Справа № 826/8250/14
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8250/14
Головуючий у 1-й інстанції: Шулежко В.П.
Суддя-доповідач: Кучма А.Ю.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Кучми А.Ю.

суддів:
Аліменка В.О., Кобаля М.І.

при секретарі:
Козловій І.І.

розглянувши за відсутності осіб, які
беруть участь в справі, без здійснення
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу відповідно до ст. 41
КАС України у відкритому судовому
засіданні в залі суду апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фудмаркет" на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11.09.2014 у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фудмаркет"
до Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Чернігівській області про
визнання протиправним та скасування
постанови, -

В С Т А Н
О В И Л А:

ТОВ "Фудмаркет" звернулось до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Чернігівській області про визнання
протиправними дій із складання акту
перевірки дотримання законодавства
про захист прав споживачів № 0644 від
28.11.2013 та скасування постанови № 0144 від
26.05.2014 про накладення стягнення у
вигляді штрафу.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11.09.2014 у задоволенні вищевказаного
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального права, та ухвалити нову,
якою задовольнити позовні вимоги
повністю.

Особи, які беруть участь в справі в
судове засідання не з'явилися, про дату
та час слухання справи були
повідомлені належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а оскаржувана постанова
суду - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202
КАС України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог, однак колегія суддів з таким
висновком суду першої інстанції не
погоджується, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
судом першої інстанції було правильно
встановлено обставини справи, що
обумовили виникнення спору між
сторонами та спонукали ТОВ «Фудмаркет»
звернутися з даним позовом до суду,
також вірно надана правова оцінка діям
сторін, проте неправильне застосування
норм матеріального права, а саме ст. 23
Закону України «Про захист прав
споживачів», мали наслідком
помилковість висновків суду про
відсутність підстав для часткового
задоволення позову.

Так, відповідно до направлення на
проведення перевірки № 02-14/750 від 25.11.2013,
посадовими особами Інспекції
Нашиванько В.М. та Саленик Я.М. 28.11.2013
здійснено планову перевірку магазину
«Велика кишеня» ТОВ «Фудмаркет», що
розташований за адресою м. Чернігів,
вул. Незалежності, 32.

За результатами вказаної
перевірки цього ж дня було складено акт
№ 0644, в якому контролюючим органом
встановлено порушення ТОВ «Фудмаркет»
ст. ст. 6, 15 Закону України «Про захист
прав споживачів», ст. 38 Закону України
«Про безпечність та якість харчових
продуктів», абз. 3 п. 2.1 гл. 2 розділу 2 п. 7.1
гл. 7 «Правил роздрібної торгівлі
продовольчими товарами», пп. 17, 21
«Порядку провадження торговельної
діяльності та правил торговельного
обслуговування на ринку споживчих
товарів», ст. 7 Указу Президента України
«Про заходи з регулювання
підприємницької діяльності», ст. 11
Закону України «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності».

Висновки акту перевірки
вмотивовані тим, що Інспекцією
виявлені значні порушення
законодавства при реалізації круп'яних
та макаронних виробів (відсутність
інформації про виробника товару, дату
виготовлення, обов'язкових позначок
про відсутність ГМО), овочів,
кондитерських виробів, кави, чаю,
м'ясотоварів, хлібобулочних виробів
(відсутнє маркування). Також було
виявлено, що продукція не відповідає
вимогам нормативних документів (овочі -
брудні, биті з наявністю гнилі,
пошкоджені гризунами, хліб - горілий,
крупи не відповідали вимогам ГОСТ
через значну кількість засміченості
сторонніми предметами тощо).

Крім того, як вбачається з акту
після початку перевірки керуюча
магазином Пономаренко О.І. відмовилась
надати накладні на приход продукції
та не допустила спеціалістів
Інспекції до подальшої перевірки, чим
створила перешкоди службовим особам
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері державного
контролю за додержанням законодавства
про захист прав споживачів у
проведенні перевірки якості продукції,
а також правил торговельного та інших
видів обслуговування.

26.05.2014 Інспекцією прийнято
постанову № 0144 про накладення на ТОВ
«Фудмаркет» стягнень, передбачених ст.
23 Закону «Про захист прав споживачів» у
вигляді штрафу в розмірі 6 380 грн - за
реалізацію продукції, що не відповідає
вимогам нормативних документів; 3 220
грн - за відсутність необхідної,
доступної інформації про продукцію; 3
247 720 грн - за створення перешкод
службовим особам спеціально
уповноваженого органу виконавчої
влади у сфері захисту прав споживачів у
проведенні перевірки якості продукції.

ТОВ «Фудмаркет» у своїй
апеляційній скарзі зазначає про
помилковість висновків Окружного
адміністративного суду м. Києва, який
погодився з позицією відповідача про
законність дій останнього щодо
складання акту перевірки дотримання
законодавства про захист прав
споживачів та правомірність прийнятої
постанови про накладення штрафних
санкцій. Апелянт звертає увагу на
неналежно здійснене повідомлення
відповідачем про заплановану
перевірку, що в подальшому призвело до
не допущення працівників інспекції до
проведення перевірки на законних
підставах. Крім того, на думку позивача,
керуюча магазину Пономаренко О.І. не
може вважатися уповноваженою особою
ТОВ «Фудмаркет», оскільки не є його
керівником чи заступником, що не було
взято до уваги перевіряючими та
відповідно вказує про неправомірність
дій Інспекції по проведенню перевірки.
Також ТОВ «Фудмаркет» вказує на
необґрунтованість розрахунку суми
штрафу, оскільки відповідачем для
проведення такого розрахунку взято не
обсяг реалізації товару безпосередньо
об'єктом перевірки - магазину «Велика
кишеня» ТОВ «Фудмаркет», що
розташований за адресою м. Чернігів,
вул. Незалежності, 32, а обсяг реалізації
торгівельною мережею, власником якої є
ТОВ «Фудмаркет», а також помилково
ототожнено поняття «вартість
реалізованої продукції», від якої
згідно вимог Закону «Про захист прав
споживачів» вираховується сума штрафу,
з «обсягом постачання на митній
території України».

Колегія суддів погоджується з
висновком Окружного адміністративного
суду м. Києва щодо безпідставності
тверджень позивача про те, що перевірку
щодо дотримання законодавства про
захист прав споживачів посадові особи
Інспекції почали проводити не у
присутності керівника суб'єкта
господарювання, або його
уповноваженого представника з
огляду на наступне.

Наказом Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України від 07.03.2012, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 11.05.2012 за
№ 743/21056 затверджено Порядок проведення
перевірок у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якості
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг. Пунктом 3.9. вищевказаного
Порядку визначено, що до
представника суб'єкта господарювання
відносяться керівник, особа, яка його
заміщає, а в разі їх відсутності - особа,
яка реалізує продукцію.

Пономаренко О.І. є керуючою
магазину «Велика Кишеня» ТОВ
«Фудмаркет», отже у відповідності до
вимог п.3.9. Порядку є представником
суб'єкта господарювання.

25.12.2014 через канцелярію Київського
апеляційного адміністративного суду
представником ТОВ «Фудмаркет» подано
належним чином засвідчену копію
посадової інструкції керуючого
магазину.

Відповідно до п. 6 розділу ІІ
посадової інструкції керуючої
магазином, затвердженої генеральним
директором ТОВ «Фудмаркет» І.М. Душко,
на керуючу магазином покладено
обов'язок супроводжувати перевірки
контролюючих державних організацій:
державних податкових інспекцій,
податкової міліції, УБЕЗ, УБОП тощо;
виконувати законні вимоги
перевіряючих, надавати звіти про
перевірки своєму відповідальному
керівнику.

Як вбачається з повідомлення про
проведення перевірки № 02-15/543 від 11.11.2013
останнє було направлено Інспекцією
телефонограмою не за адресою суб'єкта
господарювання ТОВ «Фудмаркет»: м.
Київ, Залізничне шосе, 57, а за адресою
його підрозділу - безпосереднього
об'єкта перевірки: магазин «Велика
кишеня» ТОВ «Фудмаркет» м. Чернігів,
вул. Незалежності, 32, тел. 617-803.

Колегія суддів приймає до уваги
що вищезазначене повідомлення
всупереч вимогам Порядку було
направлено не за адресою суб'єкта
господарювання, а безпосередньо на
об'єкт перевірки. Водночас матеріалами
справи спростовуються доводи позивача
що керуюча магазину Пономаренко О.І. на
момент приходу співробітників
Інспекції не знала про заплановану
перевірку діяльності магазину, була
позбавлена можливостей сповістити про
перевірку керівництво ТОВ «Фудмаркет»
одразу після отримання повідомлення
про перевірку, а також вчинила дії
спрямовані на не допуск працівників
відповідача до перевірки саме до її
початку, а не після того як ця перевірка
була розпочата.

Так в основу рішення суду першої
інстанції про створення перешкод під
час проведення перевірки, були
покладені покази свідків Нашиванько
В.М. та Саленик Я.М., які показали що
перешкоди у перевірці Пономаренко О.І.
почала вчиняти вже після початку
перевірки та після того як
перевіряючими було виявлено значну
кількість продукції, яка
реалізовувалась з порушенням вимог
законодавства.

На думку апелянта, покази
співробітників відповідача, які
безпосередньо проводили перевірку є
неналежними доказами, інших доказів
створення перешкод відповідачем не
надано.

Колегія суддів вважає такі доводи
ТОВ «Фудмаркет» необґрунтованими та
такими, що вказують про намагання
підприємства уникнути
відповідальності.

Зокрема, в матеріалах справи
наявний протокол про адміністративне
правопорушення складений 28.11.2013,
складений провідним спеціалістом
Інспекції Саленик Я.М. стосовно
керуючої магазином «Велика Кишеня» ТОВ
«Фудмаркет» Пономаренко О.І., в якому
зазначено про допущені нею порушення,
аналогічні порушенням, зазначеним в
акті перевірки ТОВ «Фудмаркет».
Зауважень/пояснень до вказаного
протоколу Пономаренко О.І. не вносила,
від підпису відмовилася, копію
протоколу отримала (а.с. 75-76).

11.12.2013 постановою по справі про
адміністративне правопорушення
Пономаренко О.І. було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст.ст. 155 ч.3, 188-2 Кодексу України про
адміністративні правопорушення та
накладено штраф у розмірі 442 грн. Як
вбачається з мотивувальної частини
постанови Пономаренко І.О. ставилося в
провину реалізація продукції, що не
відповідає вимогам нормативних
документів (п.п.1-31 додатка №7 до акта
перевірки); відсутність повної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію, яка
знаходилася в реалізації (п.п. 1-29
додатку 7); відсутність журналу
реєстрації перевірок; не допуск до
проведення перевірки, чим створено
перешкоди службовим особам
спеціального уповноваженого органу
виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів у проведенні перевірок
якості продукції а також правил
торговельного та інших видів
обслуговування.

Таким чином, підставою для
притягнення Пономаренко О.І. до
адміністративної відповідальності
були ті ж порушення, що були
встановлені під час перевірки магазину
«Велика Кишеня». Постанову про
притягнення до адміністративної
відповідальності Пономаренко О.І.
отримала в день її винесення - 11.12.2013 та
її не оскаржувала. В матеріалах справи
також містяться докази сплати
Пономаренко О.І. накладеного на неї
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу 442 грн. (а.с.89)

Відповідно до положень ч. 4 ст. 72
КАС України вирок суду у кримінальному
провадженні або постанова суду у
справі про адміністративний проступок,
які набрали законної сили, є
обов'язковими для адміністративного
суду, що розглядає справу про правові
наслідки дій чи бездіяльності особи,
щодо якої ухвалений вирок або
постанова суду, лише в питаннях, чи мало
місце діяння та чи вчинене воно цією
особою.

З урахуванням того що саме на
керуючу магазином відповідно до її
посадової інструкції покладено
обов'язок організації роботи в
магазині, забезпечення своєчасного
замовлення, приймання та реалізації
товарів згідно із затвердженими
правилами, колегія суддів дійшла
висновку що постановою у справі про
адміністративне правопорушення
відносно Пономаренко О.І. встановлено
як реалізація продукції в магазині
«Велика кишеня» з недотриманням вимог
законодавства про захист прав
споживачів так і створення перешкод
перевіряючим до перевірки шляхом не
допуску останніх до її проведення вже
після того як ця перевірка була
розпочата. Зазначені обставини
підтверджуються наявними у справі
доказами, які були покладені в основу
рішення Окружного адміністративного
суду м. Києва та більше того звільнені
від доказування згідно ч.4 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

З огляду на викладене суд першої
інстанції правомірно дійшов висновку
про відсутність підстав для
задоволення позовної вимоги про
визнання протиправними дій
відповідача із складання акту
перевірки дотримання законодавства
про захист прав споживачів № 0644 від
28.11.2013, оскільки посадові особи
Інспекції при проведенні перевірки і
складанні акту за результатами такої
перевірки діяли на підставах та у межах
повноважень, визначених чинним
законодавством України.

Водночас, колегія суддів вважає
що залишаючи без задоволення позовну
вимогу про скасування постанови № 0144
від 26.05.2014 про накладення на ТОВ
«Фудмаркет» стягнень, передбачених ст.
23 Закону «Про захист прав споживачів»,
Окружний адміністративний суд м. Києва
дійшов помилкових висновків, що мало
наслідком прийняття незаконного
судового рішення в цій частині.

Так, штрафні санкції розраховані
відповідачем відповідно до вимог п.п.
2,7,8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист
прав споживачів. Відповідно до
положень зазначеної правової норми
суб'єкти господарювання сфери
торговельного та інших видів
обслуговування, у тому числі
ресторанного господарства, несуть
відповідальність, зокрема, за
наступні порушення:

виготовлення або реалізацію продукції,
що не відповідає вимогам нормативних
документів, - у розмірі п'ятдесяти
відсотків вартості виготовленої або
одержаної для реалізації партії
товару, виконаної роботи, наданої
послуги, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а у разі, коли відповідно до
закону суб'єкт господарської
діяльності не веде обов'язковий облік
доходів і витрат, - у розмірі десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян (п.2 ч.1 ст. 23 Закону - штраф,
накладений на ТОВ «Фудмаркет» - 6380
грн.);

відсутність необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію - у розмірі тридцяти
відсотків вартості одержаної для
реалізації партії товару, виконаної
роботи, наданої послуги, але не менше
п'яти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а у разі, коли
відповідно до закону суб'єкт
господарської діяльності не веде
обов'язковий облік доходів і витрат, - у
розмірі п'яти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян (п.7 ч. 1 ст. 23
Закону - штраф 3220,27 грн);

створення перешкод службовим особам
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, та структурного підрозділу
з питань захисту прав споживачів
органу місцевого самоврядування у
проведенні перевірки якості продукції,
а також правил торговельного та інших
видів обслуговування - у розмірі від
одного до десяти відсотків вартості
реалізованої продукції за попередній
календарний місяць, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а у разі, коли відповідно до
закону суб'єкт господарської
діяльності не веде обов'язковий облік
доходів і витрат, - у розмірі десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян (п. 8 ч.1 ст. 23 Закону - штраф
3 247 720,44 грн.).

З наведених вимог Закону вбачається що
для розрахунку штрафу відповідно до
п.п. 2 і 7 ч.1 ст. 23 Закону необхідно
встановити вартість виготовленої або
одержаної для реалізації партії
товару. Однак таких даних не містить ні
акт перевірки, ні додатки до нього (
графа 8 додатку 7 «одержана партія
товару» не заповнена), ні оскаржувана
постанова відповідача від 26.05.2014, ні
розрахунок фінансових санкцій, які
були надані суду відповідачем (а.с.112).

Відповідно до частини першої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи те, що матеріали
справи не містять даних, необхідних для
розрахунку штрафів в розмірі 6380 грн. та
3220,27 грн - колегія суддів дійшла
висновку що правомірність рішення
відповідача в цій частині не може
вважатися доведеним належними та
допустимими доказами, а отже є
незаконним.

Крім того, приймаючи рішення про
накладення штрафу за створення
перешкод у проведенні перевірки,
відповідач виходив з даних, наданих
ДПІ у Печерському районі м. Києва щодо
загального обсягу реалізації ТОВ
«Фудмаркет» за жовтень 2013 року (рядок 6
податкової декларації ПДВ), який
становив 324 772 044 грн.

Проте, як вбачається з п. 8 ч. 1 ст. 23
Закону «Про захист прав споживачів»
розмір штрафу визначається у відсотках
від вартості реалізованої продукції за
попередній календарний місяць, а не від
загального обсягу постачання операцій
суб'єкта господарювання за цей же
період на митній території України.

Колегія суддів погоджується з
доводами апелянта що вищезазначені
поняття не є тотожними.

Так порядок заповнення та подання
податкової звітності з податку на
додану вартість за жовтень 2013 року був
врегульований Наказом Міністерства
фінансів України від 25.11.2011, № 1492 «Про
затвердження форм та Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану
вартість».

Відповідно до п.3.1 розділу V
вказаного Порядку у рядках 1 - 6 колонки
А декларації вказуються загальні
обсяги постачання звітного періоду,
які оподатковуються за основною
ставкою, за нульовою ставкою, звільнені
від оподаткування відповідно до статті
197 розділу V Кодексу, тимчасово
звільнені від оподаткування
відповідно до підрозділу 2 розділу XX
Кодексу, звільнені від оподаткування
відповідно до міжнародних договорів
(угод), та обсяги постачання, що не є
об'єктом оподаткування відповідно до
статті 196 розділу V Кодексу, та ті, що не
оподатковуються у зв'язку з
визначенням місця постачання послуг за
межами митної території України
відповідно до пунктів 186.2, 186.3 статті 186
розділу V Кодексу або постачання послуг
за межами митної території України. При
визначенні обсягу постачання
товарів/послуг за звітний (податковий)
період платник зобов'язаний
враховувати значення терміна
«постачання товарів» відповідно до
вимог підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14
розділу I Кодексу та значення терміна
«постачання послуг» відповідно до
вимог підпункту 14.1.185 пункту 14.1 статті 14
розділу I Кодексу. Згідно п.3.7 Порядку у
рядку 6 вказується загальний обсяг
оподатковуваних та неоподатковуваних
операцій. Значення цього рядка
дорівнює сумі рядків 1, 2.1, 2.2, 3, 4 та 5, і
заповнюється тільки колонка А.

При цьому відповідно до пунктів 19
та 20 ст. 1 «визначення термінів» Закону
«Про захист прав споживачів»:

продукція - будь-які виріб (товар),
робота чи послуга, що виготовляються,
виконуються чи надаються для
задоволення суспільних потреб;

реалізація - діяльність суб'єктів
господарювання з продажу товарів
(робіт, послуг).

Водночас відповідно до підпункту 14.1.191
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України постачання товарів - будь-яка
передача права на розпоряджання
товарами як власник, у тому числі
продаж, обмін чи дарування такого
товару, а також постачання товарів за
рішенням суду. Постачанням товарів
також вважаються: а) фактична передача
матеріальних активів іншій особі на
підставі договору про фінансовий
лізинг (повернення матеріальних
активів згідно з договором про
фінансовий лізинг) чи іншої
домовленості, відповідно до якої
оплата відстрочена, але право
власності на матеріальні активи
передається не пізніше дати здійснення
останнього платежу; б) передача права
власності на матеріальні активи за
рішенням органу державної влади або
органу місцевого самоврядування чи
відповідно до законодавства; в)
будь-яка із зазначених дій платника
податку щодо матеріальних активів,
якщо платник податку мав право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту у разі придбання зазначеного
майна чи його частини (безоплатна
передача майна іншій особі; передача
майна у межах балансу платника податку,
що використовується у господарській
діяльності платника податку для його
подальшого використання з метою, не
пов'язаною із господарською діяльністю
такого платника податку; передача у
межах балансу платника податку майна,
що планувалося для використання в
оподатковуваних операціях, для його
використання в операціях, що
звільняються від оподаткування або не
підлягають оподаткуванню); г) передача
(внесення) товарів (у тому числі
необоротних активів) як вклад у спільну
діяльність без утворення юридичної
особи, а також їх повернення; ґ)
виключено; д) ліквідація платником
податку за власним бажанням
необоротних активів, які перебувають у
такого платника; е) передача товарів
згідно з договором, за яким сплачується
комісія (винагорода) за продаж чи
купівлю.

Зважаючи на викладені правові
норми вбачається, що обсяг
реалізованої продукції суб'єктом
господарювання споживачам не може
ототожнюватися з обсягом реалізації,
зазначеним цим же суб'єктом
господарювання у декларації з ПДВ, так
як окрім схожих ознак, які надали
відповідачу підстави вважати про їх
тотожність (обсяг реалізації
товарів/послуг за календарний місяць
одним суб'єктом господарювання
незалежно від ставки оподаткування, в
т. враховуючи операції звільнені від
оподаткування та операції, які не є
об'єктом оподаткування), до податкової
декларації також включаються дані за
іншими операціями суб'єкта
господарювання, що не пов'язані з
реалізацією товару (послуг) споживачам.

Так вимогами вищевказаного
«Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість» підприємство було
зобов'язане включати в неї операцій не
тільки з реалізації товарів/послуг, а
також інші операції, до яких може бути
застосоване поняття «постачання
товарів» відповідно до підпункту 14.1.191
ПКУ та які, як вбачається з
вищенаведеного переліку, не завжди
пов'язані саме з реалізацією
товарів/послуг споживачам, наприклад -
ліквідація платником податку за
власним бажанням необоротних активів,
які перебувають у такого платника або
передача майна у межах балансу
платника податку, що використовується
у господарській діяльності платника
податку для його подальшого
використання з метою, не пов'язаною із
господарською діяльністю такого
платника податку.

З огляду на неправильне
визначення суб'єктом владних
повноважень обсягу реалізованої
продукції, від якої в подальшому в
процентному відношенні був
встановлений розмір штрафу, вбачається
помилковість висновку суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позовної вимоги також і в
частині накладеного штрафу 3 247 720,44 грн.

Крім того, колегія суддів вважає
необхідним звернути увагу, що
відповідачем при розрахунку штрафу
брався до уваги не обсяг реалізованої
продукції магазином «Велика Кишеня» у
м. Чернігові, що був об'єктом перевірки
та на якому безпосередньо вчинялися
перешкоди для проведення перевірки, а
виходячи з обсягу реалізованої
продукції ТОВ «Фудмаркет» загалом.

Так вимогами ст.ст. 23, 26 Закону
«Про захист прав споживачів» так само
як і вимогами п.2 Постанови Кабінету
Міністрів України, від 17.08.2002, № 1177 «Про
затвердження Положення про порядок
накладення та стягнення штрафів за
порушення законодавства про захист
прав споживачів» та п.4.2.6 Наказу
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України, від 07.03.2012, № 310 «Про
затвердження Порядку проведення
перевірок у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якості
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг» встановлено, що штраф
накладається на суб'єкта
господарювання, однак з жодної з
вищезазначених норм не вбачається що
розмір штрафу має визначатися в
залежності від обсягу реалізованої
продукції цим суб'єктом господарювання
загалом, а не його відокремленим
підрозділом, що безпосередньо був
об'єктом перевірки та на якому були
встановлені порушення у сфері захисту
прав споживачів, зокрема передбачені
п.8 ч.1 ст.23 Закону «Про захист прав
споживачів».

З огляду на викладене та з
урахуванням того що відповідно до
положень ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, вбачається що
здійснюючи розрахунок штрафу за п. 8 ч .1
ст. 23 Закону України «Про захист прав
споживачів» в залежності від обсягу
реалізованої продукції торгівельної
мережі, власником якої є ТОВ
«Фудмаркет», посадові особи Інспекції
вищезазначеними принципами Основного
закону не керувалися, а отже постанова
відповідача підлягає визнанню
неправомірною та скасуванню також і з
цієї підстави.

Проаналізувавши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції невірно надана правова
оцінка обставинам справи, а тому
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду -
скасуванню.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

П О С Т
А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фудмаркет» задовольнити частково.

Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
11.03.2014 скасувати в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
визнання протиправною та скасування
постанови про накладення штрафу № 0144
від 26.05.2014.

Прийняти в цій частині нову постанову.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Чернігівській
області про накладення штрафу № 0144 від
26.05.2014.

В іншій частині постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
11.03.2014 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядок і строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено:
25.12.2014.

Головуючий-суддя:
А.Ю. Кучма

Судді:
В.О. Аліменко

М.І. Кобаль

Головуючий суддя

Кучма А.Ю.

Судді:

Аліменко В.О.

Кобаль М.І.