Справа № 826/12331/14
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Давиденко Л.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальності «Ді-лайн групп»

до

державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Розгляд справи здійснено в письмовому провадженні відповідно до приписів частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Ді-Лайн Групп» з питань правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податку на додану вартість та податку на прибуток по фінансово-господарським взаємовідносинам з товариством з обмеженою відповідальністю «Днепротехноком» та товариством з обмеженою відповідальністю «Деймос Інв» за період з 01.01.2013 по 31.03.2014.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Ді-Лайн Групп» пункту пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість у розмірі 230 299,00 грн.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акту перевірки державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 28.07.2014 №327/1-22-08-38453356 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «Ді-Лайн Групп» та його контрагентами:

товариством з обмеженою відповідальністю «Днепртехноком» за договором від 02.10.2013 №3-2013;

товариством з обмеженою відповідальністю «Деймос Інв» за договором від 01.11.2013 №19/13.

З матеріалів справи вбачається, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Ді-Лайн Групп» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Днепртехноком» (виконавець) укладено договір про надання посередницьких послуг від 02.10.2013 №3-2013, відповідно до якого замовник дає завдання, а виконавець зобов’язується надавати замовникові посередницькі послуги пошуку контрагента для придбання приладів, надання рахунків та їх оплату, контроль за відвантаження приладів, а саме: система «Спрут-5М», реєстратор універсальний «Прима 2005М», вольтметр реєструючий «Прима 2000-2», вольтметр реєструючий «Прима 2000-2», вимірювач «КОП-05М», вимірювач «ИРПЦ-100», товщиномір «ВТ-12Н-5» протягом жовтня 2013 року по квітень 2014.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору про надання посередницьких послуг від 02.10.2013 №3-2013; актів виконаних робіт за відповідні періоди; рахунків-фактур за відповідні періоди; податкові накладні за відповідні періоди; видаткові накладні за відповідні періоди; виписки з банку за відповідні періоди.

Окрім того, між товариством з обмеженою відповідальністю «Ді-Лайн Групп» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Деймос Інв» (виконавець) укладено договір про надання юридичних послуг від 01.11.2013 №19/13, відповідно до якого виконавець зобов’язується протягом дії цього договору надавати юридичні консультаційні послуги в обсязі і на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов’язується прийняти такі послуги та оплатити їх.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору про надання юридичних послуг від 01.11.2013 №19/13; актів виконаних робіт за відповідні періоди; рахунків-фактур за відповідні періоди; податкових накладних за відповідні періоди.

У свою чергу, державною податковою інспекцією у Голосіївському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві на спростування реальності господарських операцій, здійснених між товариством з обмеженою відповідальністю «Ді-Лайн Групп» та його контрагентами вказано на акти:

державної податкової інспекції у Бабушкінському районі міста Дніпропетровська головного управління Міністерства доходів і зборів у Дніпропетровській області від 31.03.2014 №468/04-62-22-3/38530554 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства товариства з обмеженою відповідальністю «Днепртехноком»»;

акт державної податкової інспекції у Куйбишевському районі міста Донецька головного управління Міністерства доходів і зборів у Донецькій області від 26.03.2014 №179/05-66-15-01/38357200 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства товариства з обмеженою відповідальністю «Деймос Інв».

З вказаних актів вбачається, що спірні підприємства не знаходяться за податковою адресою, у товариства з обмеженою відповідальністю «Деймос Інв» триває процедура припинення. Також зазначено, що у спірних контрагентів відсутні виробничі активи, складські приміщення, трудові ресурси, оборотні кошти, тощо.

Так, за посиланням відповідача, взаємовідносини позивача із вказаними контрагентами направлені на проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди третім особам з метою штучного формування податкового кредиту, а відтак порушення фіскальних інтересів держави.

Аналізуючи взаємовідносини товариства з обмеженою відповідальністю «Ді-Лайн Групп» з його контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Днепртехноком» та контрагентами товариством з обмеженою відповідальністю «Деймос Інв», суд виходить з наступного.

Щодо взаємовідносин позивача з товариством з обмеженою відповідальністю «Днепртехноком» суд зазначає, що відповідно до умов укладеного договору виконавець зобов’язаний знайти контрагента для придбання приладів та здійснити контроль за їх відвантаженням. Ціна таких приладів коливається від 10 тисяч гривень до 30 тисяч гривень, а винагорода за послуги спірного контрагента складає 349 794,00 грн. З огляду на це, суд не вбачає економічної доцільності залучення цього контрагента.

Крім цього, суд не бере до уваги надані пояснення позивача, що товариство з обмеженою відповідальності «Днепртехноком» надало комерційну пропозицію щодо трасошукачів «АППК 2000МП» та ряд інших приладів за цінами, що нижче цін виробників, оскільки за договором від 02.10.2013 №3-2013 взагалі не передбачено замовлення вказаних приладів, а додаткових угод між сторонами не укладалось. З огляду на це, позивач не надав доказів, що ці прилади він замовляв у спірного контрагента товариства з обмеженою відповідальності «Днепртехноком» та з наданих договорів з подальшими контрагентами, у яких придбано прилади, не встановлено зв'язок із спірним контрагентом.

Також слід зазначити, що до матеріалів справи не надано доказів щодо попередніх узгоджень замовлення між сторонами, щодо пропозицій від спірного контрагента, тощо.

Суд не ставить під сумнів виконання товариством з обмеженою відповідальністю «Ді-Лайн Групп» своїх зобов’язань перед подальшими контрагентами, водночас, позивачем не доведено, що підприємство мало необхідність в залученні товариства з обмеженою відповідальністю «Днепртехноком» та не надано доказів реального здійснення господарських операцій з останнім.

Отже позивачем не спростовано висновків відповідача, що взаємовідносини позивача із вказаним контрагентом направлені на проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди третім особам з метою штучного формування податкового кредиту, а відтак порушення фіскальних інтересів держави.

Щодо взаємовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Деймос Інв» суд зазначає, що за договором про надання юридичних послуг від 01.11.2013 №19/13 виконавець зобов’язався надавати консультації, проводити правові експертизи комерційних та інших документів, претензійно-позовна робота, представництво інтересів замовника у суді та інше, однак до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання цих послуг.

Позивачем надано пояснення, що товариство з обмеженою відповідальністю «Деймос Інв» проводило переговори, розроблено проекти договорів, однак суду не надано ані довіреностей осіб які проводили переговори, ані документації на підтвердження цих обставин, ані підтверджень погоджень щодо запропонованих розроблених проектів договорів.

До того ж з укладеного договору та актів виконаних робіт взагалі не вбачається, яка саме робота була виконана спірним контрагентом та яким чином складена вартість виконаних послуг, не надано від спірного контрагента виставлених рахунків за виконані роботи та інших доказів погодження суми винагороди.

Позивачем не доведено суду економічної та ділової доцільності господарських взаємовідносин із товариством з обмеженою відповідальністю «Деймос Інв» та товариством з обмеженою відповідальністю «Днепртехновом», доказів неможливості самостійно виконати певний обсяг робіт за договорами, а також доказів щодо наявності такої можливості у спірних контрагентів.

З акту перевірки вбачається наявність відхилень між сумами задекларованого податкового кредиту та податкових зобов’язань, чим порушено фіскальні інтереси держави.

Відтак, позовні вимоги товариство з обмеженою відповідальністю «Ді-Лайн Групп» не підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат за наслідками відмови у задоволенні позову, суд наголошує на наступному.

Згідно з частиною першою статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно із приписами статті 4 Закону України “Про судовий збір” за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру судовий збір становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати. Під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Враховуючи сплачену позивачем при зверненні до суду суму судового збору у розмірі 487,20 грн., максимальну ставку судового збору, з позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 4 384,80 грн. (4 872,00 грн. – 487,20 грн.).

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.