Справа № 826/8398/14
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року м. Київ
К/800/54522/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Єрьоміна А.В.; Кравцова О.В.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Т.Б.М. - Україна» до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправними
та скасування рішення про коригування
митної вартості товару та картки
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску товарів, що
переглядається за касаційною скаргою
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 8 жовтня 2014 року,

у с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ТОВ «Т.Б.М. - Україна»
(Товариство) звернулося до суду з
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів (Митниця) про
визнання протиправними і скасування
рішення та картки відмови у митному
оформленні.

Зазначали, що оскаржуваним рішенням
Митниці визначено митну вартість
ввезеного позивачем товару (петлі для
вікон і дверей) за шостим (резервним)
методом, та відмовлено у прийнятті
митної декларації у зв'язку з таким
коригуванням.

Посилаючись на те, що надали митному
органу усі необхідні документи, що
підтверджують достовірність
визначення митної вартості за ціною
контракту, просили визнати
протиправним та скасувати рішення
Митниці від 23 січня 2014 року №
100270001/2014/300018/2 та картку відмови у
митному оформленні № 100270001/2014/00037.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 15
серпня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 8 жовтня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано, а позов задоволено.

У касаційній скарзі Митниця,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
оскаржуване рішення скасувати, а
рішення суду першої інстанції залишити
в силі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
рішення судів та матеріали справи в
межах доводів касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що відповідно до
зовнішньоекономічного контракту з «VHS
PENCERE AKSESUARLARI SAN VE DIS TIC. LTD. STI.» (Туреччина) у
січні 2014 року позивачем ввезено на
митну територію України партію виробів
з недорогоцінних металів, що
використовуються для вікон і дверей
(петлі цинкові).

Задекларована позивачем митна
вартість, обчислена за ціною договору з
додаванням вартості транспортних
витрат та страхування, склала 1 415,67
євро.

На підтвердження заявленої вартості,
окрім митних декларацій, Товариство
надало Митниці такі документи:
зовнішньоекономічний контракт з
додатковими угодами; інвойс; книжку
МДП; міжнародну автомобільну накладну
(CMR); платіжне доручення про оплату
товару; документ про вартість
страхування; виписки з бухгалтерської
документації; прейскурант виробника;
пакувальний лист; договір перевезення;
сертифікат походження товару; лист
виробника.

Митницею запропоновано надати
додаткові документи на підтвердження
заявленої вартості: копію митної
декларації країни відправлення;
каталоги (специфікації) виробника;
експертні висновки.

Від подання таких документів декларант
відмовився.

Митницею відмовлено у прийнятті
декларації та винесено рішення про
коригування митної вартості за шостим
(резервним) методом від 23 січня 2014 року
№ 100270001/2014/300018/2.

Митниця обґрунтувала свої рішення тим,
що подані декларантом документи не
підтверджують числові значення
складових митної вартості - не вказано
вартості пакування, маркування товару
та його навантаження.

Відмовивши у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
подані позивачем документи не містили
усіх відомостей щодо складових митної
вартості, тому у відповідач виник
обґрунтований сумнів у задекларованій
вартості. Оскільки позивачем він не
спростований, суд дійшов висновку про
законність здійсненого коригування.

Скасувавши це рішення та задовольнивши
позов, апеляційний суд виходив з того,
що витрати на пакування, маркування
товару та його навантаження включені
до ціни товару, тому не є складовими
митної вартості, а відтак сумнів
митного органу у контрактній вартості
товару є необґрунтованим.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з таким висновком
апеляційного суду.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу
(МК) України від 13 березня 2012 року № 4496-VI
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 54 МК України передбачено, що
контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
органом доходів і зборів під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом.

Відповідно до частини третьої статті 54
МК України за результатами здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів орган доходів
і зборів визнає заявлену декларантом
або уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною шостою статті 54 МК
України орган доходів і зборів може
відмовити у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
органу доходів і зборів документально
підтвердженої офіційної інформації
органів доходів і зборів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Згідно з положеннями частин першої та
другої статті 53 МК України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
органу доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є декларація митної
вартості, зовнішньоекономічний
договір (контракт), рахунок-фактура
(інвойс), банківські платіжні документи
(якщо рахунок сплачено); інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи;
копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню; якщо
здійснювалося страхування, - страхові
документи, а також документи, що
містять відомості про вартість
страхування.

За правилами частини третьої цієї ж
статті у разі якщо зазначені документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи: договір (угоду,
контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Таким чином, право митного органу на
витребування додаткових документів не
є абсолютним, а виникає за наявності
хоча б однієї з таких підстав: надані
декларантом документи містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

З наведеним висновком кореспондуються
положення пункту 2 частини п'ятої
статті 54 Митного кодексу України, за
змістом якої Митниця має право
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості лише у випадках,
встановлених цим Кодексом.

У оскаржуваних рішеннях підставою для
сумніву у задекларованій вартості
Митницею зазначено те, що подані
декларантом документи не
підтверджують числові значення
складових митної вартості.

Зокрема Митниця стверджує про
неможливість встановлення вартості
упаковки, маркування та навантаження
товару.

Колегія суддів вважає такі підстави
для сумнівів у задекларованій
позивачем вартості необґрунтованими.

Частиною 10 статті 59 МК України
передбачений перелік складових митної
вартості, які додаються до ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари. За змістом
цієї норми обов'язковою ознакою таких
витрат є не включення їх до ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті.

Таким чином, перелічені Митницею у
запереченнях на позов витрати не є
складовими митної вартості в розумінні
МК України, оскільки вже включені до
ціни товару, що підтверджується п. 2.3
зовнішньоекономічного контракту.

Це означає, що витребування документів
на підтвердження розміру таких витрат
Митницею є протиправним.

За відсутності посилань на інші
обставини, які могли викликати сумнів у
задекларованій вартості, дії Митниці
щодо витребування додаткових
документів свідчать про формальний
підхід до перевірки правильності
визначення митної вартості.

Частиною сьомою статті 54 МК України
передбачено, що у разі, якщо під час
проведення митного контролю орган
доходів і зборів не може аргументовано
довести, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів,
заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

У запереченнях на позов та касаційній
скарзі Митницею також наведені
додаткові підстави для сумнівів у
задекларованій позивачем вартості.

Зокрема, зазначено, що позивач не надав
митному органу додаткових угод до
договору страхування та заявки на
транспортно - експедиційні послуги.

Посилання на неподання додаткової
угоди до договору страхування не
приймається до уваги, оскільки
відповідна угода міститься у
матеріалах справи, а відсутність її у
переліку поданих декларантом
документів в картці відмови,
вбачається технічною неточністю. Про
це свідчить той факт, що вартість
страхування включена до митної
вартості, заявленої позивачем, а
Митниця не витребувала відповідного
підтверджуючого документа на стадії
здійснення митного контролю.

Подання до Митниці заявки на
транспортно - експедиційні послуги не є
обов'язковим, оскільки позивачем
подано довідку про вартість
транспортування, достовірність якої не
викликає сумнівів.

З викладеного вбачається, що висновки
апеляційного суду про скасування
оскаржуваного рішення Митниці та
картки відмови у митному оформленні є
правильними та доводами касаційної
скарги не спростовуються.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
залишити без задоволення, а постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 8 жовтня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді
М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов