Оскільки у 2009 році оподаткування
доходів позивача здійснювалось на
умовах застосування спрощеної системи
оподаткування суд вважає, що позивач
мав право обліковувати отриману від
покупців готівку у книзі обліку
доходів та витрат.

При цьому, позивач, здійснюючи продаж
товарів за готівку, зобов'язаний був
відображати такий продаж у сумі
отриманої готівки у книзі обліку
доходів та витрат в день отримання цих
коштів. Разом з цим суд вважає, що
оприбуткуванню у книзі обліку доходів
та витрат позивача підлягала як сума
отриманої комісійної винагороди, так і
вартість проданих товарів. З даних
книги обліку доходів позивача за
період з 1 квітня по 31 грудня 2009 року
судом вбачається, що в цій книзі
позивачем оприбуткована лише сума
комісійної винагороди загальною сумою
без дати її відображення, вартість
проданих товарів не відображена
взагалі. За даними декларації позивача
про отримані доходи за ІІ-IV квартали 2009
році сума комісійної винагороди склала
282262,98 грн. За даними декларацій з ПДВ за
вказаний період обсяг податкових
зобов'язань разом з ПДВ, задекларованим
позивачем склав 646493,53 грн.

У 2009 році обчислення зобов'язань з ПДВ
здійснювалось згідно з Законом України
"Про податок на додану вартість". За
приписами цього Закону датою
виникнення податкових зобов'язань з
ПДВ була та подія, як склалась раніше:
або дата отримання коштів, або дата
отримання покупцем товару (роботи,
послуги). В ході розгляду справи
позивачем не було надано доказів
отримання доходів від продажу товарів
у безготівковому порядку та наявності
дебіторської заборгованості покупців
за проданий товар. Тому суд вважає, що
податкові зобов'язання разом з ПДВ, що
відображені позивачем у деклараціях з
ПДВ є сума готівкових коштів, отриманих
позивачем від продажу комісійних
товарів.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що загальна сума не
оприбуткованої позивачем готівки за
період з 1 квітня по 31 грудня 2009 року
склала 646493,53 грн. і тому штрафні санкції
за не оприбуткування (несвоєчасне
оприбуткування) готівки мали скласти
3232467,65 грн. У зв'язку з цим суд вважає
частково протиправними та скасовує
рішення від 30.04.2010 № та від 28.10.2010
№ в частині застосування
штрафних (фінансових) санкцій в сумі
1152754,05 грн.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти позову.

В порушення ч. 2 ст. 71 КАС України ДПІ у м.
Херсоні як суб'єкт владних повноважень
не довела правомірність податкових
повідомлень-рішень від 30.04.2010 № /0,
02.08.2010 № /2, від 28.10.2010 № /3,
рішень про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 30.04.2010 № ,
02.08.2010 № та 28.10.2010 № та
частково рішень від 30.04.2010 № , від
28.10.2010 № в частині застосування
штрафних (фінансових) санкцій в сумі
1152754,05 грн.

За таких обставин суд задовольняє
позовні вимоги частково.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України,
суд,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Херсоні від 30.04.2010 № /0, 02.08.2010 №
/2, від 28.10.2010 № /3, рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 30.04.2010 № , 02.08.2010 №
та 28.10.2010 № .

Визнати частково протиправним та
скасувати рішення Державної
податкової інспекції у м. Херсоні від
30.04.2010 № , від 28.10.2010 № в
частині застосування штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 1152754,05 грн.
(один мільйон сто п'ятдесят дві тисячі
сімсот п'ятдесят чотири гривні п'ять
копійок).

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 22 грудня 2014 р.

Суддя
Попов
В.Ф.

кат. 9.2.1