Справа № К/9991/34649/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/34649/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
Донецької області про перерахунок
пенсії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
постанову Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 26 жовтня 2010 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 28 квітня 2011
року,-

у с т а н о в и л а :

У травні 2009 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Центрально-Міському районі м.
Горлівки Донецької області (далі УПФ)
про визнання дій відповідача
неправомірними та зобов'язання УПФ
здійснити перерахунок його пенсії,
виходячи з періоду, за який
враховується заробітна плати (дохід)
для обчислення пенсії, з 1 лютого
1989 року по 31 січня 1994 року, з
виключенням періоду з 1 вересня 1989 року
по 31 жовтня 1991 року.

В обґрунтування позову зазначав, що
відповідач неправомірно обчислив
розмір його пенсії, врахувавши період
роботи з 1 вересня 1984 року по 31 серпня 1989
року, при цьому відмовившись виключити
з періоду, за який враховується
заробітна плата (дохід) для обчислення
пенсії, період 26 календарних місяців
підряд (з 1 вересня 1989 року по 31 жовтня
1991 року).

Вважаючи це порушенням своїх прав,
ОСОБА_4 просив суд про задоволення
позову.

Постановою Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 26 жовтня 2010 року, залишеною
без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 28 квітня 2011 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, просить ухвалені
ними рішення скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
виходили з того, що відповідач,
здійснюючи перерахунок пенсії та
обчислюючи ї розмір, діяв на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Проте до такого висновку суд дійшов без
з'ясування дійсних прав та обов'язків
сторін, в порушення норм матеріального
і процесуального права, з таких
підстав.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

За змістом цієї норми процесуального
права у мотивувальній частині рішення
суд зобов'язаний навести дані про
встановлені обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну
оцінку та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд
виходив при задоволенні грошових
вимог. Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

У мотивувальній частині кожного
рішення має бути наведено також
посилання на закон та інші
нормативно-правові акти матеріального
права (назва, стаття, її частина, абзац,
пункт, підпункт закону), у відповідних
випадках - на норми Конституції
України, на підставі яких визначено
права та обов'язки сторін у спірних
правовідносинах, а в разі необхідності
мають бути посилання на Конвенцію та
рішення Європейського суду з прав
людини які згідно із Законом України
від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» є джерелом права та підлягають
застосуванню в даній справі.

В порушення цих норм права суди не
врахували такі обставини.

Як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи,
позивач, 17 березня 2009 року звернувся до
УПФ з заявою про призначення йому
пенсії за віком.

При цьому, просив обчислити розмір його
пенсії, виходячи з періоду, за який
враховується заробітна плати (дохід)
для обчислення пенсії, з 1 лютого
1989 року по 31 січня 1994 року, з
виключенням періоду 26
календарних місяців підряд, з 1 вересня
1989 року по 31 жовтня 1991 року.

Однак листом відповідача від 26 березня
2009 року позивача повідомлено про те, що
розмір його пенсії обчислено виходячи
з заробітної плати, одержаної за період
роботи 60 календарних місяців, з 1
вересня 1984 року по 31 серпня 1989 року.

У вказаному листі УПФ також повідомило
про відсутність підстав для
застосування, при обчисленні розміру
пенсії, абзацу 3 частини 1 статті 40
Закону України від 9 липня 2003 року №
1058-IV «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» (далі Закон №
1058-IV).

Так, у відповідності до абзаців 1-3
частини 1 статті 40 Закону № 1058-IV
для обчислення пенсії враховується
заробітна плата (дохід) за будь-які 60
календарних місяців страхового стажу
підряд до 1 липня 2000 року, незалежно
від перерв, та за весь період
страхового стажу починаючи з 1 липня 2000
року.

У разі якщо страховий стаж становить
менший період, ніж передбачено абзацом
першим цієї частини, враховується
заробітна плата (дохід) за фактичний
страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за
пенсією, з періоду, за який
враховується заробітна плата (дохід)
для обчислення пенсії, виключається
період до 60 календарних місяців підряд
за умови, що зазначений період
становить не більше ніж 10 відсотків
тривалості страхового стажу.

Законом України від 28 грудня 2008 року №
107-VI «Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» (далі
Закон № 107-VI) абзац 3 частини 1 статті 40
Закону № 1058-IV викладено в іншій
редакції, а саме - «За вибором особи, яка
звернулася за пенсією, з періоду, за
який враховується заробітна плата
(дохід) для обчислення пенсії,
виключається період до 60 календарних
місяців страхового стажу підряд за
умови, що зазначений період становить
не більше ніж 10 відсотків тривалості
страхового стажу, врахованого в
одинарному розмірі. У всіх випадках,
крім випадку, передбаченого абзацом
другим частини першої цієї статті,
період, за який враховується заробітна
плата, після виключення 10 відсотків
тривалості страхового стажу, не може
бути меншим ніж 60 календарних місяців».

Однак, зміни, внесені у вищевказану
статтю, підпунктом «а» підпункту 9
пункту 35 розділу II Закону № 107-VI,
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, з 22 травня 2008 року відновили свою
дію попередня редакція абзацу 3 частини
1 статті 40 Закону № 1058-IV, яка і діяла у
період спірних правовідносин.

При розгляді справи встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
позивач, у заяві про призначення
пенсії, виявив бажання виключити з
періоду, за який враховується
заробітна плата (дохід) для обчислення
пенсії (з 1 лютого 1989 року по 31 січня 1994
року) період 26 календарних місяців
підряд (з 1 вересня 1989 року по 31 жовтня
1991 року).

Також, судами встановлено та не
заперечується сторонами, що тривалість
страхового стажу позивача, становить 29
років, 4 місяці та 7 днів, а тому вимога
про виключення з періоду, за який
враховується заробітна плата (дохід)
для обчислення пенсії, 26 календарних
місяців підряд (що є менше ніж 10
відсотків тривалості страхового стажу)
узгоджується з приписами абзацу 3
частини 1 статті 40 Закону № 1058-IV (в
редакції, до внесення змін Законом №
107-VI).

До того ж, лист Пенсійного Фонду
України № 12696/03 від 16 грудня 2004 року, на
який посилається відповідач, не може
бути підставою для відмови у
задоволенні заяви позивача, в частині
щодо виключення з періоду за який
враховується заробітна плата (дохід)
для обчислення пенсії, 26
календарних місяців підряд, оскільки
такий не є нормативно - правовим актом,
що врегульовує спірні правовідносини,
а також носить рекомендаційний
характер.

Таким чином, УПФ, відмовляючи позивачу
виключити з періоду, за який
враховується заробітна плата (дохід)
для обчислення пенсії (з 1 лютого 1989
року по 31 січня 1994 року) період 26
календарних місяців підряд (з 1
вересня 1989 року по 31 жовтня 1991 року),
діяло всупереч вимогам чинного. У
період спірних правовідносин,
законодавства.

Крім того, колегія суддів не бере до
уваги посилання відповідача про те, що
подаючи заяву про призначення пенсії,
позивач не додав усіх документів,
передбачених Порядком подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України від 25 листопада 2005 року № 22-1,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27 грудня 2005 року за №
1566/11846 (далі Порядок), з огляду на
наступне.

Згідно положень абзацу 3 пункту 3
Порядку заява про переведення з одного
виду пенсії на інший, про перерахунок
пенсії подається до органу, що
призначає пенсію, заявником за місцем
проживання (реєстрації), а при
необхідності - його законним
представником (батьки або опікун
(піклувальник)) за місцем проживання
(реєстрації) представника.

В свою чергу, абзацами 3, 4 пункту 5
Порядку встановлено, що у разі, якщо до
заяви про призначення, відновлення
пенсії додані не всі необхідні
документи, орган, що призначає пенсію,
письмово повідомляє заявника про те,
які документи необхідно подати
додатково, про що в заяві про
призначення пенсії робиться
відповідний запис. Якщо вони будуть
подані не пізніше трьох місяців із дня
повідомлення про необхідність подання
додаткових документів, то днем
звернення за пенсією вважається день
приймання заяви про призначення пенсії
або дата, зазначена на поштовому
штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо документи, які необхідно подати
додатково, протягом трьох місяців не
подані, пенсія за згодою особи
призначається, відновлюється за
наявними документами. У подальшому при
надходженні додаткових документів
пенсія перераховується зі строків,
передбачених пунктом четвертим статті
45 Закону.

За правилами абзацу 3 пункту 37 та
підпунктів «а»-«г» пункту 38
Порядку заяви осіб про призначення,
перерахунок, поновлення, переведення з
одного виду пенсії на інший
реєструються в журналі реєстрації
рішень органу, що призначає пенсію.
Особі або посадовій особі органом, що
призначає пенсію, видається розписка
із зазначенням дати приймання заяви, а
також переліку одержаних і відсутніх
документів, які необхідно подати в
трьохмісячний термін з дня прийняття
заяви.

При прийманні документів орган, що
призначає пенсію:

а) перевіряє правильність оформлення
заяви й подання про призначення пенсії,
відповідність викладених у них
відомостей про особу даним паспорта та
документам про стаж;

б) здійснює попередню правову
експертизу змісту і належного
оформлення представлених документів;

в) перевіряє правильність копій
відповідних документів, фіксує й
засвідчує виявлені розходження;

г) видає пам'ятку пенсіонеру (додаток 6),
копія якої зберігається у пенсійній
справі.

В матеріалах справи міститься заява
позивача про призначення йому пенсії
на 3-х аркушах, з відміткою УПФ про її
прийняття, зі змісту якої вбачається,
що заявником були додані, зокрема,
довідки про заробітну плату № 06-2/23 від
21 січня 2009 року та № 06-2/64 від 11 лютого 2009
року, про розмір заробітної плати за
період з 1 лютого 1989 року по 31 січня 1994
року, копії яких також долучено до
матеріалів справи.

Також, у вищезазначеній заяві, позивач
просив призначити йому пенсію, з
врахуванням, при обчисленні її розміру,
заробітної плати (доходу) за період з 1
лютого 1989 року по 31 січня 1994 року, а тому
УПФ, з урахуванням положень норм Закону
№ 1058-IV та Порядку, повинно було
перевірити наявність усіх документів,
необхідних для правильного і
всебічного розгляду цієї заяви,
зокрема і тих, які підтверджують розмір
заробітної плати, у вказані заявником
періоди.

Окрім цього, у разі, якщо до
вищевказаної заяви додані не всі
необхідні документи, відповідач
повинен був письмово повідомити
позивача про те, які документи йому
необхідно подати додатково, про що в
заяві про призначення пенсії зробити
відповідний запис.

Однак, у матеріалах справі такі
відомості відсутні, що також не
враховано судами при розгляді справи.

Таким чином, неповне з'ясування судами
дійсних обставин справи, а також
неправильне застосування норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, призвело до
ухвалення рішень, які не відповідають
вимогам статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо законності і обґрунтованості.

За таких обставин рішення судів першої
та апеляційної інстанцій, підлягають
скасуванню, а справа направленню на
новий розгляд, оскільки суд касаційної
інстанції не може встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судових рішеннях.

За приписами частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 26 жовтня 2010 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 28 квітня 2011
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало