Справа № 822/3019/14
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/3019/14

Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

17 грудня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Залімського І. Г. Полотнянка
Ю.П.

за участю секретаря судового
засідання: Муса Т.Н.

за участю представників сторін:

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Федючок В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Хмельницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області на постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 09
жовтня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до
Хмельницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області про визнання протиправними,
скасування рішення та вимогу ,

В С Т А Н О В И В :

16.07.2014 року позивач - Фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до
Хмельницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Хмельницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області про визнання протиправними,
скасування рішення та вимогу.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 09.10.2014 року
адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від
09.10.2014 року та прийняти нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав доводи
апеляційної скарги в повному обсязі,
представник позивача, в свою чергу,
заперечив проти апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, колегія суддів
вважає, що в задоволенні апеляційної
скарги необхідно відмовити з наступних
підстав.

Як досліджено з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
фізична особа-підприємець (далі - ФОП)
ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
отримав в Хмельницькій районній
державній адміністрації 02.09.1994 року
свідоцтво про державну реєстрацію
серії НОМЕР_2, номер запису про державну
реєстрацію 0000260; код основного
виду економічної діяльності - 46.38
оптова торгівля іншими продуктами
харчування, у тому числі рибою,
ракоподібними і молюсками.

На підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України,
п.13.2 ст.13 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", згідно наказу
Хмельницької ОДПІ №547 від 02.12.2013 року та
відповідно до плану-графіка проведення
документальних перевірок суб'єктів
господарювання - фізичних осіб на IV
квартал 2013 року, працівниками
відповідача проведена планова
перевірка діяльності ФОП ОСОБА_4 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012
року, дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 року по
31.12.2012 року.

За результатами перевірки було
складено акт №5/1720/НОМЕР_1 від 13.01.2014
року, на підставі якого відповідачем
були прийняті: податкове
повідомлення-рішення форми "Р" від
26.02.2014 року №/18 про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування на загальну суму
70144,12 грн., в т.ч.: за основним платежем
46762,75 грн., за штрафними санкціями 23381,37
грн.; податкове повідомлення-рішення
форми "Р" від 26.02.2014 року, №/20 про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 11677,92 грн., в т.ч. за
основним платежем 7785,28 грн., за
штрафними санкціями 3892,64 грн.;
податкове повідомлення-рішення форми
"В4" від 26.02.2014 року №/19 про
зменшення розміру від'ємного значення
суми податку на додану вартість в
розмірі 693,81 грн.; рішення №/21 про
застосування штрафних санкцій та
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску у розмірі 7496,55 грн.; вимогу про
сплату боргу (недоїмки) від 13.01.2014 року
№Ф-01 у розмірі 49 977,04 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач користуючись правом на
оскарження рішення в судовому порядку
звернувся з адміністративним позовом
до суду.

За результатом розгляду справи, суд
першої інстанції, керуючись
положеннями Податкового кодексу
України, Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України", прийшов до
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами та висновкам суду першої
інстанції, колегія суддів враховує
наступне.

Згідно з висновками акту №5/1720/НОМЕР_1
від 13.01.2014 року, відповідачем виявлено
слідуючі порушення:

1. пп.44.1 ст.44. п.138.2, п.138.8, 138.10 ст.138, п.177.2,
п.177.4, п.177.10 ст.177 ПК України, в
результаті чого занижено чистий
оподатковуваний дохід на суму 275075 грн.

2. пп.44.1 ст.44, п.138.2, п.138.8, п.138.10 ст.138, п.177.2,
п.177.4, п.177.10 ст.177 ПК України, в
результаті чого занижено податкове
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на суму 46762,75 грн.

3. п.4 ст.4. ст.7, ст.25 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове пенсійне
страхування", не нараховано та не
сплачено 49977,04 грн.

4. пп."г" п.198.5. п.198.1, п.198.3 ст.198 ПК України,
в результаті чого за період, що
підлягав перевірці, занижено податок
на додану вартість (далі - ПДВ) в
періоді, що перевірявся, на загальну
суму 7785,28 грн.

5. пп."г" п. 198.5, п.198.1, п. 198.3 ст.198 ПК
України, в результаті чого за період, що
підлягав перевірці, зменшено залишок
від'ємного значення попереднього
звітного (податкового) періоду, що
включається до складу податкового
кредиту поточного звітного періоду на
суму грн. 1407,67 грн.

Таким чином, згідно поданої позивачем
податкової декларації за 2012 рік, ФОП
ОСОБА_4 зазначено загальний
оподатковуваний дохід в сумі 5077363 грн.,
який підтверджується книгою обліку
доходів і витрат, банківськими
виписками, касовими ордерами та актами
звірки взаємних розрахунків, однак
згідно акту перевірки №5/1720/НОМЕР_1 від
13.01.2014 року дохід позивача повинен
становити 5324522 грн.

Відповідно до п.177.2 ст.177 ПК України,
об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Таким чином, доходом фізичної
особи-підприємця. що перебуває на
загальній системі оподаткування, є
виручка у грошовій та не грошовій
формі, тобто всі суми коштів, що
надійшли на банківський рахунок чи в
касу підприємця в рахунок оплати за
реалізовані товари, виконані роботи чи
надані послуги протягом звітного
періоду.

При цьому, оскільки виручкою фізичної
особи-підприємця вважається дохід,
отриманий у грошовій та не грошовій
формі, то датою при формуванні
загального оподатковуваного доходу є
дата фактичного надходження коштів на
банківський рахунок (у касу) або
отримання інших видів компенсацій
вартості поставлених (або тих, що
підлягають поставці) ним товарів,
застосовується касовий метод. До
складу витрат включаються тільки ті
витрати, які пов'язані з отриманням
доходу та підтверджені відповідними
документами про їх оплату.

В свою чергу, п.177.4 ст.177 ПК України
передбачено, що до переліку витрат
фізичних осіб-підприємців.
безпосередньо пов'язаних із отриманням
доходів належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності.

Згідно п.138.4 ст.138 ПК України, витрати, що
формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім нерозподілених постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг. Інші
витрати визнаються витратами того
звітного періоду, в якому вони були
здійснені, згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку.

У відповідності до п. 140.5 ст.140 ПК
України забороняється установлення
додаткових обмежень щодо складу витрат
платника податку, крім тих, що
зазначені в Розділі III ПК України.

За результатами надходження коштів від
покупців на банківський рахунок (в
касу) ФОП ОСОБА_4 грошових коштів за
товар, платником податку було включено
дані грошові кошти до суми доходу.
Однак, враховуючи специфіку та
характер господарської діяльності,
покупцями було здійснено повернення
оплаченого товару ФОП ОСОБА_4, що
підтверджується належним чином
оформленими накладними на повернення:
№ВН-0000004 від 10.01.2012 року; №ВН-000002 від
05.01.2012 року; №ВН-0000007 від 18.01.2012 року;
№ВН-0000008 від 24.01.2012 року; №ВН-0000014 від
17.02.2012 року; №ВН-0000016 від 22.02.2012 року;
№ВН-000017 від 22.03.2012 року; №ВН-0000018 від
26.03.2012 року; №ВН-0000020 від 28.03.2012 року
№ВН-0000023 від 28.04.2012 року; №ВН-000021 від
24.04.2012 року; №ВН-000022 від 08.05.2012 року;
№ВН-000025 від 16.05.2012 року; №ВН-000027 від
21.05.2012 року; №ВН-000029 від 12.06.2012 року;
№ВН-0000032 від 26.06.2012 року; №ВН-0000033 від
10.07.2012 року; №ВН-0000035 від 19.07.2012 року;
№ВН-0000036 від 28.07.2012 року; №ВН-000037 від
28.07.2012 року; №ВН-000038 від 16.08.2012 року;
№ВН-0000039 від 27.08.2012 року; №ВН-0000040 від
30.08.2012 року; №ВН-0000042 від 19.09.2012 року;
№ВН-000044 від 24.09.2012 року; №ВН-0000047 від
10.10.2012 року; №ВН-0000049 від 15.10.2012 року;
№ВН-000050 від 30.10.2012 року; №ВН-0000051 від
30.10.2012 року; №ВН-000054 від 23.11.2012 року;
№ВН-0000056 від 26.11.2012 року; №ВН-0000053 від
23.11.2012 року; №ВН-0000058 від 17.12.2012 року;
№ВН-0000061 від 20.12.2012 року; №ВН-0000063 від
28.12.2012 року.

За наслідками повернення товару
покупцями, ФОП ОСОБА_4 було здійснено
повернення покупцям грошових коштів з
каси на загальну суму 220472,47 грн., що
підтверджується видатковими касовими
ордерами, копії яких наявні в
матеріалах справи.

Отже, позивачем правомірно, на підставі
видаткових касових ордерів було
зменшено розмір доходу на суму
повернутих, виплачених з каси ФОП
ОСОБА_4 грошових коштів покупцям (на
220472,47 грн.), які було перераховано від
покупців. Оскільки вказані грошові
кошти були перераховані покупцями за
поставлений підприємцем товар та
включено до складу доходу у поточному
та попередніх звітних періодах. Таким
чином, враховуючи вищевикладене, ФОП
ОСОБА_4 у відповідності вимог п.177.2 ст.177
ПК України, було належним чином та у
повній мірі, на підставі належним чином
оформлених документів визначено суму
чистого оподатковуваного доходу.

Відносно висновків відповідача про
завищення ФОП ОСОБА_4 інших витрат
пов'язаних з одержанням доходу,
включаючи вартість виконаних робіт,
наданих послуг за період, що підлягав
перевірці в сумі 27803,36 грн., в тому числі:
в результаті неправомірного
збільшення інших витрат пов'язаних з
одержанням доходу, включаючи вартість
виконаних робіт/наданих послуг по
придбаних у ПП "ОККО-Бізнес" () паливно-мастильних матеріалів
(далі - ПММ) (бензину), фактичне
використання яких в господарській
діяльності ФОП ОСОБА_4 (списання ПММ на
роботу автотранспорту) не підтверджено
документально в сумі 25396,24 грн. та
завищено інші витрати пов'язані з
одержанням доходу, в результаті
неправомірного збільшення інших
витрат пов'язаних з одержанням доходу,
включаючи вартість виконаних робіт, по
списанню бензину марки А-80, придбання
якого не підтверджено документально в
сумі 2407,12 грн., суд зауважує наступне.

Відповідно до положень пункту 138.1
статті 138 ПК України, витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до абз."в" пп.138.10.2 п.138.10 ст.138
ПК України, до складу інших витрат
включаються витрати на утримання
основних засобів, інших необоротних
матеріальних активів
загальногосподарського використання
(оперативна оренда (у тому числі оренда
легкових автомобілів), придбання
пально-мастильних матеріалів, стоянка,
паркування легкових автомобілів,
страхування майна, амортизація, ремонт,
опалення, освітлення, водопостачання,
водовідведення, охорона).

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Придбання паливно мастильних
матеріалів здійснювалося ФОП ОСОБА_4 у
попередньому звітному періоді, а саме у
2011 році, що підтверджується договором
№12ОБСК-044 купівлі-продажу товарів по
смарт-картах від 28.03.2011 року, актом
прийому-передачі смарт-карт від 28.03.2011
року, договором №12ОБТЛ-098
купівлі-продажу нафтопродуктів від
16.03.2011 року, накладними на відпуск
товарів: №12 ОБСК-044- за період з
01.04.2011 року по 30.04.2011 року від ПП
"ОККО-БІЗНЕС"; №12 ОБСК-044- за період
з 01.05.2011 року по 31.05.2011 року від ПП
"ОККО-БІЗНЕС", податковими накладними;
на підтвердження оплати за придбаний
товар позивачем надані копії
банківських звітів про дебетові і
кредитові операції. Наявність залишків
паливно-мастильних матеріалів на
складському обліку, в тому числі і
бензину марки А-80, підтверджується
оборотно-сальдовою відомістю по
рахунку 203 "Паливо".

Щодо твердження відповідача про
відсутність документального
підтвердження фактичного використання
підприємцем у власній господарській
діяльності бензину Pulls-95, А-95, А-92, А-80,
диспалива на загальну суму 27803,36 грн.. та
відсутність підстав для включення до
складу витрат без підтвердження
відповідними, складеними згідно з
чинним законодавством, первинними
документами, необхідно зазначити, що
використання придбаного бензину
вищевказаних марок підтверджується
належним чином оформленими первинними
документами, а саме: подорожніми
листами за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012
року, оборотно-сальдовою відомістю по
рахунку 203 "Паливо"; актами списання
паливно-мастильних матеріалів за
період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року на
роботу транспортних засобів, які
знаходилися на балансі позивача;
копіями свідоцтв про реєстрацію
транспортних засобів, трудових
договорів з водіями.

Окрім цього, в судовому засіданні
позивачем було надано та оглянуто
колегією суддів первинні документи, що
підтверджують використання палива із
зазначенням номерів шляхових листів,
актів списання паливно-мастильних
матеріалів, документів, що
підтверджують придбання
паливно-мастильних матеріалів.

Аналізуючи вище викладене, суд робить
висновок про те, що позивачем
правомірно відповідно до вимог ПК
України віднесено до витрат, які
враховуються при визначені об'єкта
оподаткування, вартість придбання у ПП
"ОККО-БІЗНЕС" паливно-мастильних
матеріалів на суму 27803,36 грн., оскільки
придбання товарно-матеріальних
цінностей у вказаного контрагента та
їх використання відповідає дійсності
та підтверджується первинними
бухгалтерськими документами.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення форми "Р" від
26.02.2014 року №/18 про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб на загальну
суму 70144,12 грн., в т.ч.: за основним
платежем 46762,75 грн., за штрафними
санкціями 23381,37 грн. є протиправним та
підлягає скасуванню.

Щодо правомірності прийняття
податковим органом вимоги про сплату
(боргу) недоїмки №Ф-01 від 13.01.2014 року та
рішення №002961720/2 від 26.02.2014 року про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску, суд враховує наступне.

Згідно ст.7 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (далі - Закон),
єдиний внесок нараховується для
платників, зазначених у пункті 4 (крім
фізичних осіб - підприємців, які обрали
спрощену систему оподаткування) та 5
частини першої статті 4 цього Закону, -
на суму доходу (прибутку), отриманого
від їх діяльності, що підлягає
обкладенню податком на доходи фізичних
осіб, та на суму доходу, що
розподіляється між членами сім'ї
фізичних осіб - підприємців, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу за місяць, у якому
отримано дохід (прибуток).

Згідно з ч.2 ст.9 Закону, обчислення
єдиного внеску здійснюється на
підставі бухгалтерських та інших
документів, відповідно до яких
провадиться нарахування (обчислення)
або які підтверджують нарахування
(обчислення) виплат (доходу), на які
відповідно до цього Закону
нараховується єдиний внесок.

За ч.2-4 ст.25 Закону, у разі виявлення
своєчасно не сплачених сум страхових
внесків платники єдиного внеску
зобов'язані самостійно обчислити ці
внески і сплатити їх з нарахуванням
пені в порядку і розмірах, визначених
цією статтею. Суми недоїмки стягуються
з нарахуванням пені та застосуванням
штрафів. Орган доходів і зборів у
порядку, за формою та у строки,
встановлені центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

За вимогами п.3 ч.11 Закону, орган доходів
і зборів застосовує до платника
єдиного внеску штрафні санкції за
донарахування органом доходів і зборів
або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску
накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначеної суми за кожний
повний або неповний звітний період, за
який донараховано таку суму, але не
більш як 50 відсотків суми
донарахованого єдиного внеску.

Відповідно до висновків акту
№5/1720/НОМЕР_1 від 13.01.2014 року
відповідачем прийнято вимогу про
сплату (боргу) недоїмки №Ф-01 від 13.01.2014
року, згідно якої сума боргу позивача
становить 49977,04 грн.; та за рішенням
№/2 від 26.02.2014 року до ФОП ОСОБА_4
застосовано штрафні санкції в розмірі
15% в сумі 7496,55 грн.

Однак, оскільки судом встановлено
безпідставність висновків акту
перевірки в частині заниження
позивачем чистого оподаткованого
доходу на суму 247238,77 грн., тому й
підлягають спростуванню висновки акту
перевірки в частині того, що в
порушення вимог Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" позивачем на
вказану вище суму оподаткованого
доходу не нараховані суми єдиного
внеску у розмірі 49977,04 грн., в зв'язку з
чим вимога про сплату (боргу) недоїмки
№Ф-01 від 13.01.2014 року та рішення №002961720/2
від 26.02.2014 року про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску є
протиправними та такими, що підлягають
скасуванню.

Податковим повідомленням-рішенням
форми "Р" від 26.02.2014 року №/20,
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з ПДВ на загальну суму
11677,92 грн., в тому числі за основним
платежем 7785,28 грн., за штрафними
санкціями 3892,64 грн.

Суд встановив, що позивачем за період з
01.01.2012 року по 31.12.2012 року включено до
податкового кредиту відповідного
звітного періоду ПДВ на загальну суму
7785,28 грн. по придбаному дизельному
паливу, бензину Pulls-95, А-95, А-92, А-80 у ПП
"ОККО-Бізнес" ().

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно з п.198.2. ст.198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.198.6. ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України
передбачено, що податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Отже, право на включення сплаченого
(нарахованого) податку до податкового
кредиту виникає у платника податку за
умови встановлення тієї обставини, що
вартість придбаних товарів (робіт,
послуг) підлягає віднесенню до складу
валових витрат виробництва (обігу) за
наявності податкової накладної, яка
засвідчує факт поставки товару або
надання послуги.

В той же час наявність у покупця
податкової накладної не є безумовною
підставою для віднесення таких сум ПДВ
до податкового кредиту. Суд
погоджується з твердженням
відповідача, що будь-які документи
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції, визначальною
ознакою якої, за змістом ст.1 Закону
України "Про бухгалтерський облік і
фінансову звітність" є спричинення
зміни майнового стану платника
податків.

Формування ФОП ОСОБА_4 податкового
кредиту з ПДВ підтверджується
податковими накладними за період з
01.01.2012 року по 31.12.2012 року; реєстрами
виданих та отриманих податкових
накладних помісячно за період з 01.01.2012
року по 31.12.2012 року та податковими
деклараціями з ПДВ за вказаний період.

Оскільки позивачем правомірно
відповідно до вимог ПК України
віднесено до витрат, які враховуються
при визначені об'єкта оподаткування,
вартість придбання у ПП "ОККО-БІЗНЕС"
паливно-мастильних матеріалів на суму
27803,36 грн., а тому ФОП ОСОБА_4 мав право на
включення суми ПДВ в розмірі 7785,28 грн.,
до податкового кредиту, оскільки
придбання товарно-матеріальних
цінностей у вказаного контрагента
відповідає дійсності та
підтверджується первинними
бухгалтерськими документами.

Таким чином, висновки відповідача щодо
безпідставного включення до
податкового кредиту ПДВ в сумі 7785,28
грн., за вказаною операцією є не
обґрунтованими, а тому податкове
повідомлення-рішення "Р" від 26.02.2014 року
№/20 є протиправним та підлягає
скасуванню в повному обсязі.

Так як судом встановлено, що позивач
правомірно в січні-грудні 2012 року
включив до податкового кредиту з ПДВ
суму ПДВ по господарських операціях з
ПП "ОККО-БІЗНЕС", тому висновок
відповідача про завищення позивачем
від`ємного значення різниці між сумою
податкових зобов`язань і сумою
податкового кредиту за період з 01.01.2012
року по 31.12.2012 року не відповідає
дійсним обставинам справи.

З огляду на вище викладене, прийняте
відповідачем податкове
повідомлення-рішення від 26.02.2014 року
форми "В4" №/19 є протиправним та
підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про те, що рішення про
застосування штрафних санкцій
№/21 від 26.02.2014 року, податкові
повідомлення-рішення від 26.02.2014 року:
форми "Р" від 26.02.2014 року №/18,
№/20, форми "В4" №/19 та вимогу
про сплату боргу (недоїмки) від 13 січня
2014 року №Ф-01 є безпідставними та
підлягають скасуванню.

З урахуванням вищевикладених норм
чинного законодавства, що регулюють
спірні правовідносини сторін, та
встановлених обставин даної справи,
колегія суддів дійшла висновку про
обгрунтованість заявлених позивачем
вимог.

Апелянтом не надано достатніх доказів
в підтвердження доводів апеляційної
скарги, у зв'язку з чим остання
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції при
ухваленні оскаржуваного рішення
правильно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку, та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстави для задоволення вимог
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Хмельницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області
залишити без задоволення, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 09 жовтня 2014
року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Драчук Т. О.

Судді
Залімський І. Г.

Полотнянко Ю.П.