Справа № 751/11440/14
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Маслюк Н.В.
Суддя-доповідач:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В.,
Кобаля М.І.,

за участю секретаря Бабенка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду,
апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Новозаводської районної у м. Чернігові
ради на постанову Новозаводського
районного суду м. Чернігова від 05
листопада 2014 року у справі за
адміністративним позовом управління
праці та соціального захисту населення
Новозаводської районної у м. Чернігові
ради до Головного управління юстиції у
Чернігівській області про скасування
постанови,

ВСТАНОВИВ:

Управління праці та соціального
захисту населення Новозаводської
районної у м. Чернігові ради ( далі -
позивач ) звернулося до суду з позовом
до Головного управління юстиції у
Чернігівській області ( далі -
відповідач ) про скасування постанови
відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Чернігівській області про накладення
штрафу від 09.10.2014 р. ВП № 32704220.

Постановою Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 05 листопада 2014
року в задоволенні адміністративного
позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нову про задоволення позовних
вимог, вважаючи, що судом неповно
з'ясовано обставини справи та
неправильно застосовано норми
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

У судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст.41, ч. 4 ст. 196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду -
скасуванню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, на
виконання виконавчого листа № 2-а-6490/11,
виданого Новозаводським районним
судом м.Чернігова, державним
виконавцем 17.05.2012 р. відкрито виконавче
провадження та зобов'язано боржника
виконати рішення суду негайно.

Згідно листа УПСЗН Новозаводської
районної у м. Чернігові ради від 11.06.2012
р. ОСОБА_2 проведено перерахунок
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня за 2011 рік, а в частині здійснення
виплати зазначеної допомоги виконати
рішення суду не має можливості,
оскільки бюджетні призначення для
забезпечення виконання судових рішень
за програмами соціального захисту
ветеранів війни у Державному бюджеті
на 2012 рік не передбачені, видатки на
зазначені цілі не затверджувались у
кошторисах розпорядників бюджетних
коштів. Майна, яке не використовується
в діяльності установи УПСЗН
Новозаводської районної у м. Чернігові
ради не має.

У зв'язку з невиконанням рішення суду,
09.10.2014 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області Бурою М.В. винесено постанову
про накладення на УПСЗН Новозаводської
районної у м. Чернігові ради штрафу в
сумі 1360 грн. 00 коп.

При вирішення спірних правовідносин
суд першої інстанції керувався ст. 19 та
ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 2 ст. 11,
ст.ст. 17, 75, 89 Закону України «Про
виконавче провадження», ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст.
255 Кодексу адміністративного
судочинства України, ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод та п. 74 рішення Європейського
суду з прав людини у справі
«Іммобільяре Саффі проти Італії» і
прийшов до висновку про те, що, оскільки
позивач добровільно виконав рішення
суду лише частково, здійснивши
нарахування присуджених сум, а в іншій
частині, щодо здійснення виплати
певних сум, не виконав через
відсутність коштів, але така причина
не є поважною для невиконання судового
рішення, то оскаржувана постанова
відповідача про накладення штрафу на
позивача є законною і підстав для її
скасування немає.

Однак, судова колегія не може
погодитись з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Права та обов'язки державного
виконавця та сторін виконавчого
провадження врегульовані спеціальним
законом України «Про виконавче
провадження» ( далі - Закон № 606-XIV ).

Так, ч. 1, 2, п. 13, 16 ч. 3 ст. 11 цього Закону №
606-XIV передбачено, що державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом. У
процесі здійснення виконавчого
провадження він має право накладати
стягнення у вигляді штрафу на фізичних,
юридичних та посадових осіб у випадках,
передбачених цим законом; вимагати від
матеріально відповідальних і
посадових осіб боржників - юридичних
осіб або від боржників - фізичних осіб
надання пояснень за фактами
невиконання рішень або законних вимог
державного виконавця чи іншого
порушення вимог законодавства про
виконавче провадження.

Відповідно до частин 2,4 статті 25 Закону
№ 606-XIV у постанові про відкриття
виконавчого провадження державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення
суду у строк до семи днів з моменту
винесення постанови.

У разі відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом
про конфіскацію майна стягнення
періодичних платежів , забезпечення
позовних вимог або якщо рішення
підлягає негайному виконанню строк,
встановлений частиною другою цієї
статті, не надається.

Згідно зі ст. 89 Закону № 606-XIV, у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Таким чином, з викладених правових норм
вбачається, що законодавством на
державного виконавця покладено
обов'язки щодо забезпечення повного та
своєчасного виконання боржником своїх
обов'язків в межах виконавчого
провадження, а також вжиття
відповідних заходів реагування,
зокрема, у вигляді накладення штрафу в
разі їх невиконання.

Разом з тим, застосування до
боржника таких штрафних санкцій з боку
державного виконавця можливе лише за
відсутності поважних причин, за якими
судове рішення не було виконано
боржником самостійно.

Для правильного і об'єктивного
вирішення питання про необхідність
застосування вказаних штрафних
санкцій, зокрема встановлення причин
невиконання судового рішення
державний виконавець може вимагати від
матеріально відповідальних і
посадових осіб боржників - юридичних
осіб або від боржників - фізичних осіб
надання пояснень за фактами
невиконання ними судових рішень.

Як встановлено колегією суддів та
вбачається з матеріалів справи, в
даному випадку, вищезгадане судове
рішення було самостійно частково
виконано позивачем УПСЗН
Новозаводської районної у м. Чернігові
в частині здійснення нарахування
присуджених виплат. В іншій частині,
щодо здійснення таких виплат, судове
рішення виконано не було через
відсутність бюджетного фінансування
та коштів на рахунках боржника, що
підтверджується відповідними
довідками управління Державної
казначейської служби України в м.
Чернігові / а.с. 73, 77 /.

Далі, діючи у межах власної
компетенції, добровільно і з власної
ініціативи, маючи на меті вчасне і
повне виконання судового рішення в
частині здійснення виплат ОСОБА_2
певних грошових сум УПСЗН
Новозаводської районної у м. Чернігові
ради неодноразово зверталось до
компетентних суб'єктів влади з
вимогами надати допомогу у вирішенні
проблемних питань щодо визначення
джерел фінансування витрат, пов'язаних
із виконанням судового рішення.

Так, 31.01.2010 р. позивач звернувся з
листом-вимогою № 1026/01 до начальника ГУ
ПСЗН Чернігівської обласної державної
адміністрації щодо вирішення проблем
відсутності фінансування,
неможливості виконання судових рішень
в частині здійснення виплат
присуджених грошових сум / а.с. 78-79 /

У свою чергу, Голова обласної
державної адміністрації, діючи за
ініціативою позивача та ГУПСЗН
Чернігівської обласної державної
адміністрації звернувся до
Прем'єр-міністра України / а.с. 81 /, а
також до Віце-прем'єр-міністра України -
Міністра соціальної політики України /
а.с. 82 / за вирішенням означеного вище
питання та виниклої проблеми пошуку
джерел фінансування для виконання
судових рішень в частині виплат особам
присуджених грошових сум.

Однак, вказані звернення УПСЗН
Новозаводської районної у м. Чернігові
ради, самостійний пошук фінансових
ресурсів не призвели до позитивних
результатів. Напроти, листом за
підписом директора Департаменту
фінансів та бухгалтерського обліку
Мінсоцполітики України А.Клименко було
роз'яснено, що судові рішення, пов'язані
зі здійсненням соціальних виплат,
виконуються виключно Державною
казначейською службою за рахунок
видатків і коштів Державного бюджету
України, у відповідності до Законів
України «Про державний бюджет України»
на певний рік та «Про внесення змін до
деяких законів України щодо виконання
судових рішень» і державою вживаються
певні заходи, націлені на усунення
системної проблеми невиконання рішень
суду в галузі соціальних виплат, але
такі заходи виконуються державою
поетапно / а.с. 83 /.

Разом з тим, відповідно до Положення
«Про управління праці та соціального
захисту населення Новозаводської
районної у м. Чернігові ради»,
затвердженого рішенням районної у
місті ради від 09.12.2010 р., позивач є
виконавчим органом районної у місті
Чернігові ради, який утримується за
рахунок коштів районного у місті
бюджету та здійснює виконання
державних програм соціального захисту
населення за рахунок субвенцій з
державного бюджету.

Тобто, позивач не наділений
повноваженнями здійснювати розподіл
бюджетних коштів або приймати
відповідні рішення щодо зміни статті
видатків Державного бюджету та
цільового призначення бюджетних
коштів, тому, судова колегія вважає, що
позивач, діючи в межах власної
компетенції, використав всі доступні
йому інструменти владних повноважень,
націлених на самостійне виконання
судового рішення. А отже, часткове
невиконання ним вказаного рішення
суду відбулося через поважні причини у
розумінні ст. 89 Закону № 606-XIV.

Більш того, зазначені обставини
неодноразово доводились апелянтом до
відома відповідача / а.с. 7, 11, 15, 21 /,
однак, безпідставно не були прийняті
ним до уваги.

При цьому, на запит державного
виконавця від 20.03.2013 р. № 02.01-25/355-1 / а.с.
9-10 / та на його вимоги від 20.12.2013 р. №
02.01-25/736-1 та від 21.01.2014 р. № 02.01-25/112-1 до
позивача про надання довідок УДКСУ про
відсутність коштів на рахунках
управління та інформації про наявність
у нього майна, яке не використовується
ним для провадження основної
діяльності / а.с. 17-18 /, позивачем були
надіслані на адресу відповідного
структурного підрозділу відповідача
зазначені довідки, реєстр
розрахункових рахунків та відомості
щодо відсутності в управління такого
майна, / а.с. 11, 12, 15-16 /, але такі докази
неплатоспроможності боржника також не
були взяті державним виконавцем до
уваги.

Таким чином, оскаржуване рішення
державного виконавця було прийнято без
врахування всіх обставин, що мають
суттєве значення для вирішення питання
про можливість накладення стягнення на
позивача.

Крім того, приймаючи спірну постанову,
державним виконавцем безпідставно не
прийнято до уваги факт самостійного
часткового виконання рішення суду
позивачем і неможливість виконання
цього ж рішення в іншій частині, що, на
думку колегії суддів, усуває правові
підстави , чітко визначені ст.89 Закону
№ 606-XIV, для притягнення до
адміністративної відповідальності в
межах виконавчого провадження.
Натомість, таке часткове виконання
судового рішення позивачем і
самостійний пошук ним джерел
фінансування для виконання цього
рішення в іншій частині вказують на
відсутність вини позивача, яка є
обов'язковим елементом складової
правопорушення, за яке його притягнуто
до відповідальності.

Викладені обставини переконують
колегію суду в тому, що в даному випадку
у державного виконавця не було
достатніх та необхідних правових
підстав для винесення оскаржуваної
постанови, що свідчить про її
протиправність та необхідність
скасування, що помилково не було
враховано судом першої інстанції.

Вирішуючи питання про можливість
задоволення апеляційної скарги, окрім
викладеного, судова колегія встановила
й те, що суд першої інстанції, як на одну
з підстав для відмови в задоволенні
позову, посилається на рішення
Європейського суду з прав людини ( далі
- Європейський суд ) у справі
«Іммобільяре Саффі проти Італії».
Проте, слід відзначити, що таке рішення
було прийняте Європейським судом при
вирішенні зовсім інших спірних
правовідносин та з урахуванням
особливостей законодавства,
економічної та політичної ситуації
іншої держави та в інший проміжок часу.

Разом з тим, на момент вирішення даної
судової справи судом першої інстанції
вже було прийнято рішення
Європейського суду від 03.06.2014 р. у
справі «Велікода проти України»,
правова позиція якого, в цьому
конкретному випадку, є більш
прийнятною до виниклих між сторонами у
справі правовідносин.

Так, у зазначеному рішенні
Європейський суд став на бік держави
України та, між іншим, наголосив на
складній економічній ситуації в
країні, а також на необхідності пошуку
саме державою Україна додаткових
інструментів її подолання шляхом
раціонального використання бюджетних
коштів.

Крім того, задовольняючи апеляційну
скаргу, судова колегія також виходить з
того, що накладення стягнення у вигляді
штрафу на позивача, який є державною
установою, призводить до порушень
інтересів держави, адже лягає на неї
додатковим фінансовим тягарем, що
частково підтверджено і Європейським
судом у справі «Велікода проти
України».

Дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши встановлені обставини
у їх сукупності, колегія суддів
приходить до висновку про те, що суд
першої інстанції неповно з'ясував
обставини справи, при прийнятті
рішення порушив норми матеріального та
процесуального права, що у
відповідності до положень 202 КАС
України є підставами для скасування
постанови суду першої інстанції та
ухвалення нової постанови про
задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Новозаводської районної у м. Чернігові
ради задовольнити.

Постанову Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 05 листопада 2014
року скасувати.

Адміністративний позов управління
праці та соціального захисту населення
Новозаводської районної у м. Чернігові
ради до Головного управління юстиції у
Чернігівській області про скасування
постанови задовольнити.

Постанову відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Чернігівській
області про накладення штрафу від
09.10.2014 р. ВП № 32704220 скасувати.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів з моменту направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі, та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя

Епель О.В.

Судді:

Карпушова О.В.

Кобаль М.І.