Справа № 826/15118/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2014-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 грудня 2014 року 13:42
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Скочок Т.О., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Базис»доДержавної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві провизнання
протиправними та скасування наказу,
акту перевірки та податкового
повідомлення рішення від 27.05.2014 року
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернулося Товариство з
обмеженою відповідальністю «Базис»
(надалі - позивач або ТОВ «Базис») з
позовом до Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві (надалі - відповідач або ДПІ у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві), в якому просить:
- визнати протиправним та
скасувати наказ Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві №1035 від 23.04.2014;
- визнати протиправним та
скасувати акт від 12.05.2014 року
№2205/26-58-22-01-17/31085786;
- визнати протиправним та
повідомлення-рішення від 27.05.2014 року
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 06.10.2014 року ТОВ
«Базис» відмовлено у відкритті
провадження в частині позовних вимог
про визнання протиправним та
скасування акту від 12.05.2014 року
№2205/26-58-22-01-17/31085786.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24.10.2014 року
відкрито провадження у справі в решті
позовних вимог, закінчено підготовче
провадження та призначено справу до
судового.
В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначив, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийнято
контролюючим органом безпідставно,
оскільки, як стверджує останній, ТОВ
«Базис» не порушувало вимог п. 198.1, п.
198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.6 ст. 201
Податкового кодексу України, а
реальність господарських операцій між
позивачем та контрагентом ТОВ
«МК-Технолоджи» підтверджується
належним чином оформленими первинними
обліковими документами.
У судове засідання 04.12.2014 року з'явилися
представники позивача, які заявлені
позовні вимоги підтримали у повному
обсязі та просили суд задовольнити їх з
підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач у судове засідання 04.12.2014
року не з'явився, явку свого
представника не забезпечив, хоча
належним чином повідомлений про дату,
час та місце судового розгляду, що у
відповідності до положень ст. 35 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України) підтверджується
наявною у матеріалах справи розпискою
Про причини неявки у дане судове
засідання відповідач суду не
повідомляв, клопотань чи заяв про
розгляд справи без участі його
представника або про відкладення
судового засідання не заявляв.
При цьому, у матеріалах справи
містяться письмові заперечення
відповідача проти позову, подані у
судовому засіданні 10.11.2014 року, в яких
представником відповідача зазначено,
що оскаржувані наказ та податкове
повідомлення-рішення є правомірними та
такими, що прийняті у межах та на
підставі наявних у ДПІ у Солом'янському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві
Крім того, гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2, які
згідно наявного у матеріалах справи
спеціального витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців є
засновником та директором ТОВ
«МК-Технолоджи» відповідно, викликані
як свідки, у судове засідання не
з'явилися, про причини неможливості
прибуття суду не повідомляли.
На підставі вищевикладеного, суд у
судовому засіданні 04.12.2014 року на
підставі ч. 6 ст. 128 КАС України,
враховуючи неприбуття належним чином
повідомленого відповідача та
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, ухвалив про перехід до
розгляду справи у порядку письмового
Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представників позивача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд зазначає
Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ
у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві на підставі наказу від 23.04.2014
року №1035 проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ТОВ
«Базис» з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
взаємовідносинах з ТОВ «МК-Технолоджи»
за період з 01.05.2013 року по 31.05.2013 року, у
зв'язку з чим складено акт від 12.05.2014
року №2205/26-58-22-01-17/31085786 (надалі - акт
У відповідності до змісту акту
перевірки, контролюючим органом
зроблено висновок про порушення ТОВ
«Базис» п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.
201.6 ст. 201 Податкового кодексу України
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI, зі змінами та доповненнями,
в результаті чого встановлено
заниження податку на додану вартість у
травні 2013 року на суму 280 055,00 грн.
За результатами вищезазначених
висновків ДПІ у Солом'янському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві прийнято
податкове повідомлення-рішення від
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість за
основним платежем у розмірі 280 055,00 грн.
та за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 70 014,00 грн.
Скориставшись правом на
адміністративне (досудове) оскарження
вищезазначеного податкового
повідомлення-рішення, позивачем
отримано рішення Головного управління
Міндоходів у м. Києві про результати
розгляду первинної скарги від 14.07.2014
року №6294/10/26-15-10-06-15 та Державної
фіскальної служби України від 16.09.2014
року №3544/6/99-99-10-01-15, якими податкове
повідомлення-рішення від 27.05.2014 року
«Базис» - без задоволення.
Вважаючи наказ на перевірку від 23.04.2014
року №1035 та податкове
повідомлення-рішення від 27.05.2014 року
такими, що підлягають скасуванню,
позивач звернувся з позовом до суду.
Розглядаючи справу по суті, суд
виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи,
перевірка ТОВ «Базис» здійснювалася за
період з 01.05.2013 року по 31.05.2013 року.
Відповідно до абз. 5 п. 1 розділу ХІХ
Податкового кодексу України, цей
Кодекс набирає чинності з 1 січня 2011
року, крім розділу III цього Кодексу,
який набирає чинності з 1 квітня 2011
Отже, основним нормативно-правовим
актом, що врегульовує спірні
правовідносини є Податковий кодекс
України від 02.12.2010 року №2755-VI з
наступними змінами та доповненнями у
редакції на час виникнення спірних
правовідносин (надалі - ПК України).
Як було зазначено вище, ДПІ у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ТОВ
«Базис» з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
взаємовідносинах з ТОВ «МК-Технолоджи»
за період з 01.05.2013 року по 31.05.2013 року на
підставі наказу від 23.04.2014 року №1035, зі
змісту якого вбачається, що в якості
підстави для перевірки вказано пп. 78.1.1
ПК України, приписами якого
передбачено, що документальна
позапланова перевірка здійснюється за
наявності, зокрема, такої обставини, а
саме: за наслідками перевірок інших
платників податків або отримання
податкової інформації виявлено факти,
що свідчать про можливі порушення
платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, якщо
платник податків не надасть пояснення
та їх документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит
контролюючого органу, в якому
зазначаються можливі порушення цим
платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства
протягом 10 робочих днів з дня отримання
В свою чергу, представники позивача під
час судового розгляду справи
наголошували, що ТОВ «Базис» надало
відповідь на запит ДПІ у Солом'янському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві, у
зв'язку з чим у відповідача були
відсутні підстави для проведення
Натомість, приписами п. 81.1 ст. 81 ПК
України передбачено, що посадові особи
контролюючого органу мають право
приступити до проведення
документальної виїзної перевірки,
фактичної перевірки за наявності
підстав для їх проведення, визначених
цим Кодексом, та за умови пред'явлення
або надіслання у випадках, визначених
цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої
перевірки, в якому зазначаються дата
видачі, найменування контролюючого
органу, реквізити наказу про
проведення відповідної перевірки,
найменування та реквізити суб'єкта
(прізвище, ім'я, по батькові фізичної
особи - платника податку, який
перевіряється) або об'єкта, перевірка
якого проводиться, мета, вид
(документальна планова/позапланова або
фактична), підстави, дата початку та
тривалість перевірки, посада та
прізвище посадової (службової) особи,
яка проводитиме перевірку. Направлення
на перевірку у такому випадку є дійсним
за наявності підпису керівника
контролюючого органу або його
заступника, що скріплений печаткою
контролюючого органу; копії наказу про
проведення перевірки; службового
посвідчення осіб, які зазначені в
направленні на проведення перевірки.
Непред'явлення або ненадіслання у
випадках, визначених цим Кодексом,
платнику податків (його посадовим
(службовим) особам або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції) цих документів
або пред'явлення зазначених
документів, що оформлені з порушенням
вимог, встановлених цим пунктом, є
підставою для недопущення посадових
(службових) осіб контролюючого органу
до проведення документальної виїзної
або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або
посадових (службових) осіб платника
податків (його представників або осіб,
які фактично проводять розрахункові
операції) від допуску до перевірки на
інших підставах, ніж визначені в абзаці
п'ятому цього пункту, не дозволяється.
З огляду на викладене вище вбачається,
що платник податків має право не
допустити перевіряючих до перевірки у
разі, коли віднайде підстави для цього,
які визначені положеннями абзацу 5 п. 81.1
Разом з тим, як вбачається з наявних у
матеріалах справи копій наказу від
23.04.2014 року №1035 «Про проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки» та акту перевірки,
перевірка ТОВ «Базис» була виїзною, що
свідчить про допуск позивачем
посадових осіб контролюючого органу до
Таким чином, на думку суду, допуск до
перевірки нівелює правові наслідки
процедурних порушень, допущених
контролюючим органом при призначенні
та/або проведенні перевірки, у зв'язку з
чим за умови допуску до перевірки
належним способом захисту прав, які
платник податку вважає порушеними за
результатами такої перевірки, є
оскарження рішення, прийнятого за
результатами перевірки, а, відтак,
позовна вимога про визнання
протиправним та скасування наказу
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
23.04.2014 року №1035 є необґрунтованою та
такою, що не підлягає задоволенню.
Щодо позовної вимоги про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
Згідно пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту, зокрема, виникає у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(абз. 1 п. 198.2 ст. 198 ПК України).
В силу п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку
контролюючим органом суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу (абз. 1 та 2 п. 198.6 ст. 198 ПК
Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України,
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів: а)
у паперовому вигляді; б) в електронній
формі з дотриманням умови щодо
реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних.
У такому разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді не є
У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).
Приписами п. 201.4 ст. 201 ПК України
передбачено, що податкова накладна
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця.
Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Контролюючі органи
за даними реєстрів виданих та
отриманих податкових накладних,
наданих в електронному вигляді,
повідомляють платника податку про
наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу
(п. 201.6 ст. 201 ПК України).
Податкова накладна складається на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс). У разі якщо
частка товарів/послуг, послуг не
містить відокремленої вартості,
перелік (номенклатура) частково
поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку, встановленому
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, та
враховується при визначенні загальних
податкових зобов'язань (п. 201.7 ст. 201 ПК
Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).
Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту
(абз. 1 п. 201.10 ст. 201 ПК України).
При цьому, форма та порядок заповнення
податкової накладної затверджуються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику (п.
201.2 ст. 201 ПК України).
Так, наказом Міністерства фінансів
України від 01.11.2011 року №1379 на
виконання положень ст. 201 ПК України
затверджено Порядок заповнення
податкової накладної, зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 22.11.2011
16.12.2011 року та втратив чинність 01.03.2014
року) (надалі - Порядок №1379).
Відповідно до п. 5 Порядку №1379, сплачена
(нарахована) сума податку на додану
вартість у податковій накладній
повинна відповідати сумі
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
Податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку (п. 6.2 Порядку №1379).
Не дає права покупцю на віднесення сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту: відсутність факту
реєстрації платником податку -
продавцем товарів/послуг податкових
накладних в Єдиному реєстрі податкових
накладних; порушення порядку
заповнення податкової накладної;
податкова накладна виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду (п. 6.3 Порядку №1379).

Отже, виходячи з аналізу наведених норм
в сукупності, ПК України та Порядком
№1379 визначено окремі випадки, за яких
неможливе формування податкового
кредиту, зокрема, це відсутність
зв'язку з господарською діяльністю,
фіктивність операцій (відсутність
поставок), відсутність податкової
правосуб'єктності, відсутність на
момент перевірки податкових накладних
або видача їх особою, яка не є платником
ПДВ. Таким чином, із зазначеного вище
також випливає те, що при дослідженні
факту здійснення господарської
операції, оцінці підлягають відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.

Також, у відповідності до правової
позиції Вищого адміністративного суду
України, що викладена у листі від 02.06.2011
року №742/11/13-11, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
фактично здійснений і підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року
№996-ХІV (надалі - Закон №996), який
визначає правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні, бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Приписами ст. 1 Закону №996 визначено, що
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу, підставою для
бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів
можуть складатися зведені облікові
документи (ч. 1 ст. 9 Закону №996).

Первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції (ч.
2 ст. 9 Закону №996).

Нормативно-правовим актом, який
встановлює порядок створення,
прийняття і відображення у
бухгалтерському обліку, а також
зберігання первинних документів,
облікових регістрів, бухгалтерської
звітності підприємствами, їх
об'єднаннями та госпрозрахунковими
організаціями (крім банків) незалежно
від форм власності (надалі -
підприємства), установ та організацій,
основна діяльність яких фінансується
за рахунок коштів бюджету (надалі -
установи), є наказ Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року №88,
яким затверджено Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (надалі -
Положення №88).

Згідно п. 2.1 Положення №88, первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів
за готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних
касових апаратів, чеків тощо. Для
контролю та впорядкування обробки
інформації на основі первинних
документів можуть складатися зведені
документи (далі первинні документи) (п.
2.2 Положення №88).

Первинні документи, створені в
електронному вигляді, застосовуються
у бухгалтерському обліку за умови
дотримання вимог законодавства про
електронні документи та
електронний документообіг. На вимогу
контролюючих або судових органів
та своїх контрагентів підприємство,
установа зобов'язані за свій рахунок
зробити копії таких документів на
паперовому носії (п. 2.3 Положення №88).

Первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст
та обсяг господарської операції,
одиниця виміру господарської операції
(у натуральному та/або вартісному
виразі), посади і прізвища осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані,
що дають змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції. Залежно від
характеру операції та технології
обробки даних до первинних документів
можуть бути включені додаткові
реквізити: ідентифікаційний код
підприємства, установи з Державного
реєстру, номер документа, підстава для
здійснення операцій, дані про
документ, що засвідчує
особу-одержувача тощо (п. 2.4 Положення
№88).

Аналіз викладених норм свідчить про те,
що податковий кредит формується за
наслідками реальної господарської
операції, що підтверджується належними
податковими накладними та первинними
документами, в рамках господарської
діяльності платника податків.

Таким чином, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
фактично здійснений і підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків, що також було
зазначено в листі Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 року №742/11/13-11.

Як було зазначено вище, підставою для
прийняття оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення став факт
виявлених відповідачем порушень
податкового законодавства з боку
позивача при взаємовідносинах з ТОВ
«МК-Технолоджи».

У відповідності до наявних у
матеріалах справи доказів вбачається,
що між позивачем (Замовник) та ТОВ
«МК-Технолоджи» (Виконавець) укладено
договір надання послуг №05/2013 від 16.04.2013
року, згідно умов якого Виконавець
здійснює надання послуг з Технічного
перекладу українською мовою робочої
документації до апаратного модуля HSM
Safenet. Результатом наданих послуг є файл
формату XLS, записаний на оптичному
диску, який здатен зчитати комп'ютер.

Загальна вартість Послуг за Договором
складає 1 696 800,00 грн., в тому числі ПДВ -
282 800,00 грн. Оплата вартості Послуг
здійснюється Замовником на поточний
рахунок протягом 10 робочих днів з дати
підписання Акту наданих послуг (розділ
3 даного договору).

У відповідності до додаткової угоди №1
від 03.06.2013 року до договору №05/2013 від
16.04.2013 року, сторони дійшли згоди
здійснити погашення заборгованості за
Договором за отримані послуги простим
векселем на суму 1 601 780,00 грн.

На підтвердження товарності
(реальності) фінансово-господарської
операції, здійсненої на підставі
вищезазначеного договору,
представниками позивача надано копії
наступних документів:

- акту приймання-передавання
послуг №1 від 27.05.2013 року до договору
№05/2013 від 16.04.2013 року на суму 1 696 800,00
грн.;

- податкової накладної від 27.05.2013
року №83 на суму 1 696 800,00 грн. з ПДВ.

На підтвердження оплати наданих послуг
за вищезазначеним договором позивачем
надано до суду виписку з банківського
рахунку позивача (з відміткою банку) на
суму 95 020,00 грн., а також копію акту
прийому-передачі векселя від 04.06.2013
року до договору №05/2013 від 16.04.2013 року,
згідно якого позивач передав, а ТОВ
«МК-Технолоджи» прийняв один вексель
загальною номінальною сумою 1 601 780,00
грн.

За результатами дослідження
вищеперелічених первинних документів
суд дійшов висновку, що вони оформлені
у відповідності до вимог Закону №996 та
Положення №88.

Слід також зазначити, що контролюючим
органом не заперечувалося факту
формування валових витрат та
податкового кредиту, який став об'єктом
перевірки, на підставі саме вказаних
вище документів первинно облікової
звітності.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що ТОВ «Базис» мало ділову
мету, укладаючи вказаний правочин з ТОВ
«МК-Технолоджи», що підтверджується
наступним.

Згідно пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
розумна економічна причина (ділова
мета) - причина, яка може бути наявна
лише за умови, що платник податків має
намір одержати економічний ефект у
результаті господарської діяльності.

Так, на підтвердження використання
послуг, наданих ТОВ «МК-Технолоджи» за
перевіряємий період, у господарській
діяльності позивача, останнім надано
суду копії наказів №01/2013 від 16.01.2013 року
та №15/2013 від 27.05.2013 року, в яких йдеться
про необхідність створення та розробки
апаратного модуля HSM Safenet
(програмно-апаратного комплексу
захисту інформації HSM Safenet).

Суд також звертає увагу, що
відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано доказів
відсутності у контрагента позивача
(ТОВ «МК-Технолоджи») спеціальної
податкової правосуб'єктності на момент
укладення з ним вказаних вище
правочинів, зокрема, того, що вказана
юридична особа не була зареєстрована в
якості платника податку на додану
вартість або того, що реєстрація
останнього платником податку на додану
вартість була анульована до спірного
періоду. Відтак, наявні у матеріалах
справи копії первинних облікових
документів, на підставі яких позивач
сформував податковий кредит та валові
витрати за результатами господарських
операцій з ТОВ «МК-Технолоджи»,
відповідають встановленим вимогам
податкового законодавства.

При цьому, суд вважає необґрунтованими
доводи відповідача, сформовані на
підставі акту від 12.11.2013 року
№448/26-51-22-03/38328080 «Про не підтвердження
правомірності нарахування податкового
зобов'язання та податкового кредиту з
податку на додану вартість по
підприємству ТОВ «МК-Технолоджі»
() за період діяльності з
01.03.2013 р. по 30.09.2013 р.», оскільки,
інформація, викладена в останньому,
фактично переписана відповідачем в акт
перевірки позивача без належного
дослідження та надання оцінки
первинним документам, як того
вимагають норми діючого податкового
законодавства України.

Крім того, постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10.02.2014 року у справі №826/19730/13-а, яка
залишена без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15.04.2014 року, зокрема, визнано
протиправними дії Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі ГУ Міндоходів у м. Києві щодо
складання акту № 448/26-51-22-03/38328080 від
12.11.2013 року «Про не підтвердження
правомірності нарахування податкового
зобов'язання та податкового кредиту з
податку на додану вартість по
підприємству ТОВ «МК-Технолоджи»
() за період діяльності з
01.03.2013р. по 30.09.2013р.» та зобов'язано
Державну податкову інспекцію у
Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м.
Києві поновити у всіх електронних
системах, в тому числі в
автоматизованій системі «Результати
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України»
відомості щодо заявлених ТОВ
«МК-Технолоджи» податкових зобов'язань
з податку на додану вартість та
податкового кредиту за період з 01.03.2013
року по 30.09.2013 року.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що відповідачем не було
надано до суду належних доказів, які б
свідчили про відсутність у вказаного
вище товариства (ТОВ «МК-Технолоджи»)
умов для здійснення господарської
діяльності (відсутність майна,
складських приміщень, обладнання та
виробничих потужностей, в т.ч.
орендованих, а також трудових ресурсів,
тощо), в тому числі із залученням третіх
осіб.

В силу п. 15.1 ст. 15 ПК України, платниками
податків визнаються фізичні особи
(резиденти і нерезиденти України),
юридичні особи (резиденти і
нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

При цьому, приписами ч. 2 ст. 61
Конституції України встановлений
індивідуальний характер юридичної
відповідальності.

Так, безпосередньо в акті не наведено
правову норму, в силу якої на платника
податку (позивача) покладена
відповідальність за недекларування та
несплату податкових зобов'язань
платниками податку-контрагентами,
шляхом позбавлення його права на
податковий кредит.

Згідно правової позиції Вищого
адміністративного суду України,
викладеної в ухвалі від 10.10.2012 року за
№К-24491/10, за умови не встановлення
податковим органом наявності
замкнутої схеми руху грошових коштів,
яка б могла свідчити про узгодженість
дій позивача та його постачальників по
ланцюгу для одержання підприємством
незаконної податкової вигоди, останнє
не може зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.
Поняття «добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника додаткового
обов'язку з контролю за дотриманням
його постачальниками правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентами податкових
зобов'язань.

Таким чином, з урахуванням викладеного
вище, суд дійшов висновку, що позивач
при здійсненні
фінансово-господарських операцій з
контрагентом - ТОВ «МК-Технолоджи» -
діяв як добросовісний платник. При
цьому, іншого з матеріалів справи не
вбачається, а відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень, не
доведено.

Також, з матеріалів справи не
вбачається, а сторонами не спростовано
факту дійсності правочинів, укладених
між позивачем та контрагентом - ТОВ
«МК-Технолоджи».

Враховуючи все викладене, суд, з
урахуванням вищезазначених висновків
та встановлених обставин у даній
справі, дійшов висновку про
необґрунтованість висновків ДПІ у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві, на підставі яких позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у
відповідності до оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення, а,
отже, податкове повідомлення-рішення
від 27.05.2014 року № є протиправним
та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до
яких, зокрема, відносяться вчинення дій
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню в частині
позовних вимог про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
27.05.2014 року №. В іншій частині
позовних вимог суд дійшов висновку про
відмову в їхньому задоволенні.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, ст.ст.
158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 27.05.2014 року
№.

3. В іншій частині позову
відмовити.

4. Стягнути на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Базис»
(ідентифікаційний код: 31085786, адреса: 03049,
м. Київ, вул. Платонівська, 18) судові
витрати у розмірі 487,20 грн. (чотирьохсот
вісімдесяти семи грн. 20 грн.) з
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання з рахунку
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
(ідентифікаційний код: 38747190, адреса: 03151,
м. Київ, вул. Смілянська, 6).

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Т.О. Скочок