Справа № 813/216/14
Суддя: Острович С.Е.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/36922/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Островича С.Е., Степашка О.І., Федорова
М.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Галнафтоінвест" на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11 червня 2014
року у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Галнафтоінвест" до Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

встановила:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Галнафтоінвест" (далі - ТОВ "Компанія
"Галнафтоінвест") звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Галицькому районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області (далі - ДПІ у
Галицькому районі) в якому просить
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 11 березня
2014 року позов ТОВ "Компанія
"Галнафтоінвест" задоволено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11 червня 2014
року апеляційну скаргу ДПІ у
Галицькому районі задоволено.
Скасовано постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 11
березня 2014 року та прийнято нову
постанову, якою відмовлено ТОВ
"Компанія "Галнафтоінвест" у
задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішеннями
суду апеляційної інстанції ТОВ
"Компанія "Галнафтоінвест" подало
касаційну скаргу в якій просить
скасувати постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 11 червня 2014 року та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

ДПІ у Галицькому районі було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Компанія
«Галнафтоінвест» з питань дотримання
податкового законодавства по
взаєморозрахунках з ПП «МТІ» за
березень 2013 року. За результатами
перевірки складено акт від 19.11.2013 року
№494/22-40/23884237.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п.185.1 ст. 185, п.188.1 ст. 188, п.198.2,
п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України, а саме завищення
податкового кредиту з податку на
додану вартість за березень 2013 року в
сумі 393862,11 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення від 11.12.2013 року
№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання ТОВ «Компанія
«Галнафтоінвест» з податку на додану
вартість на 590793,16 грн., з яких 393862,11 грн.
зобов'язання за основним платежем,
196931,05 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

За доводами податкового органу ТОВ
«Галнафтоінвест» не надано документів,
які б підтвердили фактичність
отримання поруки від ПП «МТІ», зв'язок
таких послуг з господарською
діяльністю підприємства, а також
реальність таких послуг. Крім того
перевіряючи в ході перевірки
використали акт ДПІ у Подільському
районі м. Києва ДПС від 01.08.2013 року
№331/26-56-22-01-03/36798441 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ПП «МТІ»
щодо господарських взаємовідносин із
платниками податків за період з 01.06.2012
року по 30.06.2013 року».

Суд першої інстанції позовні вимоги
задовольнив та вказав у своїй
постанові, що позивачем правомірно
віднесено до податкового кредиту з
податку на додану вартість за березень
2013 року суму 393862, 11 грн. оскільки
первинними документами підтверджено
реальність здійснення господарських
операцій, але суд апеляційної
інстанції в своїй постанові не
погодився з висновком суду першої
інстанції та відмовив позивачу у
задоволенні позову, оскільки наявність
укладеного між учасниками
господарської операції
цивільно-правового договору не
свідчить про реальність вчинення
відповідної господарської операції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами першої і
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

24.12.2012 року ПАТ «Волинь-Цемент»
(постачальник) та ТОВ «Компанія
«Галнафтоінвест» (покупець) укладено
договір поставки №250, відповідно до
умов якого постачальник зобов'язується
передати (поставити) у власність
покупцю цемент у кількості та
асортименті, в строки та на умовах,
визначених договором, в покупець
зобов'язується прийняти цемент і
сплатити за нього визначену цим
договором ціну.

04.02.2013 року Приватне підприємство «МТІ»
(поручитель) та ПАТ Волинь-Цемент»
(кредитор) уклали договір №1/02-П поруки,
згідно якого поручитель зобов'язується
відповідати перед кредитором - ПАТ
«Волинь-Цемент» за виконання
зобов'язання ТОВ «Компанія
«Галнафтоінвест» (боржника) щодо
оплати за договором доставки №250 від
24.12.2012 року.

За договором поруки №1/02-ВП від 04.02.2013
року, укладеним ПП «МТІ» (поручитель) та
ТОВ «Компанія «Галнафтоінвест»
(боржник) боржник зобов'язався сплатити
поручителеві плату за надану поруку
відповідно до договору поруки №1/02-П
від 04.02.2013 року в розмірі 25% від вартості
всіх марок отриманого цементу
(ураховуючи ПДВ) згідно договору
поставки №250 від 24.12.2012 року.

31.03.2013 року ПП «МТІ» (поручитель) та ТОВ
«Компанія «Галнафтоінвест» (боржник)
уклали додаткову угоду №1 до договору
поруки №1/02-ФП від 04.02.2013 року, якою
змінено плату за надану поруку
відповідно до договору поруки №1/02-П
від 04.02.2013 року - 35% від вартості всіх
марок отриманого цементу (ураховуючи
ПДВ) згідно договору поставки №250 від
24.12.2012 року на основі звіту боржника про
фактично отриману кількість цементу.

Судами попередніх інстанцій зазначено,
що до матеріалів справи та до перевірки
долучено копію звіту боржника №2 від
31.03.2013 року про хід виконання договору
№1/02-ФП від 04.02.2013 року, акт
прийому-передачі виконаних робіт
(послуг) від 31.03.2013 року №44 до договору
№1/02-ФП від 04.02.2013 року та копія
податкової накладної № 44 від 31.03.2013
року, копії платіжних доручень.

Судом першої інстанції встановлено, що
матеріалами справи підтверджується
виконання основного договору поставки
№250 від 24.12.2012 року та докази реалізації
ТОВ «Компанія «Галнафтоінвест» товару,
переданого йому ПАТ «Волинь-Цемент».

Згідно п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійсненні операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів ( у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається даті тієї з подій, що
відбулася раніше:

- або дата списання коштів з
банківського рахунка платника податку
на оплату товарів/послуг;

- або дата отримання платником
податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України передбачено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 зазначеного Кодексу
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст. 193 Податкового кодексу України,
протягом звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(в тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу (п.198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України).

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ визначається як документ, що
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» метою ведення
бухгалтерського обліку і складання
фінансової звітності є надання
користувачам для прийняття рішень
повної, правдивої та неупередженої
інформації про фінансове становище,
результати діяльності та рух грошових
коштів підприємства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Судом першої інстанції зазначено, що
первинні документи по зазначеним вище
договорам відповідають вимогам
передбачених Законом України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Суд першої інстанції дійшов до
висновку, що позивачем правомірно
віднесено до податкового кредиту з
податку на додану вартість за березень
2013 року суму 393862,11 грн., оскільки
наявними первинними документами
підтверджено реальність здійснення
господарських операцій ТОВ «Компанія
«Галнафтоінвест» та ПП «МТІ».

Що стосується посилання відповідача на
акт ДПІ у Подільському районі м. Києва
ДПС від 01.08.2013 року №331/26-56-22-01-03/3679441 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ПП «МТІ» щодо господарських
взаємовідносин із платниками податків
за період з 01.06.2012 року по 30.06.2013 року»,
судом першої інстанції визначено, що
зазначений акт може лише
підтверджувати неможливість
проведення зустрічної звірки
контрагента позивача - ПП «МТІ», а не
відсутність виробничих потужностей,
трудових ресурсів, тощо. В акті
перевірки податковий орган
покликається також на відомості, які
містяться у ІС «Податковий блок»,
підсистемі «Перелік платників
податків за результатами
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту у розрізі контрагентів» про
наявність розбіжностей за березень 2013
року у сумі 393862,11 грн. по
взаєморозрахунках із ПП «МТІ».

Крім того, чинне законодавство України
не ставить у залежність виникнення у
платника ПДВ права на податковий
кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що позовні вимоги ТОВ
"Компанія "Галнафтоінвест" є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Виходячи із викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку про
необхідність скасування постанови
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11 червня 2014
року та залишення в силі постанови
Львівського окружного
адміністративного суду від 11 березня
2014 року у даній справі.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Галнафтоінвест" задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11 червня 2014
року - скасувати.

Залишити в силі постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 11
березня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді С.Е. Острович О.І. Степашко М.О.
Федоров