Справа № К/9991/15733/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/15733/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Галицького відділу соціального
захисту Управління соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради про
стягнення грошової допомоги на
оздоровлення та одноразової
компенсації, за касаційною скаргою
Галицького відділу соціального
захисту Управління соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20 січня 2011
року,-

у с т а н о в и л а :

У січні 2009 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Галицького відділу
соціального захисту Управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради про визнання дій
протиправними та зобов'язання
здійснити перерахунок та виплату
одноразової компенсації та щорічної
допомоги на оздоровлення у
відповідності до статті 48 Закону
України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі Закон
№ 796-ХІІ), за період з 2008 по 2009 роки.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що у
період з 2008 року по 2009 рік щорічна
допомога на оздоровлення, а у 2008 році
одноразова компенсація, йому
виплачувались у розмірі, меншому ніж
встановлено статтею 48 Закону України
від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі Закон
№ 796-ХІІ), у зв'язку з чим він звернувся
до відповідача із заявами про
перерахунок вказаних виплат, однак в їх
задоволенні відмовлено.

Вважаючи це порушенням своїх прав
ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Галицького районного суду
м. Львова від 16 вересня 2009 року, позов
задоволено частково та зобов'язано
відповідача здійснити позивачу
перерахунок та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення за період з 2008
року по 2009 рік та одноразової
компенсації у розмірах, передбачених
статтею 48 Закону № 796-ХІІ.

Оскаржуваною постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 20 січня 2011 року рішення суду першої
інстанції, в частині задоволених
позовних вимог, скасовано і ухвалено
нове, яким позов задоволено частково,
зобов'язано відповідача здійснити
позивачу перерахунок та виплату
щорічної допомоги на оздоровлення за
2008 рік. В решті рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, в частині
задоволених позовних вимог, просить
ухвалене ним рішення, в цій частині,
скасувати та відмовити у позові.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд виходив з
того, що відповідач здійснював виплату
допомоги на оздоровлення у 2008 році,
в порушення вимог статті 48 Закону №
796-ХІІ, у розмірі, встановленому
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 року № 562 «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі
Постанова № 562).

Проте до такого висновку суди частково
дійшли без з'ясування дійсних прав та
обов'язків сторін, в порушення норм
матеріального і процесуального права з
таких підстав.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

А згідно приписів частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_4 є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1 категорії, 2-ї групи, а з 30 грудня 2008
року 1-ї групи інвалідності у зв'язку з
захворюванням, пов'язаним з
ліквідацією наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС.

Позивачу в 2008 році здійснювалась
виплата допомоги на оздоровлення у
розмірі, встановленому постановою КМУ
№ 562.

Так, згідно з положеннями абзацу 1
частини 4 статті 48 Закону № 796-ХІІ
(у редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
інвалідам I і II групи в розмірі - п'ять
мінімальних заробітних плат.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 562 було установлено, що інвалідам I і II
групи щорічна допомога на оздоровлення
виплачується у розмірі 120 гривень, який
не відповідав розміру, встановленому
Законом № 796-ХІІ.

Вихідним критерієм обрахунку спірних
сум виплат відповідно до положень
статті 48 вказаного Закону виступала
мінімальна заробітна плата, розмір
якої на 2008 рік Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI (далі Закон № 107-VI).

Підпунктом 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
№ 107-VI статтю 48 Закону № 796-ХІІ
викладено в новій редакції, відповідно
до якої щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
підпункту 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
№ 107-VI визнані неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, попередня редакція статті 48
Закону № 796-ХІІ відновила свою дію лише
з 22 травня 2008 року.

Разом з тим, вищезазначені обставини
справи апеляційний суд залишив поза
увагою та не врахував, що спірна
виплата здійснена позивачу у квітні 2008
року, тобто у період дії абзацу 1
частини 4 статті 48 Закону № 796-ХІІ в
редакції Закону № 107-VI.

Згідно з приписами частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

За таких обставин, відповідач,
здійснюючи позивачу виплату щорічної
допомоги на оздоровлення, передбаченої
абзацом 1 частини 4 статті 48
Закону, у розмірі, встановленому
постановою КМУ № 562, діяв у
відповідності до вимог чинного, на час
спірних правовідносин, законодавства,
а тому підстав для задоволенні цієї
частини позову у суду апеляційної
інстанції не було.

Виходячи з того, що апеляційний суд
правильно встановив обставини справи,
але при цьому порушив норми
матеріального і процесуального права,
що призвело до ухвалення незаконного
судового рішення у наведеній частині,
його слід скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у позові.

За приписами статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Керуючись статтями 223, 229, 232 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,-

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу Галицького відділу
соціального захисту Управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20 січня
2011 року, в частині позовних вимог про
перерахунок та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення, передбаченої
статтею 48 Закону № 796-ХІІ за 2008 рік
скасувати і відмовити у задоволенні
цієї частини позову.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало