Справа № 806/5147/14
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року
Житомир справа № 806/5147/14

час прийняття: 12 год. 05 хв.
категорія 9.5

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черноліхова С.В.,

за участі секретаря Павлюк В.О.,

за участі представників позивача
Мірошниченко М.В., Ганчина Л.І.,

за участі представника відповідача
Мельник О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Управління Державної служби
України з надзвичайних ситуацій у
Житомирській області до Державної
фінансової інспекції в Житомирській
області про зобов`язання частково
скасувати вимогу,

встановив:

Управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Житомирській
області звернулося до суду з позовом, у
якому просило визнати пункти 2 і 4
вимоги Державної фінансової інспекції
в Житомирській області від 22 жовтня 2014
року № 06-04-17/7300, стосовно Управління
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Житомирській
області такими, що не відповідають
нормам законодавства України та не
підлягають виконанню, а також
зобов'язати відповідача у визначений
законодавством спосіб скасувати
вказані пункти вимоги. В обгрунтування
своїх вимог позивач зазначив, що у
пункті 2 контролюючим органом
ставиться вимога стягнути із
працівників зайво отримані суми коштів
в сумі 57217, 11 грн. і провести перерахунок
та відповідні взаємозвірки щодо сум
внесків до державних цільових фондів
та забезпечити повернення зайво
сплачених коштів в сумі 19654, 34 грн.
внаслідок позбавлення заохочень у
вигляді нарахування та виплати премій
лише в окремих випадках із 150 при
накладенні дисциплінарних стягнень
(зауваження, догани, суворі догани,
попередження про неповну службову
відповідність тощо) на осіб рядового і
начальницького складу, пункт 4
стосується проведення відновлення
касових видатків по загальному фонду
кошторису Управління на суму 5965, 55 грн.
внаслідок здійснення виплати
заробітної плати (грошового
забезпечення) з нарахуваннями до
державних цільових фондів за час
падання працівникам
аварійно-рятувального загону платних
послуг за рахунок коштів загального
фонду кошторису Управління. З такими
твердженнями відповідача Управління
не погоджується у зв'язку з тим, що
щомісячні премії є складовою грошового
забезпечення, мають постійний
характер, підпадають під визначення
додаткової заробітної плати і не
відносяться до заохочувальних виплат.
Крім того, позивач посилався на те, що
оскільки для виконання додаткових
платних послуг, надання яких є одним із
завдань Загону, у робочий час
залучалися штатні працівники
підрозділу, штат яких утримується за
рахунок загального фонду Державного
бюджету, видатки з оплати їх праці
правомірно здійснювалися за рахунок
загального фонду Державного бюджету.

Представники позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали
повністю і просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнала і
просила у їх задоволенні відмовити.
Пояснила, що правильність обчислення
збитків перевіряє суд, який розглядає
позов органу державного фінансового
контролю про виконання вимоги щодо
усунення порушень, виявлених в ході
ревізії, а не позов підконтрольної
установи про визнання такої вимоги
протиправною.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Встановлено, що під час проведеної
працівниками Державної фінансової
інспекції в Житомирській області
ревізії фінансово-господарської
діяльності Управління Державної
служби України з надзвичайних ситуацій
у Житомирській області за період з 01
лютого 2013 року по 01 липня 2014 року
виявлено ряд порушень.

За результатами ревізії складено акт №
06-04-09/046 від 16 вересня 2014 року (а.с. 10-91).

Не погоджуючись із викладеними у
вказаному акті висновками, Управління
подавало на нього заперечення (а.с. 93-104),
які листом № 06-04-17/7270 від 17 жовтня 2014
року (а.с. 105-118) залишені без
задоволення.

Про усунення виявлених ревізією в
Управлінні Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Житомирській
області порушень законодавства з
фінансових питань Державною
фінансовою інспекцією в Житомирській
області позивачеві виставлено вимогу
№ 06-04-17/7300 від 22 жовтня 2014 року (а.с. 119-122),
з пунктами 2 і 4 якої позивач не
погоджується.

Щодо пункту 2 оспорюваної вимоги.

Як зазначено в пункті 2 вимоги
Державної фінансової інспекції в
Житомирській області № 06-04-17/7300 від 22
жовтня 2014 року, в порушення вимог
статей 38, 45 Закону України "Про
Дисциплінарний статут служби
цивільного захисту", пункту 5.3
Інструкції про виплату грошового
забезпечення особам рядового і
начальницького складу органів і
підрозділів цивільного захисту,
затвердженої наказом МНС від 10 червня
2008 року № 447, протягом ревізуємого
періоду у 150 випадках Управлінням при
накладенні дисциплінарних стягнень
(зауваження, догани, суворі догани,
попередження про неповну службову
відповідність тощо) на осіб рядового і
начальницького складу позбавлення
заохочень у вигляді нарахування та
виплати премій проводилось лише в
окремих випадках, що призвело до
зайвого нарахування та виплати особам
рядового і начальницького складу
премій та відповідно зайвого
нарахування внесків до державних
цільових фондів на загальну суму 77071, 45
грн., чим завдано Управлінню
матеріальної шкоди на вищевказану
суму, у зв'язку з чим:

- стягнути із працівників зайво
отримані суми коштів. В іншому випадку
стягнути з осіб, винних у зайвих
грошових виплатах, коштів в сумі 57217, 11
грн. у порядку та розмірах,
встановлених статтями 133-136 КЗпП;

- провести перерахунок та відповідні
взаємозвірки щодо сум внесків до
державних цільових фондів та
забезпечити повернення зайво
сплачених коштів в сумі 19654, 34 грн.

Суд при цьому зазначає, що правові та
організаційні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні визначає Закон України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні" (далі -
Закон № 5463-VI).

Відповідно до статті 1 зазначеного
Закону № 5463-VI, здійснення державного
фінансового контролю забезпечує
центральний орган виконавчої влади,
уповноважений Президентом України на
реалізацію державної політики у сфері
державного фінансового контролю (далі -
орган державного фінансового
контролю).

Згідно з статтею 2 Закону № 5463-VI,
головними завданнями органу
державного фінансового контролю є:
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль
забезпечується органом державного
фінансового контролю через проведення
державного фінансового аудиту,
перевірки державних закупівель та
інспектування.

Порядок проведення органом державного
фінансового контролю державного
фінансового аудиту, інспектування та
перевірок державних закупівель
установлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до статті 4 зазначеного
Закону, інспектування здійснюється
органом державного фінансового
контролю у формі ревізії та полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 10
Закону № 5463-VI, органу державного
фінансового контролю надається право
перевіряти в ході державного
фінансового контролю грошові та
бухгалтерські документи, звіти,
кошториси й інші документи, що
підтверджують надходження і
витрачання коштів та матеріальних
цінностей, документи щодо проведення
процедур державних закупівель,
проводити перевірки фактичної
наявності цінностей (коштів, цінних
паперів, сировини, матеріалів, готової
продукції, устаткування тощо).

Процедуру проведення інспектування в
міністерствах та інших органах
виконавчої влади, державних фондах,
фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і у суб'єктів
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували в період, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
період, який перевіряється) державне чи
комунальне майно (далі - підконтрольні
установи), а на підставі рішення суду - в
інших суб'єктів господарювання
визначає Порядок проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами, затверджений Постановою
Кабінету Міністрів України від 20
квітня 2006 року № 550 (далі - Порядок № 550).

Інспектування полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
об'єкта контролю і проводиться у формі
ревізії, яка повинна забезпечувати
виявлення фактів порушення
законодавства, встановлення винних у
їх допущенні посадових і матеріально
відповідальних осіб (пункт 2 Порядку №
550).

Згідно з пунктом 16 Порядку № 550, ревізія
проводиться шляхом:

документальної перевірки, що
передбачає контроль за установчими,
фінансовими, бухгалтерськими
(первинними і зведеними) документами,
статистичною, фінансовою та бюджетною
звітністю, господарськими договорами,
розпорядчими та іншими документами
об'єкта контролю, пов'язаними з
плануванням і провадженням
фінансово-господарської діяльності,
веденням бухгалтерського обліку,
складенням фінансової звітності (далі -
документи об'єкта контролю). У разі
ведення бухгалтерського обліку з
використанням електронних засобів
зберігання і обробки інформації на
вимогу посадової особи контролюючого
органу керівник об'єкта контролю
повинен забезпечити оформлення
відповідних документів на паперовому
носії. Надання документів об'єкта
контролю посадовим особам
контролюючого органу забезпечується
керівником об'єкта чи його заступником;

фактичної перевірки, що передбачає
контроль за наявністю грошових сум,
цінних паперів, бланків суворої
звітності, оборотних і необоротних
активів, інших матеріальних і
нематеріальних цінностей шляхом
проведення інвентаризації, обстеження
та контрольного обміру виконаних
робіт, правильністю застосування норм
витрат сировини і матеріалів, виходу
готової продукції і природних втрат
шляхом організації контрольних
запусків у виробництво, контрольних
аналізів готової продукції та інших
аналогічних дій за участю відповідних
спеціалістів контролюючого органу або
інших органів, підприємств, установ та
організацій. Посадові особи
контролюючого органу мають право
вимагати від керівників об'єкта
контролю організацію та проведення
фактичної перевірки в присутності
посадових осіб контролюючого органу та
за участю матеріально-відповідальних
осіб, а у разі перевірки обсягу
виконаних робіт - також представників
суб'єкта господарювання - виконавців
робіт.

Згідно з пунктом 35 Порядку № 550,
результати ревізії оформляються актом,
який складається на паперовому носії
державною мовою і повинен мати
наскрізну нумерацію сторінок. На
першому аркуші акта ревізії, який
оформляється на бланку контролюючого
органу, зазначається назва документа
(акт), дата і номер, місце складення
(назва міста, села чи селища).

Якщо вжитими в період ревізії заходами
не забезпечено повне усунення
виявлених порушень, контролюючим
органом у строк не пізніше ніж 10
робочих днів після реєстрації акта
ревізії, а у разі надходження
заперечень (зауважень) до нього - не
пізніше ніж 3 робочих дні після
надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування (пункт 46
Порядку № 550).

У взаємозв'язку з наведеним, слід
додати, що пунктами 7, 10 статті 10 Закону
№ 5463-VI визначено право органу
державного фінансового контролю
пред'являти керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства; звертатися до суду в
інтересах держави, якщо підконтрольною
установою не забезпечено виконання
вимог щодо усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів.

Частиною другою статті 15 Закону № 5463-VI
визначено, що законні вимоги службових
осіб органу державного фінансового
контролю є обов'язковими для виконання
службовими особами об'єктів, що
контролюються.

Згідно з Положенням про Державну
фінансову інспекцію України,
затвердженим Указом Президента
України від 23 квітня 2011 року № 499/2011
(надалі - Положення № 499/2011), Державна
фінансова інспекція України (далі -
Держфінінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра фінансів
України, входить до системи органів
виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно
до покладених на неї завдань вживає в
установленому порядку заходів до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства та притягнення
до відповідальність винних осіб, а
саме: вимагає від керівників та інших
підконтрольних установ усунення
виявлених порушень законодавства;
звертається до суду в інтересах
держави, якщо підконтрольною установою
не забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів
(підпункт 4 пункту 4 Положення № 499/2011).

Відповідно до пункту 6 Положення №
499/2011, Держфінінспекція України для
виконання покладених на неї завдань
має право в установленому порядку,
зокрема, пред'являти керівникам та
іншим особам підприємств, установ та
організацій, що контролюються,
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства; при виявленні збитків,
завданих державі чи об'єкту контролю,
визначати їх розмір згідно з методикою,
затвердженою Кабінетом Міністрів
України.

Також вказаним Положенням установлено,
що Держфінінспекція України має право
звернутися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що органу державного
фінансового контролю надано
можливість здійснювати контроль за
використанням коштів державного і
місцевого бюджету та у разі виявлення
порушень законодавства пред'являти
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на корегування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і у цій частині
вона є обов'язковою до виконання. Що
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

На підставі наведеного суд дійшов
висновку про наявність у органу
державного фінансового контролю права
заявляти вимогу про усунення порушень,
виявлених у ході перевірки
підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути виявлені
в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного
судочинства може бути оскаржене лише
таке рішення, яке породжує
безпосередньо права чи обов'язки для
позивача.

В оспорюваному пункті вимоги ставиться
питання про стягнення із працівників
зайво отриманих сум коштів, в іншому
випадку - з осіб, винних у зайвих
грошових виплатах, коштів в сумі 57217, 11
грн. у порядку та розмірах,
встановлених статтями 133-136 КЗпП, а
також щодо проведення перерахунку й
відповідних взаємозвірок сум внесків
до державних цільових фондів та
забезпечення повернення зайво
сплачених коштів в сумі 19654, 34 грн.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у
судовому порядку за позовом органу
державного фінансового контролю,
правильність їх обчислення перевіряє
суд, який розглядає цей позов, а не
позов підконтрольної установи про
визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція щодо
застосування зазначених норм
матеріального права висловлена
колегією суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у постановах від 15 квітня
2014 року у справі № 21-63а14 та від 20 травня
2014 року по справі № 21-93а14.

Відповідно до частини 1 статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що позовна вимога Управління Державної
служби України з надзвичайних ситуацій
у Житомирській області про скасування
пункту 2 вимоги Державної фінансової
інспекції в Житомирській області від 22
жовтня 2014 року № 06-04-17/7300 про усунення
виявлених порушень щодо стягнення із
працівників зайво отриманих сум
коштів, в іншому випадку - з осіб, винних
у зайвих грошових виплатах, коштів в
сумі 57217, 11 грн. у порядку та розмірах,
встановлених статтями 133-136 КЗпП, а
також щодо проведення перерахунку й
відповідних взаємозвірок сум внесків
до державних цільових фондів та
забезпечення повернення зайво
сплачених коштів в сумі 19654, 34 грн.
задоволенню не підлягає.

Стосовно пункту 4 вимоги Державної
фінансової інспекції в Житомирській
області від 22 жовтня 2014 року № 06-04-17/7300.

У пункті 4 вказаної вимоги зазначено, що
в порушення вимог пункту 4 статті 13
Бюджетного кодексу України, пунктів 19,
22, 29, 49 Порядку складання, розгляду,
затвердження та основних вимог до
виконання кошторисів бюджетних
установ, затвердженого постановою КМ
України від 28 лютого 2002 року № 228,
пункту 2.2.1 Порядку визначення розмірів
оплати за обслуговування об'єктів та
окремих територій державними
аварійно-рятувальними службами,
затвердженого Наказом Міністерства
України з питань надзвичайних ситуацій
та у справах захисту населення від
Чорнобильської катастрофи,
Міністерства економіки та з питань
європейської інтеграції України від 15
грудня 2003 року № 495/369, Управлінням
протягом ревізуємого періоду
працівникам аварійно-рятувального
загону, якими надавались послуги з
постійного та обов'язкового
обслуговування потенційно-небезпечних
об'єктів, внаслідок невірного
проведення розрахунків в кошторисах
видатків на утримання Управління в
розрізі загального та спеціального
фондів, проведено виплату заробітної
плати (грошового забезпечення) з
нарахуваннями до державних цільових
фондів за час падання ними платних
послуг за рахунок коштів загального
фонду кошторису Управління, що
призвело в подальшому до покриття
видатків, які мають здійснюватись за
рахунок коштів спеціального фонду на
суму 5965, 55 грн., чим завдано загальному
фонду Управління матеріальної шкоди на
вищевказану суму, у зв'язку з чим:

- провести відновлення касових
видатків по загальному фонду кошторису
Управління на суму 5965, 55 грн.

Визначаючи правомірність вказаної
вимоги суд виходить з наступного.

За правилами статті 13 Бюджетного
кодексу України, бюджет може
складатися із загального та
спеціального фондів.

Складовими частинами загального фонду
бюджету є: всі доходи бюджету, крім тих,
що призначені для зарахування до
спеціального фонду бюджету; всі
видатки бюджету, що здійснюються за
рахунок надходжень загального фонду
бюджету; кредитування бюджету
(повернення кредитів до бюджету без
визначення цільового спрямування та
надання кредитів з бюджету, що
здійснюється за рахунок надходжень
загального фонду бюджету);
фінансування загального фонду бюджету.

Складовими частинами спеціального
фонду бюджету є: доходи бюджету
(включаючи власні надходження
бюджетних установ), які мають цільове
спрямування; видатки бюджету, що
здійснюються за рахунок конкретно
визначених надходжень спеціального
фонду бюджету (у тому числі власних
надходжень бюджетних установ);
кредитування бюджету (повернення
кредитів до бюджету з визначенням
цільового спрямування та надання
кредитів з бюджету, що здійснюється за
рахунок конкретно визначених
надходжень спеціального фонду
бюджету); фінансування спеціального
фонду бюджету.

Власні надходження бюджетних установ
отримуються додатково до коштів
загального фонду бюджету і включаються
до спеціального фонду бюджету.

Власні надходження бюджетних установ
поділяються на такі групи: перша група -
надходження від плати за послуги, що
надаються бюджетними установами
згідно із законодавством; друга група -
інші джерела власних надходжень
бюджетних установ.

У складі першої групи виділяються такі
підгрупи: підгрупа 1 - плата за послуги,
що надаються бюджетними установами
згідно з їх основною діяльністю;
підгрупа 2 - надходження бюджетних
установ від додаткової (господарської)
діяльності; підгрупа 3 - плата за оренду
майна бюджетних установ; підгрупа 4 -
надходження бюджетних установ від
реалізації в установленому порядку
майна (крім нерухомого майна).

Власні надходження бюджетних установ
використовуються (з урахуванням
частини 9 статті 51 цього Кодексу) на:
покриття витрат, пов'язаних з
організацією та наданням послуг, що
надаються бюджетними установами
згідно з їх основною діяльністю (за
рахунок надходжень підгрупи 1 першої
групи); організацію додаткової
(господарської) діяльності бюджетних
установ (за рахунок надходжень
підгрупи 2 першої групи); утримання,
облаштування, ремонт та придбання
майна бюджетних установ (за рахунок
надходжень підгрупи 3 першої групи);
ремонт, модернізацію чи придбання
нових необоротних активів та
матеріальних цінностей, покриття
витрат, пов'язаних з організацією
збирання і транспортування відходів і
брухту на приймальні пункти (за рахунок
надходжень підгрупи 4 першої групи);
господарські потреби бюджетних
установ, включаючи оплату комунальних
послуг і енергоносіїв (за рахунок
надходжень підгруп 2 і 4 першої групи);
організацію основної діяльності
бюджетних установ (за рахунок
надходжень підгруп 1 і 3 другої групи);
виконання відповідних цільових
заходів (за рахунок надходжень
підгрупи 2 другої групи).

Відповідно до частини 2 статті 48
Бюджетного кодексу України,
розпорядники бюджетних коштів беруть
бюджетні зобов'язання за спеціальним
фондом бюджету виключно в межах
відповідних фактичних надходжень
спеціального фонду бюджету (з
дотриманням вимог частини 2 статті 57
цього Кодексу).

В силу положень статті 55 Бюджетного
кодексу України, захищеними видатками
бюджету визнаються видатки загального
фонду бюджету, обсяг яких не може
змінюватися при здійсненні скорочення
затверджених бюджетних призначень.

Захищеними видатками Державного
бюджету України визначаються видатки
загального фонду, зокрема, оплату праці
працівників бюджетних установ.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 28 лютого 2002 року № 228 затверджено
Порядок складання, розгляду,
затвердження та основних вимог до
виконання кошторисів бюджетних
установ (далі - Порядок № 228), відповідно
до пункту 17 якого обсяги надходжень до
спеціального фонду проекту кошторису
визначаються на підставі розрахунків,
які складаються за кожним джерелом
доходів та/або фінансування бюджету чи
повернення кредитів до бюджету, що
плануються на наступний рік. На
підставі зазначених показників
визначається сума надходжень на
наступний рік за кожним їх джерелом з
урахуванням конкретних умов роботи
установи. Під час формування
показників, на підставі яких
визначаються надходження планового
періоду, обов'язково враховується
рівень їх фактичного виконання за
останній звітний рік, а також
очікуваного виконання за період, що
передує планованому. Показники повинні
наводитися в обсязі, зазначеному в
розрахунку, і повністю відповідати
показникам бухгалтерської звітності
за відповідні періоди.

Згідно з пунктом 49 Порядку № 228, видатки
бюджету та надання кредитів з бюджету
спеціального фонду бюджету
провадяться виключно в межах і за
рахунок відповідних надходжень до
цього фонду на підставі кошторисів з
урахуванням внесених до них змін.

У пункті 19 Порядку № 228 передбачено, що
розподіл видатків або надання кредитів
з бюджету спеціального фонду проекту
кошторису проводиться виключно в межах
і за рахунок відповідних надходжень,
запланованих на цю мету в зазначеному
фонді.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 228,
проекти кошторисів складаються усіма
установами на наступний бюджетний рік
та, згідно з пунктом 12 цього Порядку,
розпорядники нижчого рівня подають
проект кошторису на розгляд головному
розпоряднику, для того щоб розпорядник
вищого рівня міг врахувати об'єктивну
потребу в коштах кожної установи.

Як встановлено у абзаці 2 пункту 20
Порядку № 228, під час визначення
видатків у проектах кошторисів
установи повинен забезпечуватися
суворий режим економії коштів і
матеріальних цінностей. До кошторисів
можуть включатися тільки видатки,
передбачені законодавством,
необхідність яких обумовлена
характером діяльності установи. При
цьому видатки на заробітну плату з
коштів спеціального фонду
обчислюються залежно від обсягу
діяльності, що провадиться за рахунок
цих коштів, із застосуванням
встановлених законодавством норм, які
використовуються установами
аналогічного профілю.

Відповідно до абзацу 1 пункту 23 Порядку
№ 228, видатки спеціального фонду
кошторису за рахунок власних
надходжень плануються у такій
послідовності: за встановленими
напрямами використання, на погашення
заборгованості установи з бюджетних
зобов'язань за спеціальним та
загальним фондом кошторису та на
проведення заходів, пов'язаних з
виконанням основних функцій, які не
забезпечені (або частково забезпечені)
видатками загального фонду.

Таким чином, виплата заробітної плати
штатним працівникам за надання платних
послуг у межах робочого часу з коштів
загального фонду узгоджується з
приведеною нормою.

Визначення розмірів оплати за
обслуговування об'єктів та окремих
територій державними
аварійно-рятувальними службами
здійснюється відповідно до Порядку,
затвердженого Наказом Міністерства
України з питань надзвичайних ситуацій
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи,
Міністерством економіки та з питань
європейської інтеграції України від 15
грудня 2003 року № 495/369.

Відповідно до пункту 2.3 Порядку
визначення розмірів оплати за
обслуговування об'єктів та окремих
територій державними
аварійно-рятувальними службами,
витрати на надання додаткових платних
послуг, у тому числі робіт з посилення
(забезпечення) протиаварійного
захисту, відшкодовуються відповідно до
Методики формування вартості платних
послуг, які надаються підрозділами
Міністерства надзвичайних ситуацій
України, затвердженої Наказом Мінфіну,
Міністерством надзвичайних ситуацій
України, Міністерством економічного
розвитку і торгівлі України від 03 січня
2012 року № 1/2/1.

Аварійно-рятувальні роботи та
додаткові платні послуги
відшкодовуються окремо від вартості
утримання оперативних одиниць, за
фактом їх виконання, що обумовлюється
договором на постійне та обов'язкове
аварійно-рятувальне обслуговування
або окремим договором.

Зазначені витрати складаються з оплати
праці безпосередніх виконавців.

Згідно з розділом 2 вказаної Методики,
формування вартості платних послуг
здійснюється відповідно до економічно
обґрунтованих планованих витрат
підрозділів МНС України, визначених на
підставі державних та галузевих
нормативів витрат ресурсів,
техніко-економічних розрахунків,
кошторисів, з урахуванням цін на
матеріальні ресурси та послуги у
запланованому періоді.

До вартості платних послуг
включаються:

прямі матеріальні витрати;

прямі витрати на оплату праці та
відрахування на соціальні заходи;

інші прямі витрати;

непрямі витрати.

До складу прямих витрат на оплату праці
та відрахування на соціальні заходи
включаються витрати на заробітну плату
і грошове забезпечення, виходячи з
чисельності та
тарифно-кваліфікаційного складу
працівників та осіб рядового і
начальницького складу, безпосередньо
пов'язаних з наданням послуг, часу їх
фактичного залучення та відповідних
нормативно-правових актів, що
стосуються умов нарахування
заробітної плати та грошового
забезпечення працівників та осіб
рядового і начальницького складу
підрозділів МНС України.

До складу інших прямих витрат
включаються витрати на оплату:

службових відряджень і транспортних
витрат персоналу, діяльність якого
безпосередньо пов'язана з наданням
платної послуги;

послуг зв'язку, якими користується
персонал, діяльність якого
безпосередньо пов'язана з наданням
платної послуги;

амортизації (зносу) основних та інших
необоротних матеріальних і
нематеріальних активів, безпосередньо
пов'язаних з наданням платної послуги.

Із змісту наведених правових норм
слідує, що у вартість платних послуг,
які надаються підрозділами МНС
України, включаються витрати на
заробітну плату працівників та осіб
рядового і начальницького складу таких
підрозділів. Тобто, оплата праці
працівників за надання платних послуг
по обслуговуванню об'єктів та окремих
територій здійснюється із фонду, що
наповнюється підприємствами,
установами, організаціями на підставі
договорів про платне обслуговування,
яким у даному випадку є спеціальний
фонд.

Судом встановлено, що за період з 01
лютого 2013 року по 01 липня 2014 року
позивачем надавалися послуги з
постійного та обов'язкового
обслуговування на підставі укладених
договорів з підприємствами, установами
й організаціями. До калькуляції
вартості таких послуг позивачем було
включено витрати на заробітну плату їх
виконавців у розмірі 5965, 55 грн. Однак,
виплата заробітної плати працівникам
за надання платних послуг була
проведена за рахунок загального фонду,
про що свідчить розрахунок виплати
заробітної плати, який міститься у
матеріалах справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що Управління Державної
служби України з надзвичайних ситуацій
у Житомирській області неправомірно
виплатило працівникам
аварійно-рятувального загону
заробітну плату за надання платних
послуг із загального фонду у сумі 5965, 55
грн., тоді як такі відрахування повинні
бути проведені із спеціального фонду.

За таких обставин суд вважає, що пункт 4
вимоги Державної фінансової інспекції
в Житомирській області Державної
фінансової інспекції в Житомирській
області від 22 жовтня 2014 року № 06-04-17/7300
про проведення відновлення касових
видатків по загальному фонду кошторису
Управління на суму 5965, 55 грн. відповідає
нормам чинного законодавства, а
позовні вимоги про його скасування є
необгрунтованими і такими, що
задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 86, 94, 158-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

постановив:

У задоволенні позову Управління
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Житомирській
області відмовити.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови.

Суддя
С.В.
Черноліхов

Повний текст постанови виготовлено: 25
грудня 2014 р.