Справа № 826/10031/14
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Данилишин В.М.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

18 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання
Арсенійчук М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача Майоров В.О.,

від відповідача: Косарєв В.В., Шкодич
Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Електротехнічна
компанія «Екніс-Україна» на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 28 серпня 2014 року у справі за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Електротехнічна
компанія «Екніс-Україна» до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
(далі по тексту- відповідач, податковий,
контролюючий орган) про скасування
податкових повідомлень-рішень
відповідача від 19 травня 2014 року №
2 та № 2.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 28
серпня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
посадовими особами відповідача у
період з 11 по 25 квітня 2014 року проведено
документальну позапланову невиїзну
товариства з обмеженою
відповідальністю «Електротехнічна
Компанія «Екніс - Україна» (код за
) з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «Глобалкранбуд»
за серпень 2013 року.

Результати перевірки відображено в
акті перевірки № 382/26-55-22-02/33784420 (далі по
тексту - акт перевірки), відповідно до
висновків якого, позивачем:

- занижено податок на прибуток за 2013 рік
у загальному розмірі 688947,00 грн., чим
порушено пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України (далі - ПК
України);

- занижено податок на додану вартість
(далі - ПДВ) за серпень 2013 року у розмірі
725207,00 грн., чим порушено ст. 185, п.п. 198.3,
198.6 ст. 198 ПК України.

На підставі акта перевірки, 19 травня 2014
року відповідачем прийнято
оскаржувані рішення: № 2, яким
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з ПДВ у розмірі 725207,00 грн.
за основним платежем та у розмірі 181302,00
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами); № 2, яким
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 688947,00 грн. за основним платежем
та у розмірі 172237,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами).

За результатами адміністративного
оскарження вказаних податкових
повідомлень-рішень скарги позивача
було залишено без задоволення, а
оскаржувані рішення - без змін.

Вважаючи податкові
повідомлення-рішення від 23.09.2013 року
№ та № протиправними,
позивач звернувся з даним позовом до
суду.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
господарські операції позивача з ТОВ
«Глобалкранбуд» в період, що
перевірявся, не мали реального
характеру та прийшов до висновку, що
визначення контролюючим органом
підприємству податкових зобов'язань з
податку на додану вартість та податку
на прибуток є правомірним.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
заявлені позивачем суми бюджетного
відшкодування за період, що
перевірявся, за висновками
контролюючого органу не підлягають
відшкодуванню, оскільки договір,
укладений позивачем з ТОВ
«Глобалкранбуд», носить безтоварних
характер.

Колегія суддів звертає увагу, що
наслідки в податковому обліку платника
податків створюють лише реально
вчинені господарські операції, тобто
такі, що пов'язані з рухом активів,
зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника, та відповідають
змісту, відображеному в укладених
платником податку договорах.

Таким чином, в даному випадку
дослідженню підлягає реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що 25
липня 2013 між ТОВ «ЕК «Екніс-Україна» та
ТОВ «Глобалкранбуд» укладено договір
поставки № 250713/ек.

За умовами договору TOB «Глобалкранбуд»,
як постачальник, зобов'язалось
передати у власність позивача, як
покупця, товар, який зобов'язався
прийняти та оплатити його.

У додатку № 1 до договору, копія якого
наявна у матеріалах справи, міститься
перелік товару.

Загальна вартість товару за умовами
договору становить 3 626 035,68 грн., та ПДВ
20% - 725 207,14 грн., що разом складає 4 351 242,81
грн.

Право власності на товар переходить до
покупця з моменту прийняття Товару
Покупцем згідно видаткової накладної,
підписаної повноважним представником
Покупця.

Відповідно до п. 2.2 ст. 2, п. 3.2 ст. 3, п. 4.2
ст. 4 договору поставки, оплата
здійснюється безготівковим переказом
грошових коштів на поточний рахунок
постачальника.

У випадках, передбачених чинним
законодавством, якість товару повинна
підтверджуватися постачальником
наданням покупцю сертифікату якості
та/або інших документів, що
підтверджують відповідність товару
вимогам стандартів, інших нормативних
документів.

Товар приймається покупцем за
кількістю у місті доставки відповідно
до товарно-супровідних документів:
рахунок, видаткова та податкова
накладна.

Згідно з п. 4.1 Договору постачальник
зобов'язується поставити Товар
Покупцеві у повному обсязі в місце
поставки (на умовах DDP - Київ, згідно з
умовами правил Інкотермс 2010), за
адресою: Україна, м. Київ, Московський
проспект, 6 в термін до 31.08.2013 року.

На підтвердження виконання умов
договору поставки представниками
позивача надано суду копії рахунків на
оплату, видаткових та податкових
накладних (а.с. 43-250, том 1, а.с. 1- 19, том 2).

Станом на 01.03.2014 заборгованість перед
постачальником становить 2 087 753,51 грн.

Проаналізувавши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що надані первинні документи не є
достатніми доказами фактичного
здійснення господарських операцій, в
матеріалах справи відсутні докази
зберігання, транспортування товару,
довіреності на отримання
товарно-матеріальних цінностей, що
супроводжують операції вказаного роду,
сертифікатів якості (як встановлено в
умовах договору).

Згідно з умовами договору право
власності на товар переходить до
покупця з моменту прийняття Товару
Покупцем згідно видаткової накладної,
підписаної повноважним представником
Покупця.

Видаткові накладні, виписані на
виконання умов договору, копії яких
місяться в матеріалах справи, датовані
28, 29, 30 серпня 2013.

Проте з протоколу огляду журналу
реєстрації автотранспорту № 3 за 2013 рік
від 11.08.2014 року встановлено, що жодних
транспортних засобів 29.08.2013 до складу
ТОВ «Екніс-Україна» не прибувало. 28.08.2013
року на склад підприємства
зареєстровано в'їзд автомобіля марки
«Опель» АА 9075 ІН, 30.08.2013 - автомобіля
марки «Газ» АА 4369 СО.

За умовами договору постачальник
зобов'язується поставити Товар
покупцеві у повному обсязі в місце
поставки (на умовах DDP - Київ, згідно з
умовами правил Інкотермс 2010), за
адресою: Україна, м. Київ, Московський
проспект, 6 в термін до 31.08.2013 року.

Таким чином зобов'язання по здійсненню
транспортування товару на склад
покладено на ТОВ «Глобалкранбуд».

Відповідачем надано витяг з АІС
«Автомобіль» ДАІ МВС України по
транспортних засобах, зареєстрованих
на ТОВ «Глобалкранбуд», з якого
вбачається, що у вказаного суб'єкта
господарювання транспортні засоби
відсутні.

Згідно з витягом з АІС «Автомобіль» ДАІ
МВС України по транспортних засобах,
зареєстрованих на ТОВ «Екніс-Україна»,
за вказаним підприємством
зареєстровані наступні транспортні
засоби: Subaru Forester AA 7571 KP, Citroen Berlingo (AA 7559 KP,
AA 7679 MN, AA 1083MK), Renault Dokker AA 3049 OC, Renault Trafik (AA
9848 ME)? Toyota Camry AA 1080 MK.

З наведеного вбачається, що
транспортом позивача товар, придбаний
у ТОВ «Глобалкранбуд», на склад не
завозився.

Представник позивача в судовому
засіданні не зміг пояснити, яким чином
відбувалося перевезення товару.

Крім того, згідно з протоколом допиту
свідка ОСОБА_5 - (начальник
електромонтажу цеху ТОВ
«Екніс-Україна») від 24.06.2014 року,
протоколом допиту світка ОСОБА_6
(слюсар електромонтажник ТОВ
«Екніс-Україна») від 05.08.2014 року,
протоколом допису свідка ОСОБА_7
(слюсар електромонтажник ТОВ
«Екніс-Україна») від 05.08.2014 року, які
здійснюють приймання товару в цеху ТОВ
«Екніс-Україна», комплектуючі на склад
ТОВ «Екніс-Україна» завозились
виключно транспортом ТОВ
«Екніс-Україна» або заводу КУБ, який є
їх основним постачальником.

Законом України «Про бухгалтерський
обік та фінансову звітність в Україні»
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

З аналізу усіх первинних документів,
наданих позивачем на підтвердження
фактичного здійснення господарських
операцій, а також пояснень працівників
ТОВ «Екніс-Україна» не вбачається, що
вони такі операції підтверджують.

Тобто, по суті не надано тих матеріалів,
які зазвичай супроводжують операції
такого роду та у сукупності
підтверджують їх фактичне виконання.

Позивачем та його контрагентом не
наведено та не доведено обставин, не
надано інших доказів, які прямо та
опосередковано могли б в сукупності
або окремо підтверджувати фактичне
вчинення спірних операцій та
зумовлювали право позивача на
формування спірних сум податкових
вигод.

У той же час, обізнаність позивача
відносно наявності у контрагента
відповідних ресурсів при укладанні
угод, обумовлюється характером та
специфікою угод (обумовлених операцій)
та звичайною діловою практикою.

На підтвердження використання
придбаного товару у господарській
діяльності представниками позивача
надано суду копії укладених між
позивачем, як виконавцем, та публічним
акціонерним товариством
«Укргідроенерго», як замовником,
договорів про надання послуг від 27
березня 2013 року № 24Е, № 26Е та від 24
травня 2013 року № 50Е, за умовами яких
виконавець зобов'язався за завданням
замовника, за результатами проведених
процедур закупівель, із використанням
своїх матеріалів надати послуги з
технічного обслуговування та ремонту
електророзподільної і контрольної
апаратури.

Проте, з наданих матеріалів не
вбачається, що при наданні послуг за
вказаними договорами було використано
саме товар, придбаний у ТОВ
«Глобалкранбуд».

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що факт
виконання договору поставки від 25
липня 2013 між ТОВ «ЕК «Екніс-Україна» та
ТОВ «Глобалкранбуд» № 250713/ек позивачем
не підтверджено належними та
допустимими доказами.

Суд у взаємозв'язку з наведеним також
враховує наявність часткової оплати
на користь контрагента, що сама по собі
не є підтвердженням фактичного
здійснення операцій та в даному
випадку - самостійною підставою для
формування спірних сум податкових
вигод, оскільки рух цих коштів,
виходячи з вищенаведеного, не
забезпечений зв'язком з господарською
діяльністю учасників спірних операцій.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що операції позивача з ТОВ
ТОВ «Глобалкранбуд» мали реальний
характер, оскільки не підтверджуються
необхідними документами.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. Податкового
кодексу України (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: або
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Отримання товару від постачальника за
договором поставки від 25 липня 2013 №
250713/ек підтверджується податковими
накладними, копії яких містяться в
матеріалах справи, що дає згідно з
вимогами п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України право на формування
податкового кредиту.

Цим самим спростовуються висновки суду
першої інстанції про неможливість
формування податкових зобов'язань з
ПДВ за наслідками таких господарських
операцій у зв'язку зі здійсненням
покупцем неповної оплати за договором.

Водночас відповідно до п.198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6. Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими порушенням вимог ст. 201
цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені де складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Проаналізувавши встановлені фактичні
обставини справи на підставі наведених
норм законодавства, колегія суддів
приходить до висновку, що надані
позивачем первинні документи не
підтверджують реальне здійснення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Глобалкранбуд» у спірний
період та наявність господарської мети
при їх здійсненні, оскільки позивачем
не надано документів, що підтверджують
транспортування товару, довіреностей
на отримання товарно-матеріальних
цінностей.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
приходить до висновку, що право
позивача на отримання податкового
кредиту не підтверджене належними
доказами, а тому висновок відповідача
про порушення позивачем вимог п. 198.3 ст.
198 Податкового кодексу України
внаслідок завищення від'ємного
значення з податку на додану вартість
відповідає дійсним обставинам справи.

Перевіряючи висновок податкового
органу про порушення позивачем вимог
138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу
України, колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до підпункту 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України, витрати
операційної діяльності включають:
собівартість реалізований товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та
інших витрат беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.1 даної статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Згідно з пунктом 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визначаються на основі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами, ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
даного Кодексу.

Таким чином, враховуючи наведене,
колегія суддів приходить до висновку,
що витрати, понесені позивачем за
період, що перевірявся, при веденні
фінансово-господарської діяльності з
ТОВ «Глобалкранбуд» не повинні
приймати участь у формуванні об'єкта
оподаткування з податку на прибуток
підприємства за цей період, оскільки не
підтверджуються відповідними
первинними документами.

В той же час колегія суддів вважає
помилковими посилання відповідача на
матеріали допиту свідків - директора та
головного бухгалтера ТОВ
«Глобалкранбуд», з яких вбачається, що
ТОВ «Глобалкранбуд» є фіктивним
підприємством, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України
обставини, які за законом повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно з ч. 4 ст. 72 КАС України вирок суду
в кримінальній справі або постанова
суду у справі про адміністративний
проступок, які набрали законної сили, є
обов'язковими для адміністративного
суду, що розглядає справу про правові
наслідки дій чи бездіяльності особи,
щодо якої ухвалений вирок або
постанова суду, лише в питаннях, чи мало
місце діяння та чи вчинене воно цією
особою.

Отже, вказані матеріали досудового
розслідування не є допустимими та
належними у справі доказами у
розумінні вимог ст. ст. 70 та 72 КАС
України, оскільки зазначені посадові
особи надавала свої покази в рамках
порушеної кримінальної справи, по якій
на момент ухвалення судом першої
інстанції оскаржуваної постанови,
відсутній вирок, який би встановлював
вину певних осіб у вчиненні злочину та
відповідні фактичні дані, які б мали
значення для справи.

Одночасно суд звертає увагу, що
наявність порушень податкового
законодавства, що була встановлена
відповідачем під час проведення
перевірки, є приводом для застосування
до відповідачів відповідальності,
згідно з вимогами законодавства у
сфері оподаткування, що і було зроблено
податковим органом шляхом винесення
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно, оцінивши фактичні
обставини справи, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
дійшов вірного висновку про відмову в
задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги позивача
висновки суду першої інстанції не
спростовують та відхиляються судом
так, як є помилковими.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Електротехнічна компанія
«Екніс-Україна» залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 28 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
І.О. Грибан
О.А. Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено
22.12.2014 року

.

Головуючий суддя
Парінов А.Б.

Судді:
Грибан І.О.

Губська О.А.