Справа № 2а/1770/3782/2011
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2014-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/3782/2011

19 грудня 2014 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Кравчук Т.О. при
секретарі судового засідання Цвіркун
О.О. за участю

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Пархоменка
В.О., Якимчук С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_1

до Рівненської обласної
медико-соціальної експертної комісії
про визнання протиправними
рішень , -в с т а н о в и в :

У серпні 2011 року ОСОБА_1 пред'явила в
суді позов до Рівненської обласної
медико-соціальної експертної комісії,
в якому, з урахуванням неодноразових
доповнень та уточнень, просила визнати
протиправними рішення відповідача від
25 січня, 24 лютого, 2 вересня 2011 року щодо
невизнання її інвалідом ІІІ групи, у
зв'язку з тим, що Рівненською обласною
МСЕК під час їх прийняття не дотримано
вимоги пункту 19 Положення про
медико-соціальну експертизу,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 3 лютого 2009 року
№1317. Вважала, що наявне у неї
захворювання є підставою для прийняття
відповідачем рішення про
підтвердження їй ІІІ групи
інвалідності, відповідно до критеріїв,
анатомічних дефектів і прирівняних до
них станів, визначених Інструкцією про
встановлення груп інвалідності,
затверджених наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 7 квітня 2004
року за №183.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 30 січня 2012
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
рішення Рівненської обласної МСЕК від
25 січня та 2 вересня 2011 року про відмову
у визнанні ОСОБА_1 інвалідом ІІІ групи.
Зобов'язано відповідача повторно
розглянути питання щодо встановлення
ІІІ групи інвалідності ОСОБА_1

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 14 квітня 2014
року постанову суду першої інстанції
змінено - виключено посилання суду про
зобов'язання Рівненську обласну МСЕК
встановити ОСОБА_1 саме ІІІ групу
інвалідності.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 29 жовтня 2014 року касаційну
скаргу Рівненської обласної
медико-соціальної експертної комісії
задоволено частково, постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 30 січня 2012
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 14 квітня 2014 року скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвалою Рівненського окружного
адміністративного суду від 08.12.2014 року
розпочато новий судовий розгляд
адміністративної справи «2а/1770/3782/2011,
справу призначено до розгляду на 12.12.2014
року, оголошено перерву до 19.12.2014 року.

Про дату, час та місце судового
розгляду сторони були повідомлені
належним чином.

У призначений день і час до суду
з'явився позивач, представник позивача
та представники відповідача.

До початку судового розгляду
представник позивача подав суду
письмову заяву про зміну підстав
позову.

В обґрунтування позовних вимог (з
урахуванням зміни підстави позову)
позивач зазначив, що відповідачем було
порушено пункти 17, 19, 20 Положення про
медико-соціальну експертизу,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 03.12.2009 року №1317
щодо проведення засідань у повному
складі та колегіального прийняття
рішень, атому позивача просили
скасувати прийнятті відповідачем
рішення від 25.01.2011 року, 24.02.2011 року та
02.09.2011 року щодо відмови у встановленні
групи інвалідності. В судовому
засіданні позивач та його представник
позовні вимоги підтримали, просиди суд
позов задовольнити.

Відповідач надав суду письмові
заперечення. В обґрунтування своїх
заперечень зазначив, що при вирішення
питання про підтвердження позивачу ІІІ
групи інвалідності комісією було
дотримано усіх вимог Положення про
медико-соціальну експертизу,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 03.12.2009 року №1317
щодо проведення засідань у повному
складі та колегіального прийняття
рішень. Відповідач зазначив, що рішення
були прийняті повним складом комісії
кваліфікованих лікарів, які входять до
складу Рівненської обласної
медико-соціальної експертної комісії з
урахуванням висновків кожного члена
комісії за результатами обстеження
стану здоров'я ОСОБА_1 в період який
оскаржується позивачем. А тому, вважає
позов безпідставним та таким що не
підлягає задоволенню. В судовому
засіданні представники відповідача
просили відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши представлені
документи та з урахуванням зауважень
колегії суддів Вищого
адміністративного суду України, суд
дійшов висновку, що позов не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_1 з 10.08.199 року тимчасово
встановлена ІІІ група інвалідності
внаслідок загального захворювання
(довідка обласної МСЕК від 27.09.1999 року
серії МСЕ №213607). У подальшому
встановлена позивачу група
інвалідності щорічно, до 2008 року
підтверджувалася, що стверджується
довідками відповідача серії МСЕ №017470
від 06.09.2000 р., серії МСЕ №212159 від 03.09.2001
р., серії ВТЭ-19 №081500 від 11.09.2002 р., серії
МСЕ №033007 від 09.09.2003 р., серії МСЕ №065175
від 22.09.2004 р., серії МСЕ №066417 від 14.09.2005
р., серії МСЕ №106715 від 20.09.2006 р., серії
МСЕ №070456 від 09.10.2007 р.

В вересні 2008 року, у відповідності до
акту огляду Костопільською
міжрайонною МСЕК від 10.09.2008 року №77
інвалідність позивача продовжена до
01.09.2010 року.

Увересні 2009 року, згідно акту огляду
Костопільською міжрайонною МСЕК від
20.09.2010 року №208 інвалідність ОСОБА_1 не
встановлена.

Не погоджуючись з висновками
Костопільською міжрайонною МСЕК від
20.09.2010 року №208 щодо не підтвердження
групи інвалідності, ОСОБА_1 звернулася
до Рівненської обласної
медико-соціальної експертної комісії.

З грудня 2010 року по вересень 2011 року
експертиза щодо встановлення групи
інвалідності ОСОБА_1 проводилась
Рівненською обласною
медико-соціальною експертною комісією.

Так, в січні 2011 року, Рівненської
обласною медико-соціальною експертною
комісією проведено експертне
обстеження ОСОБА_1 За результатами
проведення обстеження складений акт
від 25.01.2011 року №33. З дослідженого в
судовому засіданні акті від 25.01.2011 року
№33 судом встановлено, що в ньому
містяться висновки членів комісії:
лікаря хірурга, лікаря терапевта,
лікаря невролога та лікаря
офтальмолога.

Відповідно до пункту 30.4 вказаного акту
від 25.01.2011 року №33, в графі «Група
інвалідності» зроблений запис -
невстановлена. Кожним з вказаних
лікарів членів комісії зроблений в
акті зроблений відповідний запис з
зазначенням даних про обстеження
ОСОБА_1, акт підписаний та завірений
печаткою кожного лікаря окремо та
завірений печаткою Рівненської
обласної медико-соціальної експертної
комісії.

Крім того, в матеріалах справи
досліджено заключення
Науково-дослідного інституту
реабілітації інвалідів (м.Вінниця) від
17.02.2011 р. №16. Відповідно до якого, за
наявною у ОСОБА_1 патологією
Рівненською обласною
медико-соціальною експертною комісією
в 2011 році інвалідом її не визнано,
підстав для зміни рішення МСЕК на даний
час виявлено.

В судовому засіданні представник
відповідача повідомила, що про
прийняте комісією рішення 25.01.2011 року
ОСОБА_1 одразу не повідомлялось,
оскільки це рішення було попереднім, і
позивач була офіційно повідомлена про
результати її огляду лише 24.02.2011 р.
після отримання заключення
Науково-дослідного інституту
реабілітації інвалідів (м.Вінниця) від
17.02.2011 року.

Так, листом від 24.02.2011 року за вих.№06-69
відповідач повідомив ОСОБА_1, що згідно
заключення Вінницького НДІ від 17.02.2011
року №16, рішення МСЕК від 25.01.2011 року
підтверджено (інвалідом не визнана).

В серпні 2011 року Рівненської обласною
медико-соціальною експертною комісією
проведено експертне обстеження ОСОБА_1
За результатами проведення обстеження
складений акт від 02.09.2011 року №388. З
дослідженого в судовому засіданні акті
від від 02.09.2011 року №388 судом
встановлено, що в ньому містяться
висновки членів комісії: лікаря
хірурга, лікаря терапевта, лікаря
невролога та лікаря офтальмолога.

Відповідно до пункту 30.4 вказаного акту
від 25.01.2011 року №33, в графі «Група
інвалідності» зроблений запис -
невстановлена. Кожним з вказаних
лікарів членів комісії зроблений в
акті зроблений відповідний запис з
зазначенням даних про обстеження
ОСОБА_1, акт підписаний та завірений
печаткою кожного лікаря окремо та
завірений печаткою Рівненської
обласної медико-соціальної експертної
комісії.

В вересні 2009 року позивачу видана
довідка про невизнання її інвалідом.
Відповідно до дослідженої і судовому
засіданні довідки про невизнання
інвалідом від 24.02.2011 року за вих. №06-69,
ОСОБА_1 за результатами Рівненської
обласної медико-соціальної експертної
комісії - інвалідом не визнана.

Не погоджуючись з висновками
Рівненської обласної
медико-соціальної експертної комісії
про відмову у встановленні групи
інвалідності позивач оскаржила їх до
Рівненського окружного
адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

В ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 29 жовтня 2014 року про
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
зазначила, що суди під час розгляду
справи не уточнили, у чому ж саме, на
думку позивача, полягало порушення
Рівненською обласною МСЕК пункту 19
Положення під час прийняття нею
оскаржуваних рішень, тобто не
визначились із підставою позову, у
достатньому обсязі не з'ясували суті
правовідносин, що виникли між
сторонами, та закону, що їх регулює.
Натомість, вирішуючи заявлені вимоги,
суди зосередили свою увагу виключно на
оцінці обставин щодо наявності чи
відсутності медичних показників для
встановлення ОСОБА_1 інвалідності те не
звернули увагу, що визначення для
кожної конкретної особи міри втрати
здоров'я, ступеня обмеження її
життєдіяльності, викликаного стійким
розладом функцій організму, груп
інвалідності, причини і часу її
настання, відповідно до положень
статті 1 Закону України від 06.10.2005 року
№2961-ІУ «Про реабілітацію інвалідів в
Україні» є виключною компетенцією
медико-соціальної експертизи й
адміністративний суд не може
втручатися у вільний розсуд (дискрецію)
органу, який її провидить.

А тому, розгляд даної адміністративної
справи залежить від доведеності фактів
порушень допущених відповідачем вимог
пунктів 17,19,20 Положення про
медико-соціальну експертизу,
затвердженого постановою КМУ від 03.12.209
року №1317 при проведенні експертного
обстеження ОСОБА_1.

Відповідно до пункту 4 Положення про
медико-соціальну експертизу,
затвердженого постановою КМУ від 03.12.209
р. №1317 (надалі - Положення)
медико-соціальну експертизу проводять
медико-соціальні експертні комісії, з
яких утворюються в установленому
порядку центри (бюро), що належать до
закладів охорони здоров"я при
Міністерстві охорони здоров"я
автономної республіки Крим,
управліннях охорони здоров"я обласних,
Київської та Севастопольської міських
держадміністрацій.

Згідно пункту 6 Положення висновки
комісії, реабілітаційні заходи,
визначені в індивідуальній програмі
реабілітації інваліда, обов'язкові для
виконання органами виконавчої влади,
органами місцевого самоврядування,
реабілітаційними підприємствами,
установами та організаціями, в яких
працює або перебуває інвалід,
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості, типу і форми
власності.

У відповідності до пункту 9 Положення
комісії мають бланк установленого МОЗ
зразка, штамп і печатку.

Згідно пункту 25 Положення рішення
комісії може бути оскаржене до суду в
установленому законом порядку.

Частиною другою статті 18 КАС України
визначено, що до адміністративних
судів можуть бути оскаржені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів
владних повноважень, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Таким чином, аналіз наведених приписів
Положення про медико-соціальну
експертизу дозволяє віднести
Рівненську обласну медико-соціальну
експертну комісію до суб'єкта владних
повноважень, чиї рішення можуть бути
оскаржені в судовому порядку за
правилами адміністративного
судочинства, що спростовує її
твердження про пред'явлення позову до
неналежного відповідача.

Компетенція Кримської
республіканської, обласних,
центральних міських комісій визначена
пунктами 12, 14 Положення. Так, згідно з
пунктом 12 Положення такі комісії
повторно оглядають осіб, що
звертаються для встановлення
інвалідності і оскаржили рішення
районних, міжрайонних, міських комісій,
перевіряють правомірність прийнятих
ними рішень і в разі визнання їх
безпідставними знімають їх.

За змістом пункту 17 Положення
медико-соціальна експертиза
проводиться після повного медичного
обстеження, проведення необхідних
досліджень, оцінювання соціальних
потреб інваліда, визначення
клініко-функціонального діагнозу,
професійного, трудового прогнозу,
одержання результатів відповідного
лікування, реабілітації за наявності
даних, що підтверджують стійке
порушення функцій організму,
обумовлених захворюванням, наслідками
травм чи вродженими вадами, які
спричиняють обмеження
життєдіяльності.

А відтак, звертаючи увагу суду на
неповноту обстеження під час
проходження комісії, позивач спочатку
покликалась на її неповне обстеження, а
потім на обстеження лікарями, які не
мають кваліфікацію для обстеження саме
її захворювання. Однак, судом
встановлено, що позивач була обстежена
лікарями, які є членами Рівненської
обласної медико-соціальної експертної
комісії, всі з них, на час обстеження
мали відповідну кваліфікацію та
повноваження для такого проведення
обстеження, накази про призначення
кожного члена комісії надані
представником відповідача в судовому
засіданні та досліджені.

Крім того, згідно з пунктом 24 Положення
в особливо складних випадках обласна,
центральна міська комісія та МОЗ
можуть направляти осіб, що звертаються
для встановлення інвалідності, для
проведення медико-соціального
експертного обстеження до клініки
Українського державного
науково-дослідного інституту
медико-соціальних проблем
інвалідності (м. Дніпропетровськ) та
Науково-дослідного інституту
реабілітації інвалідів (м. Вінниця).
Після обстеження зазначені
науково-дослідні установи складають
консультативні висновки, які для
комісії мають рекомендаційний
характер.

Відтак, судом встановлено, що
враховуючи відповідачем висловлювання
ОСОБА_1, що в складі комісії відсутній
судинний хірург (по профілю її
захворювання), їй було запропоновано
стаціонарне обстеження в НДІ РІ м.
Вінниця, на що вона погодилась та
проходила таке відповідне обстеження
(копія додана до матеріалів справи). А
відтак, порушень щодо недотримання
відповідачем вимог пункту 17 Положення
позивачем суду не доведено.

Відповідно до пункту 19 цього Положення
комісія проводить засідання у повному
складі і колегіально приймає рішення.
Відомості щодо результатів
експертного огляду і прийнятих рішень
вносяться до акта огляду та протоколу
засідання комісії, що підписуються
головою комісії та її членами і
засвідчуються печаткою. За наявності
заперечень представників фондів
соціального страхування комісія
направляє особу, що звернулася для
встановлення інвалідності, на
додаткове медичне обстеження, яке
проводиться без урахування висновку
попередньої лікарсько-консультативної
комісії. Остаточне рішення приймається
комісією за результатами додаткового
медичного обстеження, обсяги якого
визначаються комісією з урахуванням
характеру та важкості захворювання.

А відтак, позивач та його представник
посилались на те, що комісія проводила
засідання не у повному складі. Однак,
відповідно до пункту 10 Положення до
складу комісії входить не менше трьох
лікарів за спеціальностями, перелік
яких затверджується МОЗ з урахуванням
профілю комісії, а також спеціаліст з
реабілітації, лікар-психолог або
психолог.

Крім того, суд зазначає, що при бажанні
бути оглянутою лікарями тільки з
відповідним профілем, позивач
непозбавлена була права звернутися до
Рівненської обласної
медико-соціальної експертної комісії з
письмовим клопотанням про призначення
до членів комісії, яка буде проводити
її обстеження, лікаря відповідного
профілю. Однак, жодного разу
ОСОБА_1 не зверталась з таким проханням
до Рівненської обласної
медико-соціальної експертної комісії,
а тому експертне обстеження
проводилось кваліфікованими,
уповноваженими на то членами комісії
на підставі відповідних наказів та з
дотриманням вимог пункту 19 Положення,
відтак, суд відхиляє твердження
позивача, що обстеження було проведено
не в повному складі.

Відповідно до пункту 20 Положення
комісія під час встановлення
інвалідності керується Інструкцією
про встановлення груп інвалідності,
затвердженою МОЗ за погодженням з
Мінсоцполітики та Радою Федерації
незалежних профспілок України.

При розгляді питання щодо не
дотримання відповідачем пункту 20 вимог
Положення, судом не встановлено, що
Рівненська обласна медико-соціальна
експертна комісія керуються іншими
нормативно правовими актами ніж тими,
що зазначені в пункту 20 Положення, а
відтак посилання позивача є не
обґрунтованими.

Крім вказаного вище, суд звертає увагу
на той факт, що незважаючи на посилання
позивача в адміністративному позові
про порушення відповідачем вимог
пунктів 17,18,19 Положення, а саме
порушення порядку проведення
експертного обстеження, по суті
позивач намагається шляхом судового
рішення встановити собі відповідну
групу інвалідності.

Оскаржуючи рішення від 25.01.2011, 24.02.2011,
02.09.2011 року, які собою являють форму
листа, повідомлення та довідки з
записом про те, що ОСОБА_1 не визнана
інвалідом, на меті позивача є намагання
оскаржити висновки та заключення
зроблені лікарями, які є членами
Рівненської обласної
медико-соціальної експертної комісії.

Однак, суд звертає увагу, що визначення
для кожної конкретної особи міри
втрати здоров'я, ступеня обмеження її
життєдіяльності, викликаного стійким
розладом функцій організму, груп
інвалідності, причини і часу її
настання, відповідно до положень
статті 1 Закону України від 06.10.2005 року
№2961-ІУ «Про реабілітацію інвалідів в
Україні» є виключною компетенцією
медико-соціальної експертизи й
адміністративний суд не може
втручатися у вільний розсуд (дискрецію)
органу, який її провидить, атому оцінка
обставин щодо наявності чи відсутності
медичних показників для встановлення
ОСОБА_1 інвалідності не є відноситься
до компетенції Рівненського окружного
адміністративного суду.

Посилання відповідача на злочинні на
її думку дії відносно неї при
проведенні лікарями обстеження та при
прийнятті ними рішення про
встановлення групи інвалідності не
можуть бути розглянуті Рівненським
окружним адміністративним судом,
оскільки перевірка достовірності
таких припущень є компетенцією
правоохоронних органів та прокуратури,
а тому позивач має право на відповідне
звернення до таких органів.

Крім того, суд зауважує, що за період
часу з 2011 року по 2014 рік стан здоров'я
позивачки міг змінитися, а тому позивач
не позбавлена права у будь який час на
звернення до відповідача з
відповідними медичними документами
для встановлення (або підтвердження)
групи інвалідності. А в разі
непогодження з висновками зробленими
лікарями, членами такої комісії,
позивач непозбавлена права на
оскарження кожного з висновків лікарів
зроблених в акті експертного
обстеження та призначення відповідних
додаткових експертиз в порядку
цивільного судочинства, оскільки спір
стосується здоров'я фізичної особи, що
є її особистим немайновим правом,
захист якого здійснюється, зокрема, за
нормами цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, з
врахуванням вимог ухвали Вищого
адміністративного суду України від 29
жовтня 2014 року про направлення справи
на новий розгляд до суду першої
інстанції, Рівненський окружний
адміністративний вважає, що
адміністративний позов не підлягає
задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз. Відповідач не надав суду
доказів понесення ним яких-небудь
судових витрат, тому такі витрати
стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 -
163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через Рівненський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її проголошення, а в разі
проголошення лише вступної та
резолютивної частини постанови або
прийняття постанови у письмовому
провадженні, - протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови.

Суддя
Кравчук Т.О.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 20 грудня 2014 року.