Справа № 821/3991/14
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/3991/14

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції:
Войтович І.І.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого -судді
Романішина В.Л.,

суддів Димерлія
О.О., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в приміщенні суду в м.Одесі
апеляційну скаргу Скадовської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Херсонській області на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2014
року у справі за позовом Чаплинського
сільського споживчого товариства до
Скадовської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року Чаплинське сільське
споживче товариство звернулося до
Херсонського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Скадовської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень від 19 вересня 2014
року № та №.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що висновки, викладені в акті
перевірки від 08.09.2014р., щодо відсутності
реального настання правових наслідків
за результатами проведених
Чаплинським сільським споживчим
товариством з ПП «Верона», ПП «ТД
«Джерела», ПП «Олді-Н» господарських
операцій є необґрунтованими, оскільки
факт реального здійснення таких
операцій підтверджено належним чином
складеними первинними документами, які
підприємством було надано до перевірки
і до яких жодних зауважень у
податкового органу не було.

Скадовська ОДПІ Головного управління
Міндоходів у Херсонській області проти
позову заперечила, зазначивши, що в
результаті проведених податковим
органом заходів вбачається проведення
транзитних фінансових потоків,
спрямованих на здійснення операцій
надання податкової вигоди переважно з
контрагентами, які не виконують свої
податкові зобов'язання, з метою
штучного формування валових витрат та
податкового кредиту, які не мають
реального характеру. Оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
відповідач вважає законними, вимоги
позову - безпідставними та такими, що
задоволенню не підлягають.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 24.10.2014р.
позов задоволено.

Приймаючи вказане рішення суд виходив
з того, що на підставі наявних належно
оформлених первинних документів
податкового обліку позивач правомірно
включив до складу валових витрат у
перевіряємому періоді витрати по
взаємовідносинах з ПП «Верона», ПП «ТД
«Джерела», ПП «Олді-Н» та ПДВ по
вказаних операціях до складу
податкового кредиту, у зв'язку з чим
висновки акту перевірки про порушення
позивачем п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, ст.198
Податкового кодексу України є
необґрунтованими та безпідставними.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, Скадовська ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області подала апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення суду
першої інстанції, як таке, що прийняте
із порушенням норм матеріального та
процесуального права, та прийняти нову
постанову, якою позов Чаплинського
сільського споживчого товариства
залишити без задоволення. В своїй
скарзі апелянт зазначає, що при
розгляді справи судом першої інстанції
не надано відповідної правової оцінки
відомостям, які зібрані податковим
органом щодо фінансово-господарської
діяльності контрагентів позивача.

Належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду сторони в
судове засідання не прибули, а тому на
підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України, суд
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції, на підставі наказу
Скадовської ОДПІ Головного управління
Міндоходів у Херсонській області №432
від 08.07.2014р., згідно п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст.79
Податкового кодексу України, у період з
29.08.2014р. по 03.09.2014р. головним державним
ревізором-інспектором відділу
податкового аудиту Чаплинського
відділення Скадовської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області проведено невиїзну
документальну позапланову перевірку
Чаплинського сільського споживчого
товариства (код за ) з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з ПП
«Верона» (код за ЄРДПОУ 32725406), ПП «ТД
«Джерела» (код за ) та ПП
«Олді-Н» (код за ) за період з
01.01.2012р. по 31.12.2013р., за результатами якої
складено акт перевірки №285/22/01770697 від 08
вересня 2014 року.

У висновках акту перевірки вказується
на порушення позивачем:

- ч.1 ст.203, ч.5 ст.203, ч.1 ст.207, ч.1 ст.215, ч.2
ст.215, ст.216, ст.228 Цивільного кодексу
України в частині недодержання вимог
зазначених статей в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними по правочинах,
здійснених Чаплинським сільським
споживчим товариством при придбанні
товарів (послуг) за період з 01.01.2012р. по
31.12.2013р. з постачальниками ПП «Верона»,
ПП «ТД «Джерела», ПП «Олді-Н»;

- п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу
України, в результаті чого
підприємством занижено податок на
прибуток на загальну суму 22125 грн. (у т.ч.
за 1 квартал 2012 року на суму 18162 грн., за 2
квартал 2012 року на суму 11997 грн., за 3
квартал 2012 року на суму 14448 грн., за 4
квартал 2012 року на суму 16937 грн., за 1
квартал 2013 року на суму 13829 грн., за 2
квартал 2013 року на суму 10799 грн., за 3
квартал 2013 року на суму 12463 грн., за 4
квартал 2013 року на суму 11333 грн.);

- п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
підприємством занижено податок на
додану вартість на загальну суму 21994
грн., (у т.ч. у 2012 році в сумі 12309 грн., у 2013
році на суму 9685 грн.).

Зокрема, в акті перевірки зазначено у
перевіряємий період позивач формував
валові витрати та податковий кредит з
ПДВ за результатами здійснення
господарських операцій з
контрагентами ПП «Верона», ПП «ТД
«Джерела», ПП «Олді-Н» (договори
поставки товару від 26.01.2012р. №20Кх4В,
№20Кх4Д та №20Кх4О). Скадовською ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області отримано від ДПІ у
м.Херсоні акти від 23.01.2014р.
№34/21-03-22-06/34458506 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ПП «Олді-Н» з питань
підтвердження правових відносин з
контрагентами, правомірності
декларування суми податкових
зобов'язань та формування податкового
кредиту за період з 01.02.2011р. по 31.12.2013р.»,
від 23.01.2014р. №33/21-03-22-06/32725406 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання ПП
«Верона» з питань підтвердження
правових відносин з контрагентами,
правомірності декларування суми
податкових зобов'язань та формування
податкового кредиту з ПДВ, валових
доходів та витрат при декларуванні
податку на прибуток за період з 01.01.2011р.
по 31.12.2013р.», від 23.01.2014р. №31/21-03-22-06/32022203
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ПП «Торговий дім
«Джерела» з питань підтвердження
правових відносин з контрагентами,
правомірності декларування суми
податкових зобов'язань та формування
податкового кредиту з ПДВ, валових
доходів та витрат при декларуванні
податку на прибуток за період з 01.01.2013р.
по 31.12.2013р.», якими встановлено, що
контрагенти позивача задіяні в схемах
в ухиленні від сплати податків шляхом
проведення безтоварних операцій та
формування штучного податкового
кредиту від підприємств, що мають
ознаки фіктивності; на балансі
підприємств відсутні в достатньому
обсязі для ведення
фінансово-господарської діяльності
основні фонди та засоби виробництва,
транспортні засоби, трудові ресурси, що
свідчить про ймовірну нереальність
здійснення господарських операцій. На
підставі відомостей, зазначених у
вказаних актах про неможливість
проведення зустрічних звірок
контрагентів позивача Скадовська ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області дійшла висновку,
що перевіркою неможливо підтвердити
факт придбання товару Чаплинським
сільським споживчим товариством від ПП
«Верона», ПП «ТД «Джерела», ПП «Олді-Н»,
з врахуванням реального часу
здійснення операцій,
місцезнаходженням майна, відсутністю
необхідних трудових ресурсів,
транспорту та іншого майна, які
економічно необхідні для виконання
такого постачання або здійснення
господарської діяльності.

19 вересня 2014 року, на підставі акту
перевірки №285/22/01770697 від 08.09.2014р.,
Скадовською ОДПІ Головного управління
Міндоходів у Херсонській області
прийнято податкові
повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток в розмірі 27656 грн. (в
т.ч. за основним платежем - 22125 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 5531
грн.).

- №, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість в розмірі
27492 грн. (в т.ч. за основним платежем - 21994
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 5498 грн.).

Задовольняючи позов Чаплинського
сільського споживчого товариства про
визнання протиправними і скасування
вказаних податкових
повідомлень-рішень суд першої
інстанції дійшов висновку, що
відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, на якому в
адміністративному судочинстві лежить
тягар доказування правомірності своїх
рішень, не надано спростувань
реального характеру здійснюваних
позивачем господарських операцій, що
були обумовлені діловою метою, тому
доводи Скадовської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області про наявність в діяльності
товариства порушень п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139,
п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість, що
підлягає сплаті до бюджету, та податок
на прибуток є помилковими. Колегія
суддів погоджується з такими
висновками Херсонського окружного
адміністративного суду. При цьому,
апеляційний суд виходить з наступного.

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового
кодексу України встановлено, що
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку здійснює виробництво товарів,
виконання робіт, надання послуг з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва за
умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг у цьому періоді.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п.198.2 ст.198 Кодексу датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг чи
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Кодексу
податковий кредит звітного періоду
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 Кодексу не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст.201 ПК України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.

Форма та порядок заповнення податкової
накладної затверджуються центральним
органом державної податкової служби (п.
201.2 ст.201 ПК України).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 ПК
України).

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу
(п. 201.6 ст.201 ПК України).

Виходячи зі змісту наведених вище норм
законодавства, право на віднесення
витрат підприємства до складу валових
та сум ПДВ, сплачених при придбанні
товару, до податкового кредиту виникає
у суб'єкта господарювання у разі
дотримання ним наступних умов: 1)
фактичності придбання такого товару,
тобто, реальності відповідної
господарської операції; 2) наявності
податкових накладних, складених
особою, зареєстрованою платником
податку, чи митних декларацій на
підтвердження придбання такого товару
та сплати відповідної суми ПДВ; 3)
подальшого використання придбаного
товару в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності
підприємства.

Факт вчинення певних господарських
операцій, та правомірність подальшого
відображення їх у бухгалтерському та
податковому обліку, можливо
досліджувати лише на підставі вивчення
первинних документів платника
податків.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
відображення у бухгалтерському обліку
господарських операцій є первинні
документи, що фіксують та
підтверджують факти здійснення
господарських операцій і які повинні
мати визначені цим Законом та
Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженим
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, обов'язкові реквізити.

Так, колегією суддів встановлено, що 26
січня 2012 року між Чаплинським
сільським споживчим товариством
(Покупець) та ПП «Верона», ПП «ТД
«Джерела», ПП «Олді-Н» (Продавець) були
укладені договори поставки товару
№20Кх4В, №20Кх4Д та №20Кх4О відповідно, за
умовами яких Продавець зобов'язується
продавати партіями, а Покупець
зобов'язується купувати і оплачувати
на умовах даних договорів продукти
харчування в асортименті.

Вказані договори підписані
директорами підприємств, які мали
повноваження на укладення угод, їх
підписи завірені відповідними
печатками підприємств.

В підтвердження виконання сторонами
умовах вказаних договорів в матеріалах
справи містяться видаткові й податкові
накладні, платіжні доручення.

Подальшу реалізацію Чаплинським
сільським споживчим товариством
придбаного у ПП «Верона», ПП «ТД
«Джерела», ПП «Олді-Н» товару
підтверджено наявними в матеріалах
справи звітами про продаж та запаси
товарів у торговій мережі та мережі
ресторанного господарства Чаплинське
ССТ.

В акті перевірки відсутні відомості
щодо того, що на момент проведення
перевірки позивачем не надано до
перевірки податкові накладні, або
податкові накладні оформлені із
порушеннями ст.201 Податкового кодексу
України чи ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Слід зазначити, що жодних зауважень з
приводу наданих позивачем доказів та
первинних документів на обґрунтування
відсутності факту виконання позивачем
умов господарських договорів з
контрагентами відповідач ні до суду
першої, а ні до суду апеляційної
інстанцій не надав.

Позивачем доведено, що при укладенні
договорів він переконався у тому, що
підприємства-контрагенти були
зареєстровані у Єдиному державному
реєстрі підприємств та організацій
України, а також зареєстровані як
платники податку на додану вартість і
мали право на видачу податкових
накладних. Доводів протилежного
Скадовською ОДПІ Головного управління
Міндоходів у Херсонській області ні до
суду першої, а ні до суду апеляційної
інстанції не надано.

Чаплинським сільським споживчим
товариством доведено суду наявність
всіх необхідних умов на віднесення сум
ПДВ, сплачених при придбанні товару
(послуг), до податкового кредиту,
зокрема, щодо фактичності придбання
товарів, наявності податкових
накладних на підтвердження такого
придбання та сплати відповідної суми
ПДВ, а також подальшого використання
придбаних товарів в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності підприємства.

Заперечуючи проти позову та в
обґрунтування вимог апеляційної
скарги ДПІ зазначає, що контрагенти
позивача не могли здійснювали
господарську діяльність, з огляду на
встановлений факт відсутності у них
необхідних умов для досягнення
результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів. Колегія суддів
критично ставиться до таких тверджень
апелянта, оскільки такі висновки взято
відповідачем з актів ДПІ у м.Херсоні
від 23.01.2014р. №34/21-03-22-06/34458506 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання ПП
«Олді-Н» з питань підтвердження
правових відносин з контрагентами,
правомірності декларування суми
податкових зобов'язань та формування
податкового кредиту за період з 01.02.2011р.
по 31.12.2013р.», від 23.01.2014р. №33/21-03-22-06/32725406
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ПП «Верона» з питань
підтвердження правових відносин з
контрагентами, правомірності
декларування суми податкових
зобов'язань та формування податкового
кредиту з ПДВ, валових доходів та
витрат при декларуванні податку на
прибуток за період з 01.01.2011р. по
31.12.2013р.», від 23.01.2014р. №31/21-03-22-06/32022203
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ПП «Торговий дім
«Джерела» з питань підтвердження
правових відносин з контрагентами,
правомірності декларування суми
податкових зобов'язань та формування
податкового кредиту з ПДВ, валових
доходів та витрат при декларуванні
податку на прибуток за період з 01.01.2013р.
по 31.12.2013р.» без самостійної перевірки
таких обставин та без наявності
жодного документального підтвердження
таких доводів. Більше того, сама по собі
наявність або відсутність у
контрагентів окремих документів,
транспортних засобів, нерухомості,
земельних ділянок, певної кількості
персоналу, не можуть являтися
вичерпними ознаками неправомірності
вчиненої господарської операції, якщо
з інших даних вбачається фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків, у
зв'язку з його господарською
діяльністю.

Варто зазначити, що акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки не може вважатися належним
доказом допущення позивачем порушень,
так як зазначений акт свідчить лише про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання.
Вказаний акт взагалі не є перевіркою, а
викладені в ньому висновки про
порушення податкового чи цивільного
законодавства платником податків є
нічим іншим, як припущеннями
податкового органу, які необґрунтовані
належними доказами.

Відповідно до п.4.4 Методичних
рекомендацій щодо організації та
проведення органами державної
податкової служби зустрічних звірок,
затверджених наказом Державної
податкової адміністрації України 22
квітня 2011 року №236, у разі встановлення
фактів, що не дають змогу провести
зустрічну звірку суб'єкта
господарювання, зокрема у зв'язку із
зняттям з обліку, встановленням
відсутності суб'єкта господарювання
та/або його посадових осіб за
місцезнаходженням (податковою
адресою), відповідальний підрозділ не
пізніше двох робочих днів від дати
надходження запиту складає Акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання
(додаток 3).

В свою чергу, додаток 3 до вказаних
Методичних рекомендацій містить
зразок форми акту про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання, згідно якого такий акт
повинен містити тільки загальну
інформацію про платника податків та
фіксувати факт неможливості
проведення звірки із зазначенням
причин цього і не може містити
висновків про порушення цим суб'єктом
податкового законодавства.

Більше того, порушення прямими
контрагентами позивача порядку
здійснення господарської діяльності,
не можуть впливати на результати
діяльності позивача та не можуть бути
підставою для притягнення його до
відповідальності, оскільки будь - яка
юридична відповідальність особи,
згідно до ст.61 Конституції України, має
індивідуальний характер. У разі
невиконання контрагентом (іншими
особами - учасниками господарських
операцій з контрагентами позивача в
ланцюгу постачання товару)
добросовісного платника податків
зобов'язань по сплаті податку до
бюджету, негативні наслідки
(відповідальність) настають лише для
нього.

При укладені договорів головним для
суб'єкта господарювання є предмет
договору, цінова політика, строки та
спосіб доставки (виконання) предмету
договору, розрахунки по договору
(угоді), а також реєстрація
постачальника як суб'єкта
господарювання в органах виконавчої
влади та допоміжна інформація про
реєстрацію платником податку на додану
вартість у органах податкової служби.
Тому відповідач не має права
наполягати на отримані додаткової
інформації позивачем від його
контрагента - постачальника товарів
(робіт, послуг).

Що ж до висновків акту перевірки на
укладення Чаплинським сільським
споживчим товариством угод без мети
настання реальних наслідків колегія
суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюванний
правочин).

Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є
правочини, якщо його недійсність
установлено законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання судом
такого правочину недійсним не
вимагається. Нікчемний правочин є
недійсним на підставі закону, а тому
також не створює інших наслідків, крім
тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ст.228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами; правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо. Усі інші
правочини, спрямовані на порушення
інших об'єктів права, передбачені
іншими нормами публічного права, не є
такими, що порушують публічний порядок.

Оскільки встановлено, що договори з
контрагентами ПП «Верона», ПП «ТД
«Джерела», ПП «Олді-Н» укладені у
письмовій формі, виконання вказаних
договорів підтверджується первинними
документами, тому суд апеляційної
інстанції вважає, що сторони договорів
діяли виключно для досягнення
економічних результатів та з метою
отримання прибутків у відповідності до
ст.3 ГК України. Укладені договори
відповідають вимогам ст.203 ЦК України,
не порушують публічний порядок, не
спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, територіальної громади,
недійсність таких договорів прямо
законом не встановлена, а також такі
договори судом недійсними не
визнавалися, а отже є чинними.

Варто зазначити, що ані актом
перевірки, ані іншими матеріалами
справи не встановлено жодного
фактичного порушення саме позивачем
вимог законодавства, яким
регламентується порядок формування
валових витрат та податкового кредиту,
яке б позбавляло його права на
формування валових витрат та
податкового кредиту по
взаємовідносинах з ПП «Верона», ПП «ТД
«Джерела», ПП «Олді-Н».

З огляду на все вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення від 19
вересня 2014 року № та №
прийнято відповідачем необґрунтовано,
а тому вони підлягають скасуванню.

Колегія суддів вважає, що при розгляді
справи судом першої інстанції
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
вірно встановлено фактичні обставини
справи та дана відповідна правова
оцінка. Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують,
підстав для скасування рішення суду та
задоволення апеляційної скарги не
вбачається.

Оскільки судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи та постановлено судове рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому відповідно
до ст. 200 КАС України за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 185, 195, 197, 198 ч.1 п.1, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Скадовської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Херсонській області
залишити без задоволення, а постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2014
року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя
Романішин В.Л.

Судді
Димерлій О.О.

Домусчі С.Д.