Справа № 826/15132/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 грудня 2014 року № 826/15132/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Келеберди В.І.,
суддів Данилишин В.М. Качура І.А.
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовом Непідприємницького
товариства "Відкритий недержавний
пенсійний фонд "ВСІ" до
Національного банку України, треті
особи без самостійних вимог на предмет
спору: Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб, Відділ державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
провизнання протиправними дій,
зобо'язати вчинити дії О Б С Т А В И Н И С
П Р А В И:

Непідприємницьке товариство
«Відкритий недержавний пенсійний фонд
«ВСІ» звернувся до суду з позовом до
Національного банку України, треті
особи без самостійних вимог на предмет
спору: Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб, Відділ державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м.
Києві, з урахуванням заяви про зміну
позовних вимог, про визнання
протиправними дій щодо повернення без
виконання реєстру платіжних вимог
№1330/4 від 08.07.2014 та від 13.08.2014 винесених
у межах ВП №43111901; зобов'язання виконати
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.10.2013 у
справі №826/6306/13-а шляхом безспірного
списання з банківських рахунків Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
грошові кошти в сумі 2310351,45 грн.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що в межах ВП №43111901
державним виконавцем було сформовано
реєстр платіжних вимог щодо стягнення
з Фонд гарантування вкладів фізичних
осіб на користь позивача грошових
коштів в сумі 2310351,45 грн. Проте
відповідач відмовив у виконанні вимог
державного виконавця, у зв'язку з
неможливістю списання коштів з причин
наявності заборони відчуження коштів,
які обліковуються на рахунках платника
(Фонду гарантування вкладів фізичних).
Позивач вважає, що відмова відповідача
виконати вимоги державного виконавця є
протиправною та порушує ст. 14 Кодексу
адміністративного судочинства
України, ст 1, 2, 5, 52, 49 Закон України «Про
виконавче провадження».

Відповідач - Національний банк
України - заперечував проти
задоволення позовних вимог з підстав
викладених у письмових запереченнях,
які долучено до матеріалів справи.

Третя особа без самостійних вимог
на предмет спору - Фонд гарантування
вкладів фізичних осіб - заперечував
проти задоволення позовних вимог з
підстав викладених у письмових
запереченнях, які долучено до
матеріалів справи та з яких вбачається,
що виконання судового рішення шляхом
списання кошті Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб є порушенням
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
кошти Фонду не включаються до
Державного бюджету України, не
підлягають вилученню і можуть
використовуватися Фондом виключно для:
виплати гарантованої суми
відшкодування вкладникам коштів за
вкладами відповідно до цього Закону.

Третя особа без самостійних вимог
на предмет спору - Відділ державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
- письмових пояснень по суті позовних
вимог суду не надала, явку
уповноваженого представника в судове
засідання не забезпечила, хоча була
належним чином повідомлена про час,
дату та місце судового вирішення
справи.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у різі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

В судовому засіданні на підставі ч. 6 ст.
128 КАС України ухвалено про вирішення
справи в порядку письмового
провадження.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.10.2013 у
справі №826/6309/13-а за позовом
Непідприємницького товариства
«Відкритий недержавний пенсійний фонд
«ВСІ» до Фонду гарантування вкладів
фізичних собі, уповноваженої особи
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Таврика»
Соловйової Н.А, зокрема, зобов'язано
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб (01032, м. Київ, бульвар Шевченка, 33-б;
код за ) повернути
Непідприємницькому товариству
«Відкритий недержавний пенсійний фонд
«ВСІ» (01030, м. Київ, вулиця Богдана
Хмельницького, 23; код за )
пенсійні активи у розмірі 2 310351 (два
мільйони триста десять тисяч триста
п'ятдесят одну) грн. 45 коп., розміщені у
публічному акціонерному товаристві
«Банк «Таврика» згідно договору
банківського вкладу від 29.07.2010 № 698.

В провадженні Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у місті
Києві знаходиться виконавче
провадження ВП 43111901 про зобов'язання
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб (01032, м. Київ, бульвар Шевченка, 33-б;
код за ) повернути
Непідприємницькому товариству
«Відкритий недержавний пенсійний фонд
«ВСІ» (01030, м. Київ, вулиця Богдана
Хмельницького, 23; код за )
пенсійні активи у розмірі 2 310351 (два
мільйони триста десять тисяч триста
п'ятдесят одну) грн. 45 коп., розміщені у
Публічному акціонерному товаристві
«Банк «Таврика» згідно договору
банківського вкладу від 29.07.2010 № 698.

В подальшому, ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 04 червня 2014 року вказану заяву
позивача було задоволено частково та
роз'яснено Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб порядок виконання
постанови Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року, а саме за рахунок коштів, джерела
яких визначаються ст. 52 Закону України
«Про виконавче провадження» та у
відповідності до вимог ст.ст. 57, 65, 66
Закону України «Про виконавче
провадження».

18.07.2014 державним виконавцем направлено
до Національного банку України реєстр
платіжних вимог про стягнення з Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
пенсійних активів позивача у розмірі 2
310351 (два мільйони триста десять тисяч
триста п'ятдесят одну) грн. 45 коп.

Вказані вимоги були повернуті
відповідачем 21.07.2014 без виконання з
відміткою «повертаємо без виконання
відповідно до п. 2.18 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
Постановою правління НБУ від 21.01.2004 №22
(рахунок відсутній).

Також, 13.08.2014 державним виконавцем
направлено відповідачу реєстр
платіжних вимог про стягнення з Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
пенсійних активів позивача у розмірі 2
310351 (два мільйони триста десять тисяч
триста п'ятдесят одну) грн. 45 коп.

Листом від 28.08.2014 відповідач повідомив
про відмову у виконанні платіжних
вимог від 13.08.2014 у зв'язку із
неможливістю списання коштів з рахунку
платника з причин наявності заборони
відчуження коштів, які обліковуються
на рахунках платника.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України визначено, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
Національний банк України»
Національний банк України (далі -
Національний банк) є центральним
банком України, особливим центральним
органом державного управління,
юридичний статус, завдання, функції,
повноваження і принципи організації
якого визначаються Конституцією
України, цим Законом та іншими законами
України.

Судом встановлено та сторонами не
заперечується, що між Національним
банком України та Фондом гарантування
вкладів фізичних осіб укладено
кредитний договір від 18.06.2014 №1351 про
надання кредитної лінії

Також, між Національним банком України
та Фондом гарантування вкладів
фізичних осіб укладено додатковий
договір від 21.07.2014 №2/1366, яким Фонд
гарантування вкладів фізичних осіб
передав у заставу Національного банку
України майнові права на всі кошти, які
знаходяться на рахунках Фонду,
відкритих в Операційному управлінні.

Згідно з витягом з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна застава
рухомого майна Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб зареєстрована
22.08.2014 (т. 1 а.с. 120-121).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про
заставу» право застави виникає з
моменту укладення договору застави, а в
разі, коли договір підлягає
нотаріальному посвідченню - з моменту
нотаріального посвідчення цього
договору. Якщо предмет застави
відповідно до закону чи договору
повинен знаходитись у
заставодержателя, право застави
виникає в момент передачі йому
предмета застави. Якщо таку передачу
було здійснено до укладення договору, -
то з моменту його укладення. Реєстрація
застави не пов'язується з моментом
виникнення права застави та не впливає
на чинність договору застави.

Отже, право застави Національного
банку України на коти Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
виникло 21.07.2014, тобто після набрання
судовим рішенням законної сили та
відкриття виконавчого провадження,
отже суд вважає що відповідачем
відмовлено у списанні коштів з
кореспондентських рахунків Фонду
гарантування вкладів фізичних собі у
зв'язку із наявністю застави грошових
коштів на підставі договору від 21.07.2014
№2/1366, з підстав не визначених законом.

Як зазначено вище, постановою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.10.2013 у
справі №826/6309/13-а зобов'язано Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
(01032, м. Київ, бульвар Шевченка, 33-б; код
за ) повернути
Непідприємницькому товариству
«Відкритий недержавний пенсійний фонд
«ВСІ» (01030, м. Київ, вулиця Богдана
Хмельницького, 23; код за )
пенсійні активи у розмірі 2 310351 (два
мільйони триста десять тисяч триста
п'ятдесят одну) грн. 45 коп.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 04 червня 2014
року вказану заяву позивача було
задоволено частково та роз'яснено
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб порядок виконання постанови
Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року, а саме за рахунок коштів, джерела
яких визначаються ст. 52 Закону України
«Про виконавче провадження» та у
відповідності до вимог ст.ст. 57, 65, 66
Закону України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про
виконавче провадження» звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитарних
установах.

На кошти та інші цінності боржника, що
знаходяться на рахунках, вкладах та на
зберіганні у банках чи інших
фінансових установах, накладається
арешт. Арешт поширюється також на кошти
на рахунках, які будуть відкриті після
винесення постанови про накладення
арешту.

Згідно із ст. 57 згадуваного Закону
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення.

Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Відповідно до ст. 65 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець звертає стягнення на кошти
боржника - юридичної особи, що
перебувають у банках або інших
фінансових установах, у порядку,
встановленому цим Законом. Інформацію
про наявні у боржника рахунки і вклади
державний виконавець отримує в органах
доходів і зборів, інших органах
державної влади, підприємствах,
установах та організаціях, які
зобов'язані надати йому інформацію у
триденний строк, а також за
повідомленнями стягувача.

Державний виконавець може звернути
стягнення на кошти боржника - юридичної
особи, що знаходяться на його рахунках,
а також на рахунках, відкритих
боржником - юридичною особою через свої
філії, представництва та інші
відокремлені підрозділи.

Статтею 66 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що у
разі відсутності у боржника - юридичної
особи коштів у обсязі, достатньому для
покриття заборгованості, стягнення
звертається на інше майно, належне
такому боржникові або закріплене за
ним, у тому числі на майно, що
обліковується на окремому балансі
філії, представництва та іншого
відокремленого підрозділу боржника -
юридичної особи (крім майна, вилученого
з обороту або обмежуваного в обороті)
незалежно від того, хто фактично
використовує це майно.

З системного аналізу викладеного
вбачається, що постанова Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16.10.2013 у справі №826/6309/13-а, з
урахуванням ухвали від 04 червня 2014
року, підлягає виконанню шляхом
накладення арешту на кошти Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб в
межах суми боргу та подальшому
стягненні таких коштів, в разі
відсутності коштів - звернення
стягнення на інше майно.

Суд зауважує, що в матеріалах справи
відсутні докази накладення державним
виконавцем арешту, зокрема, на кошти
боржника в межах суми стягнення.

Умови застосування Національним
банком України переважного і
безумовного права списання визначено
ст. 73 Закону України «Про Національний
банк України» Національний банк
України також застосовує право
безспірного списання коштів з
кореспондентського рахунку банку на
користь Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб у разі звернення Фонду в
порядку, встановленому Законом України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб".

Частини перша і друга цієї статті не
поширюються на банки, віднесені до
категорії неплатоспроможних, які
виводяться Фондом з ринку відповідно
до Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до 5.2. Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 21.01.2004 №22 (далі -
Інструкція) примусове списання коштів
банки виконують з рахунків, які
відкриті клієнтами в банках відповідно
до нормативно-правових актів
Національного банку, що регулюють
порядок відкриття та використання
рахунків.

Примусове списання коштів з рахунків,
на яких обліковуються кошти Державного
бюджету України та місцевих бюджетів
або бюджетних установ, здійснюється
органами Державної казначейської
служби України в порядку,
установленому Кабінетом Міністрів
України.

У разі надходження до банку платіжних
вимог на примусове списання коштів з
цих рахунків вони передаються для
виконання відповідному органу
Державної казначейської служби
України, якщо це передбачено договором
між банком та органом Державної
казначейської служби України, або
повертаються стягувачу без виконання
відповідно до пункту 2.18 глави 2 цієї
Інструкції.

Відповідно до п. 5.5 Інструкції для
примусового списання коштів стягувач
оформляє не менше ніж у трьох
примірниках платіжну вимогу за формою,
наведеною в додатку 4, згідно з вимогами
щодо заповнення реквізитів
розрахункових документів, що викладені
в додатку 8 до цієї Інструкції та цій
главі.

Згідно із п. 5.6 Інструкції платіжну
вимогу стягувач подає до банку, що його
обслуговує, разом із двома
примірниками реєстру платіжних вимог
за формою, наведеною в додатку 9 до цієї
Інструкції, реквізити якого
заповнюються згідно з вимогами, що
викладені в додатку 8 до цієї
Інструкції.

Банк, що обслуговує стягувача, приймає
платіжні вимоги протягом 10 календарних
днів з дати їх складання, а банк
платника - протягом 30 календарних днів
з дати їх складання.

Пунктом 5.9. Інструкції визначено, що
банк платника приймає до виконання
платіжну вимогу стягувача незалежно
від наявності достатнього залишку
коштів на рахунку платника і не має
права повертати її в разі неподання
стягувачем реєстру платіжних вимог.

З системного аналізу викладеного
вбачається, що банк приймає та виконує:
платіжні вимоги на примусове списання
коштів, які оформленні як на підставі
рішень суду, так і на підставі постанов
державних виконавців, що винесені на
виконання інших виконавчих документів,
визначених статтею 17 Закону України
"Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» Фонд є установою, що виконує
спеціальні функції у сфері
гарантування вкладів фізичних осіб та
виведення неплатоспроможних банків з
ринку.

Фонд є юридичною особою публічного
права, має відокремлене майно, яке є
об'єктом права державної власності і
перебуває у його господарському
віданні. Фонд є суб'єктом управління
майном, самостійно володіє,
користується і розпоряджається
належним майном, вчиняючи стосовно
нього будь-які дії, що не суперечать
законодавству та меті діяльності
Фонду.

Фонд є економічно самостійною
установою, має самостійний баланс,
поточний та інші рахунки в
Національному банку України.

Фонд є установою, що не має на меті
отримання прибутку.

Органи державної влади та Національний
банк України не мають права втручатися
в діяльність Фонду щодо реалізації
законодавчо закріплених за ним функцій
і повноважень. Взаємодія Фонду з
Національним банком України та
органами державної влади здійснюється
в межах, визначених цим Законом, іншими
актами законодавства.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» Фонд є єдиним розпорядником
коштів, акумульованих у процесі його
діяльності.

Кошти Фонду не включаються до
Державного бюджету України, не
підлягають вилученню і можуть
використовуватися Фондом виключно для,
зокрема, виплати гарантованої суми
відшкодування вкладникам коштів за
вкладами відповідно до цього Закону.

Як зазначено вище, за договором
банківського вкладу № 698 від 29.07.2010
власниками пенсійних коштів та
вкладниками в розумінні статті 2
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" є
саме фізичні особи-учасники позивача,
на яких розповсюджуються гарантії,
встановлені цим законом.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» обмеження, встановлене пунктом 1
частини п'ятої цієї статті, не
поширюється на зобов'язання банку щодо:
виплати коштів за вкладами вкладників
за договорами, строк яких закінчився,
та за договорами банківського рахунку
вкладників. Зазначені виплати
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом,
в національній валюті України. Вклади в
іноземній валюті перераховуються в
національну валюту України за
офіційним курсом гривні, встановленим
Національним банком України до
іноземних валют на день початку
процедури виведення Фондом банку з
ринку та здійснення тимчасової
адміністрації відповідно до цієї
статті.

Враховуючи, що повернення Фондом
Непідприємницькому товариству
«Відкритий недержавний пенсійний фонд
«ВСІ» (01030, м. Київ, вулиця Богдана
Хмельницького, 23; код за )
пенсійних активи у розмірі 2 310351 (два
мільйони триста десять тисяч триста
п'ятдесят одну) грн. 45 коп. за
банківським вкладом відбувається
відповідно до ст. 36 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб», отже списання коштів в даному
випадку не є втручанням Національного
банку України в діяльність Фонду щодо
реалізації законодавчо закріплених
ним функцій та є використанням коштів
Фонду задля виплати коштів в порядку
визначеному згадуваним Законом.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення вимог в частині визнання
протиправними дій щодо повернення без
виконання реєстру платіжних вимог
№1330/4 від 13.08.2014 винесених у межах ВП
№43111901.

Оскільки реєстр платіжних вимог №1330/4
від 21.07.2014 повернуто без виконання
оскільки рахунки платника
(відповідача) відсутні та у зв'язку з
невідповідністю вимоги додатку №8
Інструкції, суд не вбачає підстав для
задоволення позовних вимог в частині
визнання протиправними дій щодо
повернення без виконання реєстру
платіжних вимог №1330/4 від 21.07.2014.

Щодо позовних вимог в частині
зобов'язання Національний банк України
виконати постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16.10.2013 у справі №826/6306/13-а шляхом
безспірного списання з банківських
рахунків Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб грошові кошти в сумі
2310351,45 грн. суд зазначає наступне.

Питання щодо встановлення порядку та
способу виконання судового рішення
може бути вирішення виключно в порядку
ст. 263 Кодексу адміністративного
судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 124 Конституції
України рішення суду ухвалюється
іменем України та є обов'язковим для
виконання.

Стаття 6 Конвенції "Про захист прав
людини і основоположних свобод", яка
ратифікована Законом України від 17.07.1997
гарантує неухильність виконання
рішення суду громадянами, юридичними
особами та всіма органами влади
України.

Відповідно до ст. 8 Конституції України
в Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Відповідно до ч. 1
ст. 8 КАС України суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

Рішення Європейського Суду з прав
людини від 09.01.2013 року у справі "Волков
проти України" за заявою № 21722/11,
визначено, що в країнах повинен діяти
принцип правової визначеності, який
зобов'язує держави здійснювати
реалізацію прав та їх захист шляхом
прийняття законодавства з чітким
правовим визначенням спірних
правовідносин, уникаючи правових
прогалин та колізій. Відсутність
правової визначеності в спірних
правовідносинах не може бути підставою
в обмеженні гарантованих
законодавством прав громадянина.

Отже, постанова Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16.10.2013 у справі №826/6306/13-а, яка
набрала законної сили, підлягає
виконанню в силу згадуваних норм
законодавства відповідно до Закону
України «Про виконавче провадження» та
не потребує встановлення додаткового
зобов'язання судовим рішенням
відповідача виконати вказану
постанову, що свідчить про
необґрунтованість позовних вимог у
вказаній частині.

Відповідно до частини першої статті 2
КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи,
проаналізувавши вищезазначені правові
норми, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню, а саме в частині визнання
протиправними дій Національного банку
України щодо повернення без виконання
реєстру платіжних вимог №1330/4 від 13.08.2014
винесених у межах ВП №43111901 з
посиланням на ст. 20 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб». В решті позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Визнати протиправними дій
Національного банку України щодо
повернення без виконання реєстру
платіжних вимог №1330/4 від 13.08.2014
винесених у межах ВП №43111901 з
посиланням на ст. 20 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб».

3. Відмовити в задоволенні решти
позовних вимог.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її складення в повному
обсязі за правилами, встановленими
ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Головуючий суддя
В.І. Келеберда

Судді
В.М. Данилишин

І.А. Качур