Справа № К/9991/37855/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/37855/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М.,
Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом Миргородського
міськрайонного центру зайнятості до
ОСОБА_4 про стягнення допомоги по
безробіттю, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на постанову Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 10 лютого 2011 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 8 червня 2011
року, -

встановив:

У серпні 2010 року Миргородський
міськрайонний центр зайнятості
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про
стягнення незаконно виплаченої
грошової допомоги по безробіттю в сумі
7865,78 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
ОСОБА_4 неправомірно отримав допомогу
по безробіттю, оскільки під час
перебування на обліку в Миргородському
міськрайонному центрі зайнятості він
виконував роботи на Дочірньому
підприємстві Державної акціонерної
компанії «Хліб України»
«Миргородський комбінат
хлібопродуктів № 1» та отримував за це
винагороду, про що не повідомив
позивача, а згідно із законодавством
України така особа не може бути визнана
безробітною.

Постановою Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 10 лютого 2011 року, залишеною
без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 8 червня 2011 року, позовні вимоги
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь Миргородського міськрайонного
центру зайнятості заборгованість з
допомоги по безробіттю в сумі 7865,78
гривень.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
просить Вищий адміністративний суд
України скасувати постанову
Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області від 10 лютого 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 8 червня 2011 року і ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в період з 31 жовтня
2008 року по 20 травня 2009 року ОСОБА_4
перебував на обліку в Миргородському
міськрайонному центрі зайнятості та
отримував допомогу по безробіттю в
розмірі 7865,78 гривень.

За результатами проведеної перевірки
позивачем було встановлено, що в період
з 27 жовтня 2008 року по квітень 2009 року
ОСОБА_4 виконував роботи за угодами про
надання послуг та отримував винагороду
на Дочірньому підприємстві Державної
акціонерної компанії «Хліб України»
«Миргородський комбінат
хлібопродуктів № 1», отже відносився до
зайнятого населення, а тому не мав
права на отримання грошової допомоги
по безробіттю.

На підставі складеного акту
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» від 14 квітня 2010
року № 1 директором Миргородського
міськрайонного центру зайнятості
видано наказ від 19 квітня 2010 року № 36
про повернення допомоги по безробіттю
в сумі 7865,78 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що допомога по безробіттю в
період з 31 жовтня 2008 року по 20 травня 2009
року отримана ОСОБА_4 незаконно,
оскільки в цей період він відносився до
зайнятого населення, виконуючи роботи
за цивільно-правовими угодами, про що
не повідомив позивача.

У пункті 1 статті 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» від 2 березня 2000 року №
1533-III (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття (далі - страхування
на випадок безробіття) - система прав,
обов'язків і гарантій, яка передбачає
матеріальне забезпечення на випадок
безробіття з незалежних від
застрахованих осіб обставин та надання
соціальних послуг за рахунок коштів
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
України «Про зайнятість населення» від
1 березня 1991 року № 803-XII (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу.

Згідно пункту 1 статті 1 Закону України
«Про зайнятість населення» зайнятість
- це діяльність громадян, пов'язана із
задоволенням особистих та суспільних
потреб і така, що, як правило, приносить
їм доход у грошовій або іншій формі.

Відповідно до підпункту «б» пункту 3
статті 1 Закону України «Про зайнятість
населення» в Україні до зайнятого
населення належать громадяни, що
проживають на території держави на
законних підставах: громадяни, які
самостійно забезпечують себе роботою,
включаючи підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю,
творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві.

Умови виплати допомоги по безробіттю,
визначені статтею 22 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», пов'язуються з початком
настання безробіття, тобто наданням
особі статусу безробітного.

Згідно частин 2, 3 статті 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» застраховані
особи, зареєстровані в установленому
порядку як безробітні, зобов'язані
своєчасно подавати відомості про
обставини, що впливають на умови
виплати їм забезпечення та надання
соціальних послуг. Сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Відповідно до пункту 6 Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 березня 2006 року № 357,
чинного на момент виникнення спірних
правовідносин, у разі встановлення
центрами зайнятості відповідно до
цього Порядку належності безробітної
особи до категорії зайнятих така особа
знімається з обліку як безробітна в
установленому законодавством порядку
та повертає суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Пунктом 2.1 Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20 листопада 2000 року № 307,
чинного на момент виникнення спірних
правовідносин, встановлено, що
застрахованими особами, серед інших
категорій громадян, які відносяться до
зайнятого населення, є також особи, які
виконують роботи (надають послуги)
згідно з цивільно-правовими
договорами.

Пунктом 6.14 цього Порядку передбачено,
що якщо під час одержання допомоги по
безробіттю безробітний своєчасно не
подав відомості про обставини, що
впливають на умови її виплати, у тому
числі встановлені під час
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення, з безробітного
стягується сума виплаченої допомоги по
безробіттю з моменту виникнення цих
обставин. Якщо безробітний відмовився
добровільно повернути зазначені кошти,
то питання щодо їх повернення
вирішується у судовому порядку.

З наведених вище правових положень
випливає, що право на допомогу по
безробіттю мають виключно громадяни,
які визнані в установленому порядку
безробітними. При цьому, безробітними
вважаються ті громадяни працездатного
віку, які через відсутність роботи не
мають заробітку. Тобто для визнання
особи безробітною обов'язковим є
наявність двох умов - відсутність
роботи та заробітку.

Разом з цим, особа, яка виконує роботи
відповідно до укладеного
цивільно-правового договору, предметом
якого є діяльність, спрямована на
отримання доходу за рахунок виконання
власними силами робіт, в розумінні
статті 1 Закону України «Про зайнятість
населення» є зайнятою особою.

Враховуючи те, що в період отримання
допомоги по безробіттю ОСОБА_4 уклав з
Дочірнім підприємством Державної
акціонерної компанії «Хліб України»
«Миргородський комбінат
хлібопродуктів № 1» угоди
цивільно-правового характеру з надання
послуг, за виконання яких отримував
винагороду, і з урахуванням
неповідомлення відповідачем про це
Миргородський міськрайонний центр
зайнятості, суди попередніх інстанцій
дійшли обґрунтованого висновку, що
кошти, виплачені йому як допомога по
безробіттю в період з 31 жовтня 2008 року
по 20 травня 2009 року, підлягають
поверненню.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів і
встановлених обставин справи.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без

задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без
задоволення.

Постанову Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 10 лютого 2011 року та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 8 червня 2011
року у справі за позовом
Миргородського міськрайонного центру
зайнятості до ОСОБА_4 про стягнення
допомоги по безробіттю - залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.