Справа № 2а-10922/12/2670
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/11015/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

при секретарі
Калініні О.С.

за участю представників сторін:

позивача - Соколової О.В.

відповідача - Української Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Дочірнього
підприємства з іноземною інвестицією
«Сантрейд»

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.01.2014

у справі № 2а-10922/12/2670

за позовом Дочірнього підприємства з
іноземною інвестицією «Сантрейд»

до Окружної державної податкової
служби - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
податків Державної податкової служби

про скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство з іноземною
інвестицією «Сантрейд» звернулось до
суду з позовом про скасування
податкового повідомлення-рішення
Окружної державної податкової служби -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників податків Державної
податкової служби № від 06.03.2012.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15.10.2012 позов задоволено; скасовано
спірне податкове повідомлення-рішення,
з підстав обґрунтованості позовних
вимог.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.01.2014
скасовано постанову суду першої
інстанції; постановлено нове рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог, з мотивів правомірності
прийняття спірного податкового
повідомлення-рішення.

В касаційній скарзі позивач
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та направити
справу на новий розгляд до
апеляційного адміністративного суду,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Представником відповідача в судовому
засіданні заявлено клопотання про
заміну відповідача, у зв'язку із
реорганізацією, із Окружної державної
податкової служби - Центрального офісу
з обслуговування великих платників
податків Державної податкової служби
на правонаступника - Міжрегіональне
головне управління Міндоходів -
Центральний офіс з обслуговування
великих платників.

Відповідно до ст. 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі вибуття або заміни сторони чи
третьої особи у відносинах, щодо яких
виник спір, суд допускає на будь-якій
стадії адміністративного процесу
заміну відповідної сторони чи третьої
особи її правонаступником. Усі дії,
вчинені в адміністративному процесі до
вступу правонаступника, обов'язкові
для нього в такій самій мірі, у якій
вони були б обов'язкові для особи, яку
він замінив.

Суд касаційної інстанції, розглянувши
заявлене клопотання, дійшов висновку
про його задоволення.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, за результатами проведеної
документальної позапланової виїзної
перевірки ДП з іноземною інвестицією
«Сантрейд» з питань достовірності
нарахування сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на розрахунковий рахунок за
вересень, листопад 2011 року складено акт
№ 157/40-40/7/25394566 від 24.02.2012, в якому
зафіксовано порушення: п. п. 198.3, 198.6 ст.
198 Податкового кодексу України, в
результаті чого зроблено висновок про
завищення позивачем сум податку на
додану вартість, віднесених до
податкового кредиту за вересень 2011
року на суму 1 674 770,94 грн., за жовтень 2011
року на суму 2 411 144,50 грн., які підлягають
зменшенню; пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14, п. 200.4 ст. 200
Податкового кодексу України, що
призвело до завищення сум бюджетного
відшкодування ПДВ за жовтень 2011 року в
розмірі 1 674 770,94 грн. та за листопад 2011
року у розмірі 2 411 144,50 грн.

На підставі результатів проведеної
перевірки, 06.03.2012 відповідачем прийняте
податкове повідомлення-рішення №
про зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 4 085 915,44 грн. та
нарахування штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 2 042 957,72 грн.,
визначено податкове зобов'язання з ПДВ
та зобов'язано позивача сплатити суму
податку у розмірі 1 674 770,94 грн. та
штрафні (фінансові) санкції у розмірі 837
385,47 грн.

Матеріалами справи встановлено, що в
період вересня-жовтня 2011 року позивач
здійснював придбання сої у ПП «АВС
Гранд», ТОВ «Кваркон», ПП «МІО», ТОВ
«РОФФ», ТОВ «Індастрі Девелопмент
Менеджмент Груп», ТОВ «Селена Юг».

Відповідно до умов укладених договорів
поставки ці контрагенти
зобов'язувалися продати сою з
поставкою в Миколаївський морський
торговельний порт, а позивач
зобов'язувався такий товар прийняти та
оплатити, крім того відповідно до трьох
договорів поставки з ТОВ «Кваркон»
воно зобов'язувалось продати сою з
поставкою на ТОВ «Еколінія» шляхом
переоформлення на цьому елеваторі, а
позивач зобов'язувався такий товар
прийняти та оплатити.

На виконання умов зазначених договорів
були складені видаткові та податкові
накладні, платіжні доручення,
рахунки-фактури, товарно-транспортні
накладні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
правомірність формування позивачем
податкового кредиту у вересні та
жовтні 2011 року по операціях з
контрагентами встановлена матеріалами
справи, а тому відповідні суми податку
на додану вартість у жовтні та
листопаді 2011 року були правомірно
заявлені позивачем до бюджетного
відшкодування.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, апеляційний
адміністративний суд мотивував своє
рішення тим, що податковим органом
доведено, що фінансово-господарська
діяльність позивача здійснюється поза
межами правового поля, а господарські
операції відбулися лише документально.

Суд касаційної інстанції не може
погодитись з таким висновком
апеляційного адміністративного суду, з
огляду на наступне.

Відповідно до пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України бюджетне
відшкодування - відшкодування
від'ємного значення податку на додану
вартість на підставі підтвердження
правомірності сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за результатами перевірки
платника, у тому числі автоматичне
бюджетне відшкодування у порядку та за
критеріями, визначеними у розділі V
цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 зазначеного
Кодексу податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. п. 200.1-200.4 ст. 200 цього
Кодексу сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені цим
розділом. При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду. Якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то: а)
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» Підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних лише в разі фактичного
здійснення господарської діяльності.
Якщо фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братись до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
діяльності, визначальною ознакою якої
є те, що вона повинна спричиняти
реальні зміни майнового стану платника
податків.

Таким чином, за встановлення в судовому
порядку з підтвердженням матеріалів
справи факту здійснення господарських
операцій між позивачем та
контрагентами (ПП «АВС Гранд», ТОВ
«Кваркон», ПП «МІО», ТОВ «РОФФ», ТОВ
«Індастрі Девелопмент Менеджмент
Груп», ТОВ «Селена Юг»), в результаті
чого виникло право у позивача на
формування податкового кредиту та
бюджетного відшкодування, є
протиправним висновок податкового
органу про порушення позивачем
зазначених вимог законодавства при
формуванні податкового кредиту та
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість за результатами
господарських операцій із зазначеними
контрагентами.

Викладене дозволяє погодитись з
висновком суду першої інстанції про
безпідставність прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ст. 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

За таких обставин, касаційна скарга
Дочірнього підприємства з іноземною
інвестицією «Сантрейд» підлягає
задоволенню, постанова Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23.01.2014 - скасуванню, а постанова
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 15.10.2012 - залишенню в
силі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Допустити заміну по даній справі
відповідача - Окружної державної
податкової служби - Центрального офісу
з обслуговування великих платників
податків Державної податкової служби
його правонаступником -
Міжрегіональним головним управлінням
Міндоходів - Центральним офісом з
обслуговування великих платників.

Касаційну скаргу Дочірнього
підприємства з іноземною інвестицією
«Сантрейд» задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.01.2014
скасувати та залишити в силі постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 15.10.2012.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)В.В. Кошіль
Судді(підпис)І.В. Борисенко (підпис)О.А.
Моторний