Справа № 2-а-944/11/2170
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2013-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2013 р.Справа № 2-а-944/11/2170

Категорія: 7.1 Головуючий в 1 інстанції:
Варняк С.О.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Кравця О.О.
Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Цюрупинської районної
санітарно-епідеміологічної станції на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 23 червня 2011
року по справі за позовом колективного
підприємства «Алмаз» до Цюрупинської
районної санітарно-епідеміологічної
станції про визнання дій
протиправними, зобов'язання надати
дозвіл на відновлення роботи, визнання
нечинним рішення про анулювання
висновку державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
на функціонування хлібопекарні, -

ВСТАНОВИВ:

Цюрупинська районна
санітарно-епідеміологічна станція
подала апеляційну скаргу на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 23 червня 2011
року, в якій просить скасувати
оскаржену постанову та ухвалити нову,
якою відмовити у задоволенні
адміністративного позову.

Постановою від 23 червня 2011 року
Херсонський окружний адміністративний
суд частково задовольнив
адміністративний позов колективного
підприємства «Алмаз»:

- визнав протиправними дії відповідача
по відмові визнати вимоги пунктів № 1-3,5
Припису від 31.03.2009 року такими, що не
належать до компетенції Головного
державного санітарного лікаря
Цюрупинського району;

- визнав протиправними дії відповідача
по відмові визнати вимоги пунктів № 4,7,8
Припису від 31.03.2009 року такими, що є
безпідставними;

- визнав протиправними дії відповідача
по відмові визнати вимоги пункту № 6
Припису від 31.03.2009 року такою, що є
виконаною;

- визнав протиправними дії, щодо не
надання дозволу на поновлення робіт
позивачем та зобов'язав Цюрупинську
районну санітарно-епідеміологічну
станцію надати дозвіл на відновлення
роботи колективному підприємству
«Алмаз»;

- визнав нечинним рішення відповідача
щодо анулювання Висновку державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
№ 02/3-751 від 29.09.2006 року на
функціонування хлібопекарні.

Вимоги апеляційної скарги
апелянт обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Колективне підприємство «Алмаз»
надало письмову заперечення на
апеляційну скаргу, в яких з посиланням
на дотримання судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права просить апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а оскаржену
постанову - без змін.

Ухвалюючи постанову про часткове
задоволення адміністративного позову
суд першої інстанції встановив, 25
березня 2009 року посадовими особами
Цюрупинської районної
санітарно-епідеміологічної станції
Іванько О.В., Патріною С.І., проведено
планову перевірку - обстеження об'єкта
колективного підприємства «Алмаз» з
питань дотримання вимог санітарних
норм та правил. За результатами
перевірки складений акт
санітарно-епідеміологічного
обстеження об'єкта від 25 березня 2009
року (а.с. 13-14).

31 березня 2009 року головний державний
санітарний лікар Цюрупинського району
ОСОБА_3 виніс припис № 02-3/191 «Про
усунення недоліків
санітарно-технічного та
санітарно-гігієнічного стану
хлібопекарні» (а.с. 15) та постанову про
застосування
адміністративно-запобіжних заходів за
порушення санітарного законодавства
від 31 березня 2009 року № 02-3/22 (а.с. 16).

Листом від 27 січня 2011 року № 25 позивач
направив на ім'я відповідача «Заяву про
виконання вимог припису головного
державного санітарного лікаря
Цюрупинського району ОСОБА_3 від 31.03.09 р.
№ 02/3-191 «Про усунення недоліків
санітарно-технічного та санітарно -
гігієнічного стану хлібопекарні» (а.с.
23-25).

03 лютого 2011 року головний державний
санітарний лікар Цюрупинського району
ОСОБА_3 надіслав лист-відповідь №
02-3/22-157 (а.с. 27) та лист № 02-3/22-57 (а.с. 28) про
анулювання висновку, а 10 лютого 2011 року
лист-відповідь від № 02-3/22-157 (а.с. 29-30).

Суд першої інстанції встановив, що
пунктами 1,2,3 припису від 31 березня 2009 р.
(а.с. 15) позивача зобов'язано замовити
проектно-кошторисну документацію на
реконструкцію приміщень під
хлібопекарню та узгодити проект у
встановленому законом порядку;
провести реконструкцію приміщень
згідно узгодженого проекту; здати
об'єкт в експлуатацію державній
технічній комісії.

У листі від 27.01.2011р. № 25 позивач
звернувся до головного державного
санітарного лікаря Цюрупинського
району ОСОБА_3 про встановлення
відсутності компетенції (повноважень)
останнього та безпідставності в
пред'явленні таких вимог.

Також суд першої інстанції встановив,
що відповідно до договору від 10 березня
2008 № 2/0 позивач орендує у громадянина
ОСОБА_4 приміщення, що належить
останньому на праві приватної
власності, за адресою: АДРЕСА_1, в якому
розташовані виробничі потужності КП
«Алмаз» (а.с. 75, 76, 77, 78, 79-80, 81).

Оскільки за період виробничої
діяльності, який перевірявся, КП
«Алмаз» використовувало орендовані
приміщення без права на проведення їх
реконструкції, з урахуванням приписів
ст. 15 Закону України «Про забезпечення
санітарного та епідемічного
благополуччя населення», відповідно до
якої повноваження органів державної CEC
мають бути спрямовані лише на ті
підприємства, які фактично провадять
проектування, розміщення, будівництво,
реконструкцію та технічне
переобладнання виробничих об'єктів і
споруд, суд першої інстанції дійшов
висновку, що відповідач повинен був
врахувати доводи позивача, які він
виклав в листі від 27.01.2011р. № 25 про те, що
в пунктах 1,2,3 припису від 31.03.2009 р. №
02-3/191 відповідач вийшов за межі
встановлених законом повноважень, що є
підставою для задоволення вимог
позивача.

Також пунктом 4 припису від 31 березня 2009
р. № 02-3/191 позивача зобов'язано отримати
експлуатаційний дозвіл на
функціонування хлібопекарні. Проте цех
борошняних виробів за адресою АДРЕСА_1,
який орендує позивач, був самостійно
переобладнано громадянином ОСОБА_4, та
рішенням Цюрупинського районного суду
Херсонської області від 01.02.2011 року за
ОСОБА_4 визнано право власності на
новостворене нерухоме майно у вигляді
прибудови - кафе-магазину площею 59,1 м2,
прибудову - склад площею 22,7 м2, та
переобладнане приміщення складу в цех
борошняних виробів, які розташовані у
АДРЕСА_1 (а.с. 95).

Оскільки позивачем укладений договір
оренди приміщення цеху борошняних
виробів з громадянином ОСОБА_4 суд
першої інстанції дійшов висновку, що
відповідач повинен був врахувати
доводи позивача, про те, що вимога п.4
припису від 31.03.2009 р. є безпідставною, у
зв'язку з чим позивач не потребує
отримання експлуатаційного дозволу.

Також суд першої інстанції встановив,
що пунктом 5 припису від 31 березня 2009 р.
№ 02-3/191 позивача зобов'язано
забезпечити підключення підприємства
до мереж централізованого
водопостачання та водовідведення,
проте відповідно до договорів оренди
приміщення цеху борошняних виробів до
складу орендної плати входить оплата
за показниками вимірювальних приладів,
пропорційно до розміру орендованих
площ до загальної площі будівлі і з
обліком часу роботи приладів, що
споживають електроенергію, та
устаткування, систем газо-тепло-,
водопостачання.

За таких обставин суд першої інстанції
встановив, що відповідач повинен був
врахувати доводи позивача, які він
виклав в листі від 27.01.2011р. № 25 про те, що
вимога п.5 припису від 31.03.2009 р. про
забезпечення підключення підприємства
до мереж централізованого
водопостачання, є висунутою
безпідставно.

Також суд першої інстанції встановив,
що пунктом 6 припису від 31.03.2009 р. № 02-3/191
позивача зобов'язано провести поточний
ремонт приміщень хлібопекарні Про
виконання зазначеного пункту вимоги
КП «Алмаз» повідомило відповідача
листом від 27.01.2011р. № 25.

Проведення поточного ремонту
підтверджено матеріалами справи:
наказом директора КП «Алмаз» від 02.04.2009
року № 17, про призупинення діяльності
підприємства на певний термін - на час
проведення поточного ремонту,
визначення особи відповідальної за
проведення зазначених робіт,
розрахунковими документи на придбання
будівельних матеріалів. При цьому суд
першої інстанції зауважив, що
відповідач не надав належних та
допустимих доказів, які б
спростовували доводи КП «Алмаз».

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов висновку, що відповідач повинен
був врахувати доводи позивача, які він
виклав в листі від 27.01.2011р. № 25 про те, що
вимога п.6 припису від 31.03.2009 р. про
проведення поточного ремонту
приміщень хлібопекарні є виконаною.

Пунктом 7,8 припису від 31.03.2009р. № 02-3/191
позивача зобов'язано, завести журнал
мийки і дезобробки автомашин та
обладнати продовольчий магазин, які
суд першої інстанції визнав
безпідставними, оскільки автомашини та
приміщення магазину не належать
позивачу та не використовується
позивачем, що також встановлено
постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2011 року по справі № 2-а-5057/10/2170 (а.с. 117-119).

Визнаючи протиправними дії щодо
анулювання "Висновку державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
№ 02/3-751" від 29.09.2006 року, суд першої
інстанції встановив, що
нормативно-правові акти які регулюють
порядок видачі та використання
висновку державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
на функціонування об'єкту, відсутня
можливість анулювання висновку
державної санітарно-епідеміологічної
експертизи на функціонування об'єкту,
отриманого підприємством, але
встановлений вичерпний перелік
обставин, в разі яких настає визнання
висновку державної СЕС недійсним, а
саме: у зв'язку із закінченням терміну
дії та за результатами повторної
державної санітарно-епідеміологічної
експертизи об'єкта, призначеної
головним державним санітарним лікарем
України, що визнає недійсними
попередні результати.

Сторони, належним чином повідомлені
про час та місце апеляційного розгляду
справи, у судове засідання не з'явились,
у зв'язку з чим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст.
197 КАС України справа розглянута в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не може
бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив та оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив правову природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Апеляційний суд погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
відсутності у відповідача повноважень
на пред'явлення КП «Алмаз» вимог,
викладених у пунктах, 1, 2, 3, 4, 5, 7, 8 вимоги
від 31.03.2009 р. № 02-3/191, оскільки КП «Алмаз»
є орендарем приміщень цеху за адресою:
АДРЕСА_1, в якому розташовані виробничі
потужності КП «Алмаз» (а.с. 75, 76, 77, 78, 79-80,
81), а тому не наділений повноваженнями
замовляти проектно-кошторисну
документацію на реконструкцію
приміщень під хлібопекарню та
узгоджувати проект у встановленому
законом порядку; проводити
реконструкцію приміщень згідно
узгодженого проекту; здавати об'єкт в
експлуатацію державній технічній
комісії; не наділений повноваженнями
отримувати експлуатаційний дозвіл на
функціонування хлібопекарні. Суд
першої інстанції правильно встановив,
що такі вимоги суперечать приписам ст.
15 Закону України «Про забезпечення
санітарного та епідемічного
благополуччя населення», та пунктів 1,4
статті 22 закону України «Про
безпечність та якість харчових
продуктів», пункту 4 статті 4-1 Закону
України «Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності» відповідно
до якого у разі надання на підставі
договору оренди чи інших договорів у
тимчасове користування приміщень та
обладнання за умови збереження виду
діяльності і стану цих приміщень та
обладнання від орендаря або іншого
користувача не вимагається отримання
документа дозвільного характеру на їх
використання (експлуатацію).

Умови договору оренди приміщення,
відповідно до яких до складу орендної
плати входить оплата за показниками
вимірювальних приладів, пропорційно до
розміру орендованих площ до загальної
площі будівлі і з обліком часу роботи
приладів, що споживають
електроенергію, та устаткування,
систем газо-тепло-, водопостачання, та
здійснення позивачем цих оплат,
повністю нівелюють вимоги відповідача
щодо зобов'язання КП «Алмаз»
забезпечити підключення підприємства
до мереж централізованого
водопостачання та водовідведення.

Не спростовують доводи апеляційної
скарги і висновків суду першої
інстанції щодо виконання КП «Алмаз»
приписів п. 6 вимоги щодо здійснення
поточного ремонту.

Оскільки порядок видачі та
використання Висновку державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
на функціонування об'єкту визначено
Законом України «Про забезпечення
санітарного та епідемічного
благополуччя населення», та
безпосередньо Наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 9 жовтня 2000
року N 247 «Про затвердження Тимчасового
порядку проведення державної
санітарно-гігієнічної експертизи»
(пункт 9), що зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 10 січня
2001 р. за N 4/5195, та ці нормативно-правові
акти не передбачають можливості
анулювання висновку державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
на функціонування об'єкту, отриманого
підприємством, а лише встановлюють
вичерпний перелік обставин, в разі яких
настає визнання висновку державної СЕС
недійсним, а саме: у зв'язку із
закінченням терміну дії та за
результатами повторної державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
об'єкта, призначеної головним
державним санітарним лікарем України,
що визнає недійсними попередні
результати, апеляційний суд
погоджується з доводами суду першої
інстанції щодо наявності правових
підстав для визнання нечинним рішення
відповідача щодо анулювання Висновку
державної санітарно-епідеміологічної
експертизи № 02/3-751 від 29.09.2006 року на
функціонування хлібопекарні.

Визнання у судовому порядку вимог
такими, що пред'явлені з перевищенням
повноважень, такими, що пред'явлені
безпідставно, та такими що є
виконаними, відсутність доказів
негативного впливу об'єктів позивача
на здоров'я людей, автоматично
відновлює право позивача на поновлення
робіт, внаслідок чого суд першої
інстанції правильно відмовив у
задоволені вимог про визнання дій
відповідача, щодо не надання дозволу на
поновлення робіт позивачем такими, що
перешкоджають здійсненню останнім
підприємницької діяльності, оскільки
такі вимоги є неналежним засобом
захисту порушеного права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли
свого підтвердження при апеляційному
розгляді справи та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС
України, апеляційна скарга має бути
залишена без задоволення, а оскаржена
постанова - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції
Украйни, ст. ст. 2, 11, 69-71, 195, п. 2 ч. 1 ст. 197,
п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч. 5 с. 254
КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Цюрупинської
районної санітарно-епідеміологічної
станції залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 23 червня 2011
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя
С.Д Домусчі

суддя
О.О.Кравець

суддя
Л.П.Шеметенко