Справа № 825/3919/14
Суддя: Смірнова О.Є.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року Чернігів
Справа № 825/3919/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді
Смірнової О.Є.,

за участю секретаря
Гайдука С.В.,

позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
адміністративним позовом фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 до Менської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В:

12.12.2014 фізична особа - підприємець
ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1.) звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Менської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області (далі - Менська ОДПІ) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення від
28.07.2014 № НОМЕР_1, яким позивача
зобов'язано сплатити штраф у сумі 817,10
грн. за платежем єдиний податок з
фізичних осіб.

Свої вимоги мотивує тим, що Менською
ОДПІ проведено перевірку щодо
дотримання ФОП ОСОБА_1 правил сплати
(перерахування) єдиного податку з
фізичних осіб, за результатами якої
складено акт від 11.07.2014 № 688. Позивач
зазначає, що висновки, викладені в акті
перевірки, є такими, що не відповідають
дійсності, оскільки позивачем не
порушувались граничні терміни сплати
грошового зобов'язання, про що свідчать
квитанції. За таких обставин ФОП
ОСОБА_1 вважає, що податкове
повідомлення-рішення від 28.07.2014 №
НОМЕР_1 прийнято податковим органом без
дотримання норм податкового
законодавства, а тому підлягає
скасуванню.

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги в повному обсязі та
просив їх задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, через канцелярію
суду надав заяву про розгляд справи без
його участі, в задоволенні позову
просив відмовити в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позов належить задовольнити
повністю з наступних підстав.

ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер -
НОМЕР_2) зареєстровано в якості
фізичної особи-підприємця 06.10.2010, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 15.12.2014
(а.с. 30-31).

Судом встановлено, що Менською ОДПІ на
підставі пп. 20.1.28 п. 20.1 ст. 20, ст. 76
Податкового кодексу України проведено
перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання
правил сплати (перерахування) єдиного
податку з фізичних осіб, за
результатами якої складено акт про
порушення платіжної дисципліни від
11.07.2014 № 688 (а.с. 12).

Вищезазначеним актом встановлено
порушення позивачем строку сплати
податкового зобов'язання,
передбаченого ст. 31 та п. 122.1 ст. 122
Податкового кодексу України по єдиному
податку з фізичних осіб по строках,
визначених в додатку до акту, а саме за:
20.04.2013, 20.08.2013, 20.09.2013, 20.10.2013, 20.11.2013, 20.01.2014,
20.02.2014. Згідно акта від 11.07.2014 № 688
загальна сума податку, сплаченого з
порушення граничного строку сплати,
становить 1605,80 грн.

За висновками про порушення платіжної
дисципліни Менською ОДПІ винесено
податкове повідомлення-рішення від
28.07.2014 № НОМЕР_1, яким ОСОБА_1 зобов'язано
сплатити штраф у розмірі 50 % від суми
грошового зобов'язання, яке сплачено з
порушенням граничного строку сплати, а
саме 817,10 грн. (а.с. 11).

Частиною першою ст. 67 Конституції
України закріплено обов'язок кожного
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Відповідності до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16
Податкового кодексу України платник
податків зобов'язаний сплачувати
податки та збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

Підпунктом 10.1.2 п. 10.1 ст. 10 Податкового
кодексу України передбачено, що до
місцевих податків належить єдиний
податок.

Відповідно до п. 291.3 ст. 291 Податкового
кодексу України юридична особа чи
фізична особа - підприємець може
самостійно обрати спрощену систему
оподаткування, якщо така особа
відповідає вимогам, встановленим цією
главою, та реєструється платником
єдиного податку в порядку, визначеному
цією главою.

Суб'єкту господарювання, який подав до
органу державної податкової служби
заяву щодо обрання або переходу на
спрощену систему оподаткування
видається свідоцтво платника єдиного
податку.

Згідно з п. 291.4 ст. 291 Податкового
кодексу України суб'єкти
господарювання, які застосовують
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності, поділяються на шість груп
платників єдиного податку, зокрема, до
другої групи відносяться фізичні особи
- підприємці, які здійснюють
господарську діяльність з надання
послуг, у тому числі побутових,
платникам єдиного податку та/або
населенню, виробництво та/або продаж
товарів, діяльність у сфері
ресторанного господарства, за умови, що
протягом календарного року
відповідають сукупності таких
критеріїв: не використовують працю
найманих осіб або кількість осіб, які
перебувають з ними у трудових
відносинах, одночасно не перевищує 10
осіб; обсяг доходу не перевищує 1000000
гривень.

Пунктом 293.1 ст. 293 Податкового кодексу
України визначено, що ставки єдиного
податку встановлюються у відсотках
(фіксовані ставки) до розміру
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
податкового (звітного) року (далі у цій
главі - мінімальна заробітна плата), та
у відсотках до доходу (відсоткові
ставки).

Фіксовані ставки єдиного податку
встановлюються сільськими, селищними
та міськими радами для фізичних осіб -
підприємців, які здійснюють
господарську діяльність, залежно від
виду господарської діяльності, з
розрахунку на календарний місяць,
зокрема, для другої групи платників
єдиного податку - у межах від 2 до 20
відсотків розміру мінімальної
заробітної плати (п. 293.2 ст. 293
Податкового кодексу України).

Згідно з п. 294.1 ст. 294 Податкового
кодексу України податковим (звітним)
періодом для платників єдиного податку
першої та другої груп є календарний
рік.

Згідно п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу
України платники єдиного податку
першої і другої груп сплачують єдиний
податок шляхом здійснення авансового
внеску не пізніше 20 числа (включно)
поточного місяця. Такі платники
єдиного податку можуть здійснити
сплату єдиного податку авансовим
внеском за весь податковий (звітний)
період (квартал, рік), але не більш як до
кінця поточного звітного року.

Відповідно до п. 122.1 ст. 122 Податкового
кодексу України несплата
(неперерахування) фізичною особою -
платником єдиного податку, визначеною
підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291
цього Кодексу, авансових внесків
єдиного податку в порядку та у строки,
визначені цим Кодексом, тягне за собою
накладення штрафу в розмірі 50
відсотків ставки єдиного податку,
обраної платником єдиного податку
відповідно до цього Кодексу.

Суд встановив, що ФОП ОСОБА_1 до
Менської ОДПІ подано заяву про
застосування спрощеної системи
оподаткування. Згідно з свідоцтвом
платника єдиного податку позивач
відноситься до 2 групи та сплачує
фіксовану ставку єдиного податку у
розмірі 20 відсотків розміру
мінімальної заробітної плати (а.с. 9).

В запереченнях представник
відповідача вказує, що позивач
неодноразово порушував строки сплати
єдиного податку, а саме:

- за травень 2013 року єдиний податок
в сумі 230,00 грн. зараховано на єдиний
казначейський рахунок 22.04.2013;

- за вересень 2013 року єдиний
податок в сумі 230,00 грн. зараховано на
єдиний казначейський рахунок 21.08.2013;

- за жовтень 2013 року єдиний податок
в сумі 230,00 грн. зараховано на єдиний
казначейський рахунок 23.09.2013;

- за листопад 2013 року єдиний
податок в сумі 230,00 грн. зараховано на
єдиний казначейський рахунок 21.10.2013;

- за грудень 2013 року єдиний податок
в сумі 230,00 грн. зараховано на єдиний
казначейський рахунок 21.11.2013;

- за лютий 2014 року єдиний податок в
сумі 250,00 грн. зараховано на єдиний
казначейський рахунок 21.01.2014;

- за березень 2014 року єдиний
податок в сумі 243,60 грн. зараховано на
єдиний казначейський рахунок 21.02.2014.

Проте суд зазначає, що ФОП ОСОБА_1 як
платник єдиного податку не пізніше 20
числа (включно) здійснював платежі в
розмірі 20 відсотків розміру
мінімальної заробітної плати, які
встановлено рішенням Менської міської
ради Менського району Чернігівської
області від 30.12.2011, що підтверджується
квитанціями банків (а.с. 13-17):

- квитанція від 19.04.2013 № 220 на суму
230,00 грн.;

- квитанція від 20.08.2013 № 123 на суму
230,00 грн.;

- квитанція від 20.09.2013 № 161 на суму
230,00 грн.;

- квитанція від 18.10.2013 № 206 на суму
230,00 грн.;

- квитанція від 20.11.2013 № 99 на суму
230,00 грн.;

- квитанція від 20.01.2014 № 167 на суму
250,00 грн.;

- квитанція від 20.02.2014 № 91 на суму
243,60 грн.

Відповідно до ст. 35 Податкового кодексу
України сплата податків та зборів
здійснюється в грошовій формі у
національній валюті України, крім
випадків, передбачених цим Кодексом
або законами з питань митної справи.
Сплата податків та зборів здійснюється
в готівковій або безготівковій формі,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом або законами з питань митної
справи. Порядок сплати податків та
зборів встановлюється цим Кодексом або
законами з питань митної справи для
кожного податку окремо.

Статтею 36 Податкового кодексу України
передбачено, що податковим обов'язком
визнається обов'язок платника податку
обчислити, задекларувати та/або
сплатити суму податку та збору в
порядку і строки, визначені цим
Кодексом, законами з питань митної
справи. Податковий обов'язок виникає у
платника за кожним податком та збором,
є безумовним і першочерговим стосовно
інших неподаткових обов'язків платника
податків, крім випадків, передбачених
законом. Виконання податкового
обов'язку може здійснюватися платником
податків самостійно або за допомогою
свого представника чи податкового
агента. Відповідальність за
невиконання або неналежне виконання
податкового обов'язку несе платник
податків, крім випадків, визначених цим
Кодексом або законами з питань митної
справи.

Згідно із п. 37.1 ст. 37 Податкового
кодексу України підстави для
виникнення, зміни і припинення
податкового обов'язку, порядок і умови
його виконання встановлюються
Кодексом або законами з питань митної
справи.

Відповідно до п. 38.1 ст. 38 Податкового
кодексу України виконанням
податкового обов'язку визнається
сплата в повному обсязі платником
відповідних сум податкових зобов'язань
у встановлений податковим
законодавством строк.

Квитанції, що містяться в матеріалах
справи, містять належні відмітки банку,
що свідчать про надходження коштів на
оплату збору за провадження деяких
видів підприємницької діяльності.

Таким чином, посилання податкового
органу, що сплачені позивачем авансові
внески по єдиному податку з фізичних
осіб зараховано на єдиний
казначейський рахунок з пропущеним
строком судом не приймаються до уваги,
оскільки законодавство визначає
термін своєчасності сплати збору за
провадження деяких видів
підприємницької діяльності, а не
зарахування до бюджету. Обов'язок
платника податків щодо сплати збору за
провадження деяких видів
підприємницької діяльності
припиняється з моменту сплати коштів
до банківської установи. Надалі
платник податків не несе
відповідальності за зарахування їх до
відповідного бюджету.

За таких підстав суд вважає, що в діях
позивача відсутнє порушення
Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень не довів правомірність
своїх дій та рішень.

Суд вважає, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 28.07.2014 №
НОМЕР_1 прийняте Менською ОДПІ не на
підставі, не у межах повноважень та не у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з порушенням
використаного повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
необґрунтовано, тобто без врахування
усіх обставин, які мають значення для
прийняття рішення; не добросовісно та
не розсудливо.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги позивача
належить задовольнити повністю.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674 за
вказаний позов позивачу необхідно було
сплатити судовий збір в розмірі 1827,00
грн.

Під час подання адміністративного
позову майнового характеру
сплачується 10 відсотків розміру ставки
судового збору. Решта суми судового
збору стягується з позивача або
відповідача пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Позивачем під час подання
адміністративного позову сплачено
судовий збір в розмірі 182,70 грн., що
підтверджується квитанцією від 12.12.2014
№ 30 (а.с. 3).

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Тому згідно із ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
судовий збір в розмірі 182,70 грн.
присуджується на користь позивача за
рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 122, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Менської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області від 28.07.2014 № НОМЕР_1.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер -
НОМЕР_2) судовий збір в розмірі 182,70 грн.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167,186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
О.Є. Смірнова