Справа № 0870/9880/12
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року м. Київ
К/800/9886/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Маринчак Н.Є.

Муравйова О.В.

за участю секретаря:
Іванова Д.О.

представників:

позивача: Сергач К.О.

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 11.12.2012 року

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 04.02.2014 року

у справі № 0870/9880/12

за позовомПублічного акціонерного
товариства «Запорізька кондитерська
фабрика»доДержавної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Запоріжжя Державної податкової служби
провизнання неправомірними дій та
скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Запорізька кондитерська фабрика»
(далі по тексту - позивач, ПАТ
«Запорізька кондитерська фабрика»)
звернулось з позовом до Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Запоріжжя Державної
податкової служби (далі по тексту -
відповідач, ДПІ) про визнання
неправомірними дій та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 11.12.2012 року
адміністративний позов з урахуванням
уточнених позовних вимог задоволено,
скасовано податкове
повідомлення-рішення від 03.10.2012 року №
.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 04.02.2014 року апеляційну скаргу ДПІ
залишено без задоволення, а рішення
суду першої інстанції - без змін.

Відповідач, не погоджуючись з
вищевказаними рішеннями судів першої
та апеляційної інстанцій, оскаржив їх у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та прийняти
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

У запереченні на касаційну скаргу ПАТ
«Запорізька кондитерська фабрика»,
посилаючись на те, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального та
процесуального права, просить
касаційну скаргу ДПІ залишити без
задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представника позивача, дослідивши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, суд касаційної
інстанції дійшов висновку щодо
наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ проведено
позапланову перевірку ПАТ «Запорізька
кондитерська фабрика» з питання
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування ПДВ у
зменшення податкових зобов'язань з ПДВ
наступних звітних (податкових)
періодів за серпень 2008 року,
січень-квітень 2010 року та березень 2011
року, за результатами якої складено акт
від 21.09.2012 року №105/22-12/00382094.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено п. 1.8 ст. 1, пп. 7.4.1, пп.
7.4.5 пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» та 198.3 ст.
198, пп. 200.1, пп. 200.3, пп. 200.4 ст. 200
Податкового кодексу України, завищено
заявлену суму бюджетного
відшкодування ПДВ у зменшення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у розмірі 1 747 405,00 грн.

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, ДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення від 03.10.2012 року
№, яким ПАТ «Запорізька
кондитерська фабрика» зменшено суму
бюджетного відшкодування (у тому числі
заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) з податку на додану вартість
у розмірі 1 747 405 грн. та нараховано
штрафну санкцію у розмірі 1 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали необґрунтованими такі
висновки податкового органу, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» (який був чинний на момент
виникнення спірних правовідносин)
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» (який
був чинний на момент виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що
не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» (який
був чинний на момент виникнення
спірних правовідносин), сума податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Відповідно до вимог п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України (в
редакції, чинній на час спірних
правовідносин) податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. 200.1. ст. 200 ПК
України сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно п. п. 200.3. ст. 200 ПК України при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 ст. 200 ПК
Українипередбачено, що якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Як вбачається з матеріалів справи, та
було встановлено судами попередніх
інстанцій, у січні-квітні 2010 року ПАТ
«Запорізька кондитерська фабрика»
отримало право на бюджетне
відшкодування щодо від'ємного значення
ПДВ, що виникло у грудні 2009 року та
січні-березні 2010 року, у розмірі 749 234,00
грн.

Сума податку, що підлягає бюджетному
відшкодуванню за січень-квітень 2010
року, була визначена як від'ємне
значення між податковими
зобов'язаннями та податковим кредитом
за грудень 2009 року та січень-березень
2010 року і становила 749 234,00 грн.

Податковий борг з ПДВ у позивача був
відсутній, отже, вся сума від'ємного
значення була зарахована до складу
податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду - у
січні-квітні 2010 року в сумі 749 234,00 грн.

За результатами позапланових виїзних
перевірок ПАТ «Запорізька
кондитерська фабрика» з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування ПДВ у
зменшення податкових зобов'язань з ПДВ
наступних податкових періодів за
січень-квітень 2010 року, яка виникла за
рахунок від'ємного значення з ПДВ, що
декларувалось в періодах з грудня 2009
року та січня-березня 2010 року, ДПІ
порушень не встановлено, про що були
складені відповідні довідки:

- від 19.04.2010 року № 128/08-04/00382094 (січень 2010
року);

- від 14.05.2010 року № 150/08-04/00382094 (лютий 2010
року);

- від 16.06.2010 року № 208/08-04/00382094 (березень
2010 року);

- від 14.07.2010 року № 255/08-04/00382094 (квітень 2010
року).

Таким чином, оскільки податковий борг з
ПДВ у позивача був відсутній, сума
від'ємного значення була зарахована до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду - у
березні 2011 року.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем, при
зменшенні позивачу податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у розмірі 1 747 405,00 грн., за
період січень-квітень 2010 року та
березень 2011 року, брались до уваги
висновки результатів зустрічних
перевірок контрагентів, суми податку
на додану вартість, за угодами з якими
не враховувались при розрахунку
податкового кредиту за попередні
податкові періоди.

З матеріалів справи вбачається, що за
результатами зустрічних перевірок
контрагентів щодо підтвердження
господарських відносин з ПАТ
«Запорізька кондитерська фабрика», ДПІ
документально підтверджено реальність
здійснення господарських відносин
позивача з його контрагентами, за
вищевказаний період та підтверджено їх
вид, обсяг, розрахунки.

Таким чином, висновки ДПІ про завищення
позивачем суми бюджетного
відшкодування ПДВ у зменшення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість є необґрунтованими.

Колегія суддів приходить до висновку,
що саме за вищевказаних обставин
справи, суди першої та апеляційної
інстанцій вірно застосували норми
матеріального права, отже, прийняте
податковим органом спірне рішення є
неправомірним.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

В свою чергу, доводи касаційної скарги
не відповідають фактичним обставинам
справи та спростовуються
вищезазначеними нормами права, отже,
відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Запорізького
окружного адміністративного суду від
11.12.2012 року та ухвала
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 04.02.2014 року
залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області
залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 11.12.2012 року
та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 04.02.2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
Н.Є. Маринчак О.В. Муравйов