Справа № 810/4630/14
Суддя: Шостак О.О.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4630/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Шостак О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

16 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Шостака О.О.,

суддів:
Мамчура Я.С., І.Л. Желтобрюх.

при секретарі:
Лебедєвій Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві, апеляційну скаргу
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від «
15» серпня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Приватного
акціонерного товариства «Меліоратор»
до Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до Ірпінської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області у якому просив
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 15.11.2010 №
/0 та №/0.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 15.08.2014 року
адміністративний позов було
задоволено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими
рішеннями, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду від 15.08.2014 року та
прийняте нове рішення, яким відмовити в
задоволені позову в повному обсязі.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом
першої інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області - залишити без задоволення, а
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 15.08.2014 року -
без змін, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як було встановлено судом першої
інстанції, на підставі направлень від
30.09.2010 №291, від 14.10.2010 №304 згідно з
пунктами 1, 2, 4 статті 11№ Закону України
"Про державну податкову службу в
Україні" від 04.12.1990 №509-ХІІ посадовими
особами відповідача проведено планову
виїзну перевірку ПАТ „Меліоратор" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2008 по
30.06.2010.

За результатами перевірки складено акт
від 01.11.2010 №2025/23-2/01037229. Згідно з Актом
перевірки податковий орган дійшов
висновку, що в порушення п. 1.32 ст. 1, п. 5.1,
п.п. 5.2.1 п.5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" від 28 грудня 1994 року N
334/94-ВР позивачем включено до складу
валових витрат витрати, по яким не
підтверджено зв'язок з веденням
господарської діяльності, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення та
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку на суму 1 985
043,07 грн. в т.ч. за 4 кв. 2008 року у сумі - 1 985
043,07 грн.

На підставі Акту перевірки податковим
органом прийнято податкові
повідомлення-рішення від 15.11.2010 №
/0 та №/0.

Не погоджуючись із вищевикладеними
обставинами, позивач звернувся до суду
з відповідним позовом.

Київський окружний адміністративний
суд прийшов до висновку про
необхідність задовольнити позовні
вимоги.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Податковим повідомленням-рішенням від
15.11.2010 №/0 за порушення позивачем
п. 1.32 ст. 1, п. 5.1, пп. 5.2.1. п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3
ст. Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
"податок на прибуток підприємств" у
розмірі 992 522,00 грн., з яких 496 261,00 грн. -
основний платіж, штрафні (фінансові)
санкції - 496 261,00 грн. Сума основного
платежу становить 25% від 1985 043,07 грн. -
донарахований податок на прибуток
підприємства. Розмір штрафних санкцій
відповідає розміру 100 % донарахованого
основного платежу на підставі
підпунктів 17.1.3 та 17.1.6 пункту 17.1 ст. 17
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" від 21 грудня 2000 року № 2181-III.

Податковим повідомленням-рішенням від
15.11.2010 №/0 за порушення позивачем
пп. 7.2.1, пп. 7.2.4, 7.2.6 п. 7.2, 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України "Про податок на додану
вартість" від 03.04.1997 №168/97-ВР визначено
суму податкового зобов'язання за
платежем "податок на додану вартість" у
розмірі 685 515,00 грн., з яких 457 010,00 грн. -
основний платіж, штрафні (фінансові)
санкції - 228 505,00 грн. Сума основного
платежу складається з 20% від 1 985 043,07 грн.
(п. 6.1 ст. 6 Закону України "Про податок на
додану вартість"), тобто 397 008,00 грн., та 60
002,00 грн. - сума ПДВ за податковою
накладною №235 від 30.12.2008. Розмір
штрафних санкцій відповідає розміру 50 %
донарахованого основного платежу на
підставі підпункту 17.1.3 пункту 17.1 ст. 17
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами".

Крім того, судом встановлено, що, не
погоджуючись з прийнятими податковими
повідомленнями-рішеннями, позивач
оскаржував їх в адміністративному
порядку.

Так, 25.11.2010 Товариством до Ірпінської
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Київській
області подано скаргу №256 на податкові
повідомлення-рішення від 15.11.2010 №
/0 та №/0. Рішенням про
результати розгляду скарги від 21.01.2011
№93/10/25-0 відповідач залишив скаргу без
задоволення, а оскаржувані рішення без
змін.

03.02.2011 позивачем подано скаргу №31 на
податкові повідомлення-рішення та
рішення за результатами розгляду
первинної скарги до Державної
податкової адміністрації в Київській
області. Рішенням від 30.03.2011
№735/10/25-017/39-365 ДПА в Київській області
залишила повторну скаргу без
задоволення, а оскаржувані рішення без
змін.

15.04.2011 позивачем подано скаргу №110 на
податкові повідомлення-рішення та
рішення за результатами розгляду
повторної скарги до Державної
податкової адміністрації України.
Рішенням від 20.06.2011 №11394/6/25-0115 ДПА
України залишила повторну скаргу без
задоволення, а оскаржувані рішення без
змін.

Не погоджуючись з результатами
оскарження податкових
повідомлень-рішень в
адміністративному порядку, позивач
звернувся до суду.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов
висновку, що предметом дослідження у
даній справі є правомірність включення
до валових витрат Товариства за 4
квартал 2008 року витрат у сумі 1 985
043,07 грн. по взаємовідносинах з ТОВ
"Континент-Торг ЛТД", ТОВ "Гефест-Буд" та
ТОВ "Компанія "Афіна", а також
формування податкового кредиту з ПДВ
на підставі податкової накладної №235
від 30.12.2008, виданої ТОВ „НВФ
„Союзбудмодуль".

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами, суд виходив з наступного.

На момент виникнення спірних
правовідносин порядок нарахування,
сплати та визначення штрафних
(фінансових) санкцій з податку на
прибуток підприємств та податку на
додану вартість було врегульовано
Законом України "Про оподаткування
прибутку підприємств", Законом України
"Про податок на додану вартість",
Законом України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами".

Так, відповідно до п. 1.32 ст. 1 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" господарська діяльність -
будь-яка діяльність особи, направлена
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою. Під безпосередньою участю
слід розуміти зазначену діяльність
особи через свої постійні
представництва, філіали, відділення,
інші відокремлені підрозділи, а також
через довірену особу, агента або
будь-яку іншу особу, яка діє від імені
та на користь першої особи.

Відповідно до підпункту 2.1.1 п. 2.1 ст. 2
цього Закону платниками податку є з
числа резидентів - суб'єкти
господарської діяльності, бюджетні,
громадські та інші підприємства,
установи та організації, які
здійснюють діяльність, спрямовану на
отримання прибутку як на території
України, так і за її межами.

Пунктом 5.1 ст. 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
встановлено, що валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці.

Відповідно до підпункту 5.3.9 п. 5.3 ст.5
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" не підлягає
включенню до складу валових витрат
витрати, по яким не підтверджено
зв'язок з веденням господарської
діяльності, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами
обов'язковість ведення та зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Пункт 10.1 ст. 10 вказаного Закону
визначав, що прибуток платників
податку, включаючи підприємства,
засновані на власності окремої
фізичної особи, оподатковується за
ставкою 25 відсотків до об'єкта
оподаткування.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 4.1 Закону
України "Про податок на додану
вартість"база оподаткування операції з
поставки товарів (послуг) визначається
виходячи з їх договірної (контрактної)
вартості, визначеної за вільними
цінами, але не нижче за звичайні ціни.

Згідно з підпунктом 7.2.1 п 7.2 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" платник податку зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну, що
має містити зазначені окремими
рядками:

в) повну або скорочену назву, зазначену
у статутних документах юридичної

особи або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник

податку на додану вартість;

г) податковий номер платника податку
(продавця та покупця);

д) місце розташування юридичної особи
або місце податкової адреси фізичної

особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість.

Відповідно до підпункту 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 ст.
Закону України "Про податок на додану
вартість" право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Підпунктом 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість"
визначено, що податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 7.4.1 п. 7.4. ст. 7
Закону України "Про податок на додану
вартість" податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пункт 6.1 ст.6 даного Закону визначав, що
об'єкти оподаткування, визначені
статтею 3 цього Закону, за винятком
операцій, звільнених від
оподаткування, та операцій, до яких
застосовується нульова ставка згідно з
цим Законом, оподатковуються за
ставкою 20 відсотків.

Підпунктом 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України
"Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами"
визначалося, що контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
податкового зобов'язання платника
податків у разі якщо платник податків
не подає у встановлені строки
податкову декларацію; дані
документальних перевірок результатів
діяльності платника податків свідчать
про заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, заявлених у
податкових деклараціях;

Підпункти 17.1.3 та 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 цього
Закону визначали, що у разі коли
контролюючий орган самостійно
донараховує суму податкового
зобов'язання платника податків за
підставами, викладеними у підпункті "б"
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього
Закону, такий платник податків
зобов'язаний сплатити штраф у розмірі
десяти відсотків від суми недоплати
(заниження суми податкового
зобов'язання) за кожний з податкових
періодів, установлених для такого
податку, збору (обов'язкового платежу),
починаючи з податкового періоду, на
який припадає така недоплата, та
закінчуючи податковим періодом, на
який припадає отримання таким
платником податків податкового
повідомлення від контролюючого органу,
але не більше п'ятдесяти відсотків
такої суми; у разі, якщо платник
податків декларує переоцінені або
недооцінені об'єкти оподаткування, що
призводить до заниження податкового
зобов'язання у великих розмірах, такий
платник податків додатково до штрафів,
визначених цим пунктом, за наявності
підстав для їх накладення сплачує
штраф у розмірі п'ятдесяти відсотків
від суми недоплати.

Судом встановлено, що на підставі
договору ТОВ „Гефест-Буд" виписано:

- акт приймання виконаних підрядних
робіт б/н (за грудень 2008) на суму 350 980,80
грн. в т. ч. ПДВ - 58 496,80 грн.;

- видаткову накладну №30/12-10 від 30.12.2008 на
суму 144 672,00 грн. в т. ч. ПДВ-24 112,00 грн.;

- податкову накладну №186 від 30.12.2008 на
суму 350 980,80 грн. в т. ч. ПДВ -58 496,80 грн.;

- податкову накладну №187 від 30.12.2008 на
суму 144 672,00 грн. в т. ч. ПДВ -24 112,00 грн.

Таким чином, сума отриманих ПАТ
„Меліоратор" згідно з вказаними
документами товарів і робіт від
постачальника ТОВ "Гефест - Буд" у 4
кварталі 2008 року становить 485 123, 38 грн.,
де 82 608,80 грн. - сума сплаченого ПДВ,
оскільки на суму 10 529,42 грн. проведено
взаємозалік.

З огляду на наведене, суд зазначає, що
підставою для нарахування позивачу
податкових зобов'язань слугували
висновки перевіряючи про безпідставне
формування позивачем складу валових
витрат та податкового кредиту за
результатами господарських операцій з
його контрагентами, однак правочини
настання наслідків є нікчемними та
доводи фізичної особи, яка не брала
особисто участі у господарській
діяльності, а лише підписувала
документи, підтверджує, податкові
зобов'язання щодо позивача є
протиправними.

Разом з цим, податковим органом не було
враховане добросовісність позивача, як
платника податків, яка заключається у
відповідності щодо здійснення
господарської діяльності, а також не
було досліджено обставин виконання
господарських операцій та не було
доведено участі контрагентів відносно
незаконних операцій, які вони
здійснювали.

Враховуючи викладене, податкові
повідомлення-рішення від 15.11.2010№
/0, № /0 - є протиправними
і підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам та
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.
В зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області - залишити без задоволення, а
постанову Київського окружного
адміністративного суду від « 15» серпня
2014 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

В задоволені апеляційної скарги
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області - відмовити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від « 15» серпня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до вимог ч. 2 ст. 212 КАС
України та може бути оскаржена в
двадцятиденний термін шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Шостак

Судді Я.С. Мамчур

І.Л. Желтобрюх

.

Головуючий суддя
Шостак О.О.

Судді:
Мамчур Я.С

Желтобрюх І.Л.