Справа № 2а-2547/11
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 р.
Справа № 60694/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Заверухи О.Б.,

суддів -
Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 18 квітня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
голови Петриківської сільської ради
Тернопільського району Тернопільської
області ОСОБА_1 про зобов'язання
вчинити дії та стягнення матеріальної
шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

25.01.2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до голови Петриківської
сільської ради Тернопільського району
Тернопільської області ОСОБА_1 в якому,
з урахуванням заяви про зміну позовних
вимог, просив зобов'язати відповідача
підписати Державний акт на право
власності на земельну ділянку площею 0,
0250 га серії ЯЛ № 390396 виданий на ім'я
позивача та стягнути з відповідача
матеріальну шкоду в сумі 2500 грн. за
оплату адвоката.

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 18 квітня 2011 року
адміністративний позов задоволено
частково. Зобов'язано Петриківського
сільського голову Тернопільського
району Тернопільської області
підписати Державний акт серії ЯЛ № 390376
на право власності на земельну ділянку
площею 0, 0250 га ОСОБА_2. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вищенаведеною
постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нову
постанову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що оскаржувана постанова є
незаконною та необґрунтованою,
оскільки суд першої інстанції порушив
норми матеріального і процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, а висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Постанова в частині відмови в
задоволенні позову не оскаржена, тому
відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України в
апеляційному порядку не
переглядається.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
рішенням Петриківської сільської ради
Тернопільського району Тернопільської
області № 1837 від 19.10.2010 року передано у
власність ОСОБА_2 земельну ділянку
загальною площею 0, 0250 га, яка
знаходиться в с. Петриків
Тернопільського району для ведення
особистого селянського господарства
та зобов'язано оформити Державний акт
на право власності на землю
ОСОБА_2(а.с.5).

22.12.2010 року ОСОБА_2 видано Державний акт
серії ЯЛ № 390376 на право власності на
земельну ділянку площею 0, 0250 га у с.
Петриків Тернопільського району, за
підписом начальника управління
Держкомзему у Тернопільському районі
Тернопільської області, але на акті
підпис голови Петриківської сільської
ради відсутній(а.с.4).

Позивач 04.01.2011 року звернувся із заявою
до сільського голови с. Петриків ОСОБА_1
про підписання та скріплення печаткою
державного акту про право власності на
земельну ділянку загальною площею 0, 250
га серії ЯЛ № 390376(а.с.14).

Однак, позивачу відмовлено, оскільки
даний державний акт не може бути
засвідчений сільською радою через
невідповідність рішенню сільської
ради.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції, виходив з того, що
відповідач, не підписуючи державний
акт, припустився бездіяльності,
порушив права та законні інтереси
позивача, які підлягають захисту у
судовому порядку.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з наступних підстав.

Пунктом 1 Перехідних положень
Земельного кодексу України
установлено, що рішення про передачу
громадянам України безоплатно у
приватну власність земельних ділянок,
прийняті органами місцевого
самоврядування відповідно до Декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року "Про приватизацію
земельних ділянок", є підставою для
виготовлення та видачі цим громадянам
або їх спадкоємцям державних актів на
право власності на земельну ділянку за
технічною документацією щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку.

Пунктом 2.14 Інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 4 травня 1999 року N 43, (яка була чинна
на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що
державний акт на право власності на
земельну ділянку підписується
посадовими особами в такій
послідовності: начальник державного
органу земельних ресурсів, голова
органу місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи,
державний акт про право власності на
земельну ділянку серії ЯЛ № 390376
підписаний начальником Управління
Держкомзему у Тернопільському районі
Тернопільської області.

Законодавством, чинним на момент
виникнення спірних правовідносин,
голову сільської ради не наділено
будь-якими повноваженнями щодо
контролю правильності видачі
державного акту, як і не визначено
підстав для відмови підписувати
державні акти на право власності на
змелю.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

За вказаних обставин, позиція суду
першої інстанції щодо наявності ознак
протиправної бездіяльності
відповідача та, відповідно, наявності
підстав для задоволення позову, є
обґрунтованою.

Крім цього, суд апеляційної інстанції
не приймає до уваги посилання апелянта
на те, що позовні вимоги про
зобов'язання голову Петриківської
сільської ради ОСОБА_1 підписати
Державний акт на право власності на
земельну ділянку, є втручанням у
законну діяльність органу місцевого
самоврядування.

Повноваження суду при вирішенні справи
визначені статтею 162 КАС України.
Відповідно до пункту 2 частини першої
цієї норми у разі задоволення
адміністративного позову, суд може
ухвалити постанову про зобов'язання
відповідача вчинити певні дії. При
цьому, у випадку, коли закон встановлює
повноваження суб'єкта публічної влади
в імперативній формі, тобто його
діяльність чітко визначена законом, то
суд може зобов'язати відповідача
прийняти конкретне рішення чи вчинити
певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт
наділений дискреційними
повноваженнями, то суд може лише
вказати на виявлені порушення,
допущені при прийнятті оскаржуваного
рішення (дій), та зазначити норму
закону, яку відповідач повинен
застосувати при вчиненні певної дії
(прийнятті рішення) з урахуванням
встановлених судом обставин.

Згідно з Рекомендаціями Комітету
Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно
здійснення адміністративними органами
влади дискреційних повноважень,
прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на
316-й нараді, під дискреційними
повноваженнями слід розуміти
повноваження, які адміністративний
орган, приймаючи рішення, може
здійснювати з певною свободою розсуду,
тобто, коли такий орган може обирати з
кількох юридично допустимих рішень те,
яке він вважає найкращим за даних
обставин.

Отже, з наведеного вище, можна дійти
висновку, що коли закон встановлює
повноваження суб'єкта публічної влади
в імперативній формі, тобто його
діяльність чітко визначена законом, то
суд може зобов'язати відповідача
прийняти конкретне рішення чи вчинити
певну дію.

Європейський Суд з прав людини у своєму
Рішенні від 14.06.2007 по справі
«Свято-Михайлівська Парафія проти
України» наголошував, що «в
національному праві має бути засіб
юридичного захисту від свавільних
втручань органів державної влади в
права, гарантовані Конвенцією.
Визначення дискреційних повноважень,
якими наділені органи державної влади
в сфері основоположних прав, у спосіб,
що фактично робить ці повноваження
необмеженими, суперечило б принципу
верховенства права. Відповідно, закон
має чітко визначати межі повноважень
компетентних органів та чітко
визначати спосіб їх здійснення, беручи
до уваги легітимну мету засобу, який
розглядається, щоб гарантувати особі
адекватний захист від свавільного
втручання».

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 18 квітня 2011
року у справі № 2а-2547/11 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
О.Б. Заверуха

Судді:
О.М. Гінда

В.В. Ніколін