Справа № 334/3688/14-а (2-а/334/139/14)
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2014 рокусправа № 334/3688/14-а
(2-а/334/139/14)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І.
Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Запоріжжя на постанову
Ленінського районного суду м.Запоріжжя
від 17 червня 2014 року у справі №334/3688/14-а
(2-а/334/139/14) за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Запоріжжя про визнання рішення
неправомірним, його скасування,
зобов'язання поновити виплату пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 (далі-позивач)
звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Запоріжжя
(далі-відповідач), в якому просить
визнати протиправним, скасувати
рішення відповідача щодо відмови у
поновленні виплати пенсії, зобов'язати
відповідача поновити виплату раніше
призначеної пенсії за віком із
перерахунком її розміру на підставі
документів пенсійної справи та
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», але у розмірі, не нижчому
за прожитковий мінімум, з 12.03.2014 року.

Постановою Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 17 червня 2014 року
позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
постанову суду скасувати та прийняти
нову, якою відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
позивач, є громадянином України, який
виїхав на постійне місце проживання до
Ізраїлю.

Позивачу з 24.05.1989р. була призначена
пенсія за віком. З 26.10.1995р. переведено на
пенсію по інвалідності від трудового
каліцтва. З 01.04.2002р. переведено на
пенсію за віком. З 01.05.2004р. виплата
пенсії була припинена у зв'язку із
виїздом на постійне місце проживання
до Ізраїлю.

12.03.2014р. позивач звернувся до
відповідача із заявою про поновлення
виплати пенсії.

Комісія для розгляду питань, пов'язаних
з призначенням та виплатою пенсій
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Запоріжжя,
розглянувши документи, прийняла
рішення відмовити позивачу у
поновленні виплати пенсії згідно
Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України 25.11.2005р. №22-1, та п. 1 ст. 47 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки він фактично постійно
проживає за межами України в Ізраїлі,
реєстрація місця проживання на
території України відсутня.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування» виплата пенсії за
рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Згідно з ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» у разі виїзду пенсіонера
на постійне місце проживання за кордон
пенсія, призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року пункт 2
частини 1 статті 49, другого речення
статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо припинення виплати
пенсії пенсіонерам на час постійного
проживання за кордоном у разі, якщо
Україна не уклала з відповідною
державою міжнародний договір з питань
пенсійного забезпечення і якщо згода
на обов'язковість такого міжнародного
договору не надана Верховною Радою
України було визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним).

Відповідно до статті 152 частини 2
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Так, 07.10.2009 року порядок виплати пенсії
громадянам, які виїхали на постійне
місце проживання за кордон,
регулюється нормами Закону України
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування» з урахуванням рішення
Конституційного Суду України щодо
неконституційності положень п.2 ч.1 ст.
49, другого речення ст. 51 Закону України
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування».

Крім того, ч. 2 ст. 49 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» передбачено, що
поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати. Виплата пенсії
поновлюється в порядку, передбаченому
частиною третьою статті 35 та статтею 46
цього Закону.

Позивач, проживаючи в Ізраїлі, як
громадянин України, має такі ж самі
конституційні права, як й інші
громадяни цієї держави, оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускають
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на отримання пенсії за
ознакою місця проживання.

Колегія суддів погоджується з
наступним: якщо позивач перебував на
обліку в управлінні Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Запоріжжя та отримував пенсію за віком,
у відповідача відсутні перешкоди щодо
поновлення виплати пенсії.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» нараховані суми
пенсії, на виплату яких пенсіонер мав
право, але не отримав своєчасно з
власної вини, виплачуються за минулий
час, але не більше ніж за три роки до дня
звернення за отриманням пенсії.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що управління
Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Запоріжжя
неправомірно відмовило позивачу у
відновленні виплати пенсії з 12.03.2014р.
відповідно до його заяви, а рішення
комісії для розгляду питань, пов'язаних
з призначенням та виплатою пенсій
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Запоріжжя, №87 від
14.03.2014р. є неправомірним і підлягає
скасуванню.

В межах апеляційної скарги підстави
для скасування постанови суду першої
інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Запоріжжя - залишити без
задоволення.

Постанову Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 17 червня 2014 року у
справі №334/3688/14-а (2-а/334/139/14) - залишити
без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду є
остаточною та оскарженню не підлягає
відповідно до ч.10 ст. 183-2 КАС України.

Головуючий:
Н.П. Баранник

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак