Справа № 2а-10249/11/1370
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року
Справа № 149715/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Клюби В. В., Кухтея Р. В.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 23
вересня 2011 року у справі за позовом
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради до
відділу Державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Львівській області про визнання
протиправними дій та скасування
постанови,-

ВСТАНОВИВ:

10 серпня 2011 року Сихівським районним
судом м. Львова зареєстровано позовну
заяву Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради до
відділу Державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Львівській області про визнання
протиправними дій державного
виконавця підрозділу примусового
виконання рішень відділу Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області щодо накладення на боржника
штрафу у виконавчому провадженні ВП №
26619732; скасування постанов підрозділу
примусового виконання рішень відділу
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області від 31 травня 2011 року та 06 червня
2011 року про накладення штрафу (ВП №
26619732).

В обґрунтування вимог позовної заяви
вказано, що судове рішення (в частині
виплати допомоги) не виконано з
поважних та незалежних від боржника
причин.

Ухвалою Сихівського районного суду м.
Львова від 05 вересня 2011 року
постановлено передати адміністративну
справу за позовом Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради до відділу Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області про визнання протиправними дій
та скасування постанови для розгляду
по предметній підсудності до
Львівського окружного
адміністративного суду.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 11 листопада
2011 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що
відсутність бюджетних асигнувань не
можна брати до уваги як поважну причину
невиконання позивачем покладених на
нього зобов'язань, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, позивачем - Сихівським
відділом соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради, подано
апеляційну скаргу до Львівського
апеляційного адміністративного суду, в
якій висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначено, що судове рішення ( в
частині виплати допомоги) не виконано
з поважних та незалежних від боржника
причин.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, про дату,
час і місце апеляційного розгляду
повідомлені належним чином, а тому, суд,
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає можливим проведення розгляду
справи за їхньої відсутності в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами та на основі
наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, суд апеляційної інстанції
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково, а постанову
суду першої інстанції скасувати з
наступних підстав.

Встановлено, що 20 травня 2011 року
відповідачем винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження про
примусове виконання виконавчого листа
№ 2а-55/08 виданого 31 березня 2010 року
Сихівським районним судом м. Львова про
зобов'язання позивача провести
нарахування та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 як
евакуйованій із зони відчуження у 1986
року за 2004, 2005, 2007 роки в сумі 2636,00 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 82 Закону України «Про
виконавче провадження» рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути оскаржені
сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Визначаючи предметну та територіальну
підсудність справ з приводу рішень, дій
або бездіяльності державної
виконавчої служби, судам необхідно
враховувати, що за приписами пункту 5
частини першої статті 18, частини шостої
статті 181 КАС України адміністративні
справи з приводу рішень, дій або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання ними
рішень судів у справах, передбачених
пунктами 1 - 4 частини першої статті 18
цього Кодексу, розглядаються місцевим
загальним судом як адміністративним
судом, який видав виконавчий лист,
незалежно від статусу позивача у
виконавчому провадженні.

При цьому місцевим загальним судам як
адміністративним судам також
предметно підсудні адміністративні
справи з приводу оскарження постанов
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби про стягнення виконавчого
збору, витрат на проведення виконавчих
дій та накладення штрафу в ході
виконання ними ухвалених цими судами
рішень (пункт 5 частини першої статті 18
КАС України).

З вищенаведеного випливає, що
адміністративний позов про скасування
постанов ВП № 26619732 про накладення
штрафу від 31 травня 2011 року та від 06
червня 2011 року повинен був
розглядатись судом, що видав
виконавчий лист, тобто Сихівським
районним судом м. Львова, а не
Львівським окружним адміністративним
судом.

Сихівським районним судом м. Львова під
час постановлення ухвали про передачу
даної адміністративної справи для
розгляду до Львівського окружного
адміністративного суду,
вищенаведеного враховано не було,
внаслідок чого Львівським окружним
адміністративним судом справу
розглянуто з порушенням правил
предметної підсудності.

В свою чергу таке порушення означає, що
справу розглянуто і вирішено
неповноважним складом суду, а тому,
враховуючи вимоги ч. 2 ст. 5 КАС України,
якою передбачено, що провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи, згідно з п.
4 ч. 1 ст. 202 КАС України, є підставою для
скасування судового рішення та
ухвалення нового рішення.

Постановою про відкриття виконавчого
провадження від 20 травня 2011 року ВП №
26619732 державним виконавцем встановлено
боржнику (позивачу) строк для
добровільного виконання рішення суду
до 27 травня 2011 року.

31 травня 2011 року державним виконавцем
підрозділу примусового виконання
рішень відділу Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області винесено постанову
про накладення штрафу, якою за
невиконання у встановлений державним
виконавцем строк рішення, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії на боржника
(позивача) накладено штраф у розмірі
680,00 грн.

06 червня 2011 року державним виконавцем
підрозділу примусового виконання
рішень відділу Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області винесено постанову
про накладення штрафу, якою за повторне
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії на боржника
(позивача) накладено штраф у розмірі
1360,00 грн.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Частиною 2 статті 14 КАС України
передбачено, що постанови та ухвали
суду в адміністративних справах, що
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Згідно ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Державний виконавець:
здійснює необхідні заходи щодо
своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом. Державний виконавець при
здійсненні виконавчого провадження
має право: накладати стягнення у
вигляді штрафу на громадян і посадових
осіб у випадках, передбачених законом.

Частинами 1, 2 статті 25 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.
Державний виконавець у 3-денний строк з
дня надходження до нього виконавчого
документа вносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець здійснює виконавчі дії по
виконанню рішення до завершення
виконавчого провадження у
встановленому цим законом порядку.

Відповідно до ст.75 вищенаведеного
Закону, після відкриття виконавчого
провадження по виконавчому документу,
який зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець відповідно до
ст.24 вищевказаного Закону визначає
йому строк добровільного виконання
рішення. У разі невиконання без
поважних причин цих вимог державний
виконавець застосовує до боржника
штрафні санкції чи інші заходи,
передбачені законодавством, і
призначає новий строк виконання.

Згідно ст. 89 цього ж Закону в разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, які можуть бути
виконані лише боржником, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу в розмірі від двох до десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, на посадових осіб від десяти
до двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян і на
боржника - юридичну особу - від двадцяти
до тридцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
призначає новий строк для виконання. У
разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Постанова державного виконавця про
накладення штрафу може бути оскаржена
до начальника відповідного органу
державної виконавчої служби, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець або до суду в
10-денний строк.

Як видно з матеріалів справи, боржник
(він же позивач) рішення суду в частині
виплати допомоги не виконав без
поважних на те причин, для виконання
рішення в цій частині не вчинив
будь-яких дій, а лише звернувся своїми
листами до відповідача, де зазначив про
неможливість виконання рішення суду в
частині виплати даних сум у зв'язку з
відсутністю коштів для проведення цих
виплат.

Також, з огляду на вищевикладене,
колегія суддів погоджується із
доводами відповідача, викладеними ним
в апеляційній скарзі про те, що
відсутність бюджетних асигнувань не
можна брати до уваги як поважну причину
невиконання позивачем покладених на
нього зобов'язань, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань, як про це
зазначив Європейський суд з прав
людини в рішенні у справі «Кечко проти
України».

Тому, колегія суддів вважає, що відмова
позивача виконати виконавчий документ
із зазначених мотивів є безпідставною
та вчиненою без поважних причин.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції вважає, що
постанова суду першої інстанції
ґрунтується на неповно, необ'єктивно і
всебічно не з'ясованих обставинах,
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 18, 158-163, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст.
198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відділу Сихівського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради задовольнити
частково.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 11 листопада
2011 року в справі № 2а-10249/11/1370 -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні адміністративного позову
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради до
відділу Державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Львівській області про визнання
протиправними дій та скасування
постанови - відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанова може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили.

Головуючий суддя:
С. П. Нос

Судді:
В. В.
Клюба

Р. В.
Кухтей