Справа № 2а-1360/12/2770
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

03 грудня 2014 року м. Київ
К/800/35363/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Сороки М.О.,Смоковича М.І.,Чумаченко
Т.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Севастопольської
міської державної адміністрації про
визнання дій протиправними, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Севастополя від 7 вересня 2012 року
і ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 23 травня 2013 року, -

в с т а н о в и в:

У червні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вказаним позовом, у якому просив
зобов'язати Севастопольську міську
державну адміністрацію зареєструвати
у встановленому постановою Кабінету
Міністрів України від 30.11.2011 № 1242 «Про
затвердження Типової інструкції з
діловодства у центральних органах
виконавчої влади, Раді міністрів
Автономної Республіки Крим, місцевих
органах виконавчої влади» порядку та
видати Розпорядження «Про надання
ОСОБА_4, дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, розташованої у районі мису
Сарич (рос.мовою Сарыч), для
індивідуального дачного будівництва»,
яке було підписано головою міської
державної адміністрації Куніциним С.В.
за результатом розгляду його заяви від
17.02.2010 вх. № Л-16/2.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя від 7 вересня 2012 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 23 травня 2013
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить Вищий адміністративний суд
України скасувати судові рішення та
ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши за наявними у справі
матеріалами доводи, викладені у
касаційній скарзі, правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
і правової оцінки обставин у справі у
межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(КАС України), колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню.

Встановлено, що 16.02.2010 ОСОБА_4 звернувся
до Севастопольської міської державної
адміністрації з заявою про надання
земельної ділянки для індивідуального
дачного будівництва у районі мису
Сарич площею 0,09 га, яка знаходиться у
межах адміністративно-територіального
утворення міста Севастополя.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, виходив з наступного.

Відповідно до статті 116 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом,
або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та
юридичними особами на земельні
ділянки, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації,
відбувається в порядку, визначеному
частиною першою статті 128 цього
Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі:

а) приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок
внаслідок приватизації державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно
у власність громадян у межах норм,
визначених цим Кодексом, провадиться
один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у
власності чи користуванні громадян або
юридичних осіб, передаються у
власність чи користування за рішенням
органів виконавчої влади чи органів
місцевого самоврядування лише після
припинення права власності чи
користування ними в порядку,
визначеному законом.

Відповідно до статті 17 Земельного
кодексу України до повноважень
місцевих державних адміністрацій у
галузі земельних відносин належить,
зокрема: розпорядження землями
державної власності в межах,
визначених цим Кодексом.

Згідно до статей 80, 81 Земельного
кодексу України суб'єктами права
власності на землю є:

а) громадяни та юридичні особи - на
землі приватної власності;

б) територіальні громади, які
реалізують це право безпосередньо або
через органи місцевого самоврядування,
- на землі комунальної власності;

в) держава, яка реалізує це право через
відповідні органи державної влади, - на
землі державної власності.

Громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі, зокрема: безоплатної
передачі із земель державної і
комунальної власності.

Відповідно до статті 84 Земельного
кодексу України у державній власності
перебувають усі землі України, крім
земель комунальної та приватної
власності.

Право державної власності на землю
набувається і реалізується державою
через органи виконавчої влади
відповідно до повноважень, визначених
цим Кодексом.

До земель державної власності, які не
можуть передаватись у приватну
власність, належать, зокрема: землі під
об'єктами природно-заповідного фонду,
історико-культурного та оздоровчого
призначення, що мають особливу
екологічну, оздоровчу, наукову,
естетичну та історико-культурну
цінність, якщо інше не передбачено
законом; землі лісогосподарського
призначення, крім випадків, визначених
цим Кодексом.

Згідно Містобудівного обґрунтування
розміщення об'єкту містобудування
(індивідуальне дачне будівництво у
районі м. Сарич) від 13.05.2009 року земельна
ділянка знаходиться у межах
Генерального плану м. Севастополя та у
межах території резерву
природно-заповідного фонду. На
земельній ділянці зростають лісні
насадження, що занесені у Червону книгу
(яловець, фісташка туполиста).

Ухвалою Апеляційного суду міста
Севастополя від 13.09.2007 у справі №
22ас-279/2007, яка набрала законної сили,
встановлено, що земельна ділянка,
відносно якої позивачем 16.02.2010 було
подано до відповідача заяву, входить у
склад землекористування
Севастопольського державного
лісомисливського господарства та
віднесена до земель лісового фонду.

У Розпорядженні за підписом Голови
міської державної адміністрації
Куніцина С.В., яке позивач просить
зобов'язати відповідача зареєструвати
та видати йому, тобто надати
розпорядженню статус офіційного
документу, є посилання на статтю 118
Земельного кодексу України, що
свідчить про те, що саме у власність
позивач бажає отримати земельну
ділянку площею 0,09 га у районі мису
Сарич.

Крім того, вказана земельна ділянка
знаходиться у межах
адміністративно-територіального
утворення міста Севастополя.

Відповідно до статті 9 Земельного
кодексу України до повноважень
Київської і Севастопольської міських
рад у галузі земельних відносин на їх
території належить: розпорядження
землями територіальної громади міста;
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу; надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу.

Отже, розпорядження земельною ділянкою
площею 0,09 га у районі мису Сарич
належить виключно до компетенції
Севастопольської міської ради, а не
Севастопольської міської державної
адміністрації.

В ухвалі Вищого адміністративного суду
України 24.02.2009 у справі № К-19541/07 вказано
про відсутність у голови
Севастопольської міської державної
адміністрації повноважень щодо видачі
ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту
відведення земельної ділянки в районі
мису Сарич в Балаклавському районі
міста Севастополя.

Відповідно до частини 1 статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З урахуванням описаного суди дійшли
висновку про те, що підписуючи
розпорядження на бланку № 001447 «Про
надання ОСОБА_4 дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, розташованої у
районі мису Сарич (рос. мовою Сарыч), для
індивідуального дачного будівництва»,
діяв не на підставі, не у межах
повноважень та не у спосіб, що
передбачені Конституцією України, а
тому відсутні підстави для
зобов'язання Севастопольської міської
державної адміністрації здійснити
реєстрацію вказаного розпорядження та
видати його позивачу, тобто надати
розпорядженню статус офіційного
документу.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України також
погоджується з таким висновком судів
попередніх інстанцій і доводи
касаційної скарги його не
спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд,-

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста
Севастополь від 7 вересня 2012 року і
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 23 травня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: