Справа № 2а-3395/11
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 р.
Справа № 876/156864/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
судді Клюби В. В.

суддів:
Кухтея Р. В., Хобор Р. Б.

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Любешівського районного суду
Волинської області від 02 листопада 2011
року по справі №2а - 3395/11 за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації про
стягнення виплат громадянам, які
постраждали від Чорнобильської
катастрофи, -

УСТАНОВИВ:

21 липня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
Любешівського районного суду
Волинської області з адміністративним
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації, Любешівської
центральної районної лікарні про
визнання протиправною відмову та
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату коштів згідно Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Ухвалою Любешівського районного суду
Волинської області від 25 липня 2011 року
відмовлено у відкритті провадження у
справі за позовом ОСОБА_1 до
Любешівської центральної районної
лікарні про стягнення заборгованості
по заробітній платі, щорічної
винагороди за вислугу років,
щомісячної грошової компенсації та
стягнення моральної шкоди.

Постановою Любешівського районного
суду Волинської області від 02
листопада 2011 року позов задоволено
частково: визнано дії управління праці
та соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації неправомірними;
зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації здійснити нарахування
та виплату позивачу грошової допомоги
в зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого
виробництва та особистого підсобного
господарства у розмірі 40 % від
мінімальної заробітної плати за період
із 23 грудня 2010 року по 02 листопада 2011
року на підставі положень ст. 37 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з урахуванням проведених виплат.
Зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації здійснити нарахування
та виплату позивачу, як працюючому
пенсіонеру, який проживає у зоні
гарантованого добровільного
відселення підвищення до пенсії у
розмірі двох мінімальних заробітних
плат, передбаченого ч.1 ст.39 Закону
України „Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
за період з 23 листопада 2010 року по 22
липня 2011 року включно з врахуванням ст.
53 Закону України «Про державний бюджет
України на 2010 рік», ст. 22 Закону України
«Про державний бюджет на 2011 рік» та
виплачених сум. В решті частини
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеною
постановою, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить змінити постанову суду першої
інстанції.

Оскільки особами, які беруть участь у
справі, не подано клопотання про
розгляд справи за їх участю, суд
відповідно до пункту 1 частини 1 статті
197 Кодексу адміністративного
судочинства України розглядає справу в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апелянта у їх сукупності, апеляційний
суд приходить до висновку, що подана
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
позивач постійно проживає у смт.
Любешів Волинської області та з 10
березня 1986 року по даний час працює в
Любешівській центральній районній
лікарні, є пенсіонером, що
підтверджується пенсійним
посвідченням.

Відповідно до Переліку населених
пунктів, віднесених до зон
радіоактивного забруднення внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №106 від 23 липня 1991
року, а також розпорядженням Кабінету
Міністрів України №17 від 12 січня 1993
року, вказаний населений пункт
віднесено до зони гарантованого
добровільного відселення.

Згідно ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа

дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Статтею 100 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду,
якщо суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до суду поважними, про
що постановляється ухвала.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до
уваги дату звернення позивача до суду
із адміністративним позовом,
відсутність належних доказів, які
свідчили про поважність причин
пропуску строку звернення до суд,
колегія суддів приходить до висновку,
що позовні вимоги за період з 23 липня 1991
року по 20 січня 2011 року слід залишити
без розгляду.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до ст.37 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
громадянам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, зокрема у зоні
гарантованого добровільного
відселення виплачується щомісячна
грошова допомога у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства у
розмірі 40 процентів від мінімальної
заробітної плати.

Всупереч вимогам статті 37 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
нарахування та виплату позивачу
грошової допомоги у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства
проведено у фіксованому розмірі,
визначеному постановою Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року №
836 «Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не в
кратному відношенні до мінімальної
заробітної плати, як того вимагає
вказаний Закон.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності нормативно -
правового акта Конституції України,
закону України, міжнародному договору,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції зробив вірний висновок, що
при визначенні розміру грошової
допомоги позивачеві застосуванню
підлягають положення статті 37 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а не вказаної вище постанови Кабінету
Міністрів України, яка істотно звужує
обсяг встановлених законом прав.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку що позовні
вимоги щодо нарахування і виплати
щомісячної грошової допомоги у зв'язку
з обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства у
розмірі 40 процентів від мінімальної
заробітної плати підлягають до
задоволення за період із 21 січня 2011
року.

Згідно із ст. 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
громадянам, які працюють на територіях
радіоактивного забруднення - в зоні
гарантованого добровільного
відселення передбачена доплата в
розмірі двох мінімальної заробітної
плати.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 20 вересня 2005 року №936 затверджено
Порядок використання коштів
державного бюджету для виконання
програм, пов'язаних із соціальним
захистом громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
який визначає механізм використання,
обліку, звітності і контролю за
використанням коштів державного
бюджету для виконання програм,
пов'язаних із соціальним захистом
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, головним
розпорядником яких є Мінпраці.

Відповідно до п. 5 Порядку, соціальні
доплати, передбачені ст. 39 Закону «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
проводяться за місцем основної роботи
(служби) громадян підприємствами,
установами, організаціями відповідно
до розрахункових даних, поданих до
уповноваженого органу за формою,
затвердженою Мінпраці.

Положеннями п. 6 Порядку передбачено, що
підприємства реєструються
уповноваженим органом, для чого
подають не пізніше ніж за два місяці до
початку кожного бюджетного року
відомості про підприємство з
визначенням кількості постраждалих
осіб за категоріями отримувачів
компенсацій та допомоги певних видів
за формою, затвердженою Мінпраці, і
списки громадян із зазначенням
прізвища, імені та по батькові,
категорії, серії та номера посвідчення,
місця реєстрації, ідентифікаційного
номера. До 25 числа місяця, за який
здійснюється нарахування,
підприємства подають до
уповноваженого органу документи щодо
розрахункових витрат, пов'язаних з
виплатою компенсацій та допомоги
певних видів, за затвердженою Мінпраці
формою та реєстр отримувачів
компенсаційних виплат і допомоги
певних видів, де зазначаються прізвище,
ім'я та по батькові, категорія, номер
посвідчення, ідентифікаційний номер,
відомості про нараховані виплати, суму
компенсацій та вид допомоги. Керівники
підприємств несуть персональну
відповідальність за своєчасність
подання розрахункових документів до
уповноваженого органу та правильність
призначення і нарахування
компенсаційних виплат та допомоги
певних видів.

Уповноважений орган перевіряє,
реєструє, обліковує розрахунки та
подає органам Державного казначейства
платіжні документи для здійснення
відповідних видатків, що провадяться в
установленому законодавством порядку.

У зв'язку з тим, що Управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації не здійснює виплату
оспорюваної доплати, а лише перевіряє,
проводить реєстрацію та облік
розрахунку підприємства, установи,
організації, де працює позивач, та
подає органу Державного казначейства
платіжні документи для здійснення
видатків для виплати доплати згідно ст.
39 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», відповідач не може
відповідати за вимогами позивача у цій
частині. У зв'язку з цим в задоволенні
позову ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації щодо нарахування та
виплати позивачу, як працюючому
пенсіонеру, доплати, передбаченої ст. 39
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» слід відмовити.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто ухваленим
відповідно до норм матеріального права
з дотриманням процесуальних норм, та на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи.

Колегія суддів апеляційного суду з
урахуванням встановлених судом
обставин справи та доказів, вважає, що
суд першої інстанції, викладаючи у
оскаржуваному судовому рішенні
висновок щодо обґрунтованості та
підставності вимог позивача, не
дотримався вищезазначених вимог.

Відповідно до ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування судового
рішення та ухвалення нового рішення є,
зокрема, порушення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Виходячи із змісту вищевказаних статей
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що доводи апеляційної
скарги дають підстави для висновку про
порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Тому, постанову суду першої інстанції
в частині задоволення позовних вимог
слід скасувати та прийняти в цій
частині нову постанову, якою позовні
вимоги задовольнити частково. В решті
прийнятого рішення постанову суду
першої інстанції слід залишити без
змін.

Керуючись ст. ст. 159, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Любешівського районного
суду Волинської області від 02
листопада 2011 року по справі №2а - 3395/11 в
частині задоволення позовних вимог
скасувати та прийняти у цій частині
нову постанову, якою адміністративний
позов задовольнити частково.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації здійснити нарахування
та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги в
зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого
виробництва та особистого підсобного
господарства у розмірі 40 % від
мінімальної заробітної плати за період
із 21 січня 2011 року відповідно до ст. 37
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з урахуванням проведених
виплат.

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації щодо нарахування та
виплати доплати, передбаченої ст. 39
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» відмовити.

В решті постанову Любешівського
районного суду Волинської області від
02 листопада 2011 року по справі №2а - 3395/11 -
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
постанови особам, які беруть участь у
справі, і може бути оскаржена протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
В. В. Клюба

Судді:
Р. В. Кухтей

Р. Б. Хобор