Справа № 2а-10618/11/2670
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/29383/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Карася О.В.

Островича С.Е.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі м. Києва Державної податкової
служби

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.04.2012

у справі № 2а-10618/11/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Медіатім»

до Державної податкової інспекції
у Голосіївському районі м. Києва

про скасування
податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Медіатім» (далі по
тексту - позивач, ТОВ «Медіатім»)
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі м. Києва (далі по
тексту - відповідач, ДПІ у
Голосіївському районі м. Києва) про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 15.04.2011 № та
№.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
14.11.2011 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.04.2012
скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове рішення,
яким позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ у Голосіївському
районі м. Києва була проведена
документальна виїзна перевірка ТОВ
«Медіатім» з питань правильності
обчислення та своєчасності внесення до
бюджету сум податку на додану вартість
в частині нарахування податкового
кредиту з ПДВ за період з 01.01.2010 по 30.06.2010
по взаємовідносинах з ТОВ «ТД
«Дюксрайз».

За результатами перевірки встановлено
порушення ТОВ «Медіатім» п. 4.1 ст. 4, пп.
7.2.1, пп. 7.2.3, пп. 7.2.4, пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.3.1 п.
7.3 пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.4 п. 7.5 ст. 7
Закону України від 03.04.1997 №168/97-ВР «Про
податок на додану вартість» (далі по
тексту - Закон №168/97-ВР) та пп. 4.1.1 п. 4.1 ст.
4, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України від 28.12.1994 №334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(далі по тексту - Закон №334/94-ВР).

На підставі вказаного відповідачем
прийняті податкові
повідомлення-рішення від 15.04.2011 №,
яким визначено податкове зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
в сумі 382672,00 грн., з якої 306137,00 грн. -
основного платежу та 76534,00 грн. -
штрафних (фінансових) санкцій, №
за платежем податок на прибуток в сумі
480114,00 грн., з якої 384091,00 грн. - основного
платежу та 96023,00 грн. - штрафних
(фінансових) санкцій.

За результатами адміністративного
оскарження вказаних податкових
повідомлень-рішень скаргу ТОВ
«Медіатім» було залишено без
задоволення, а оскаржувані рішення -
без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем було допущено порушення
вимог податкового законодавства.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
апеляційної інстанції виходив з
наступних обставин, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Пунктом 5.1 ст. 5 Закону №334/94-ВР
встановлено, що валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
№334/94-ВР до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
№334/94-ВР не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що всі необхідні первинні
бухгалтерські документи є в наявності
у позивача, а саме - податкові накладні,
акти здачі-приймання виконаних робіт,
виписки по особовому рахунку з банку,
платіжні доручення та ін.

Згідно з п. 5.11 ст. 5 Закону №334/94-ВР
встановлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових
витрат платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Крім того, податковий кредит - сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим Законом
(п. 1.7 ст. 1 Закону №168/97-ВР).

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону №168/97-ВР
не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в матеріалах справи
наявні всі необхідні первинні
документи, які складені у
відповідності до вимог пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7
Закону №168/97-ВР, що підтверджують право
позивача на податковий кредит у
відповідний період. Жодних доказів, які
б підтверджували порушення з боку
позивача при укладанні договору
публічного порядку, відповідачем не
надано. На час укладання договору із
позивачем, його контрагент був
платником ПДВ згідно чинного
законодавства та належним чином
зареєстрованим у Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, тобто мав достатній
об'єм правоздатності для укладення
спірної угоди.

Доводи відповідача про нікчемність
угоди, укладеної між позивачем та його
контрагентом, судами попередніх
інстанцій правомірно не прийняті до
уваги, оскільки в матеріалах справи
відсутні докази на підтвердження
такого факту.

Крім того, чинне законодавство України
не ставить в залежність виникнення у
платника ПДВ права на податковий
кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання. Невиконання
контрагентом свого зобов'язання зі
сплати ПДВ до бюджету зумовлює
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
дійшов обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судом апеляційної
інстанції належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень суду апеляційної
інстанції не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі м.
Києва Державної податкової служби
відхилити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.04.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)О.В. Карась (підпис)С.Е.
Острович