Справа № 357/13878/14-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Бондаренко О.В.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В.,
Кобаля М.І.,

за участю секретаря Бабенка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду,
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Біла
Церква Київської області на постанову
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 29 жовтня 2014 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в м. Біла Церква Київської
області про визнання протиправним
рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернувся до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в м. Біла
Церква Київської області ( далі -
відповідач ) про:

- визнання протиправним рішення
відповідача від 20.08.2014 р. № 187 про
відмову в призначенні пенсії за віком
ОСОБА_2;

- зобов'язання відповідача прийняти
рішення про зарахування ОСОБА_2 період
відбування покарання в колонії з 23.10.1982
р. по 23.02.1985 р. до загального страхового
стажу позивача та призначити йому
пенсію за віком.

Постановою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 29 жовтня 2014 року адміністративний
позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нову про відмову в
задоволенні позовних вимог, вважаючи,
що судом неповно з'ясовано обставини
справи та неправильно застосовано
норми матеріального та процесуального
права.

У судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст.41, ч. 4 ст. 196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду -
скасуванню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 є особою, постраждалою
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У травні 2014 року позивач звернувся до
УПФУ в м. Біла Церква Київської області
із заявою про призначення пенсії на
пільгових умовах зі зниженням
пенсійного віку як особі, постраждалій
внаслідок аварії на ЧАЕС.

20.08.2014 р. відповідачем було прийнято
рішення від 20.08.2014 р. № 187 про відмову в
призначенні пенсії за віком ОСОБА_2, у
зв'язку з тим, що його страховий стаж є
меншим за мінімальний, який складає 15
років.

При прийнятті такого рішення УПФУ в м.
Біла Церква Київської області до
страхового стажу позивача не було
зараховано період відбування
покарання в колонії з 23.10.1982 р. по 23.02.1985
р., оскільки в цей час ОСОБА_2 не
сплачував страхові внески.

Судова колегія встановила, що
задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
матеріалами справи підтверджується
трудовий стаж та сплата позивачем
страхових внесків у спірний період
часу.

Однак, дослідивши матеріали справи,
судова колегія не може погодитись з
такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, нормами
Кримінально-виконавчого кодексу
України ( далі - КВК України ), Законами
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» (
далі - Закон № 796-ХІІ ), «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» ( далі - Закон № 1058-IV ), «Про
пенсійне забезпечення» ( далі - Закон №
1788-ХІІ ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно до ст. 46 Конституції України,
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

За змістом ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ,
Особам, які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV регламентовано,
що Особи мають право на призначення
пенсії за віком після досягнення віку 60
років та наявності страхового стажу не
менше 15 років.

У ч. 1, 4 ст. 24 Закону № 1058-IV закріплено, що
страховий стаж - період (строк),
протягом якого особа підлягає
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню та за який
щомісяця сплачені страхові внески в
сумі не меншій, ніж мінімальний
страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші
періоди, що враховувалися до стажу
роботи для призначення пенсії до
набрання чинності цим Законом,
зараховуються до страхового стажу в
порядку і на умовах, передбачених
законодавством, що діяло раніше, крім
випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з п. «а» ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ,
до стажу роботи зараховується також: а)
будь-яка інша робота, на якій працівник
підлягав державному соціальному
страхуванню, або за умови сплати
страхових внесків, період одержання
допомоги по безробіттю, а також робота
в'язнів і робота за угодами
цивільно-правового характеру за умови
сплати страхових внесків.

Ч. 2, 4 ст. 122 КВК України передбачено, що
особи, яким до відбування покарання
призначена пенсія, підлягають
державному пенсійному забезпеченню на
загальних підставах.

Час роботи засуджених у період
відбування ними покарання у виді
позбавлення волі зараховується у стаж
роботи для призначення трудової
пенсії.

Системне тлумачення викладених
правових норм надає підстави
стверджувати, що достатньою та
необхідною правовою підставою для
зарахування до страхового стажу особи,
який враховується при призначенні їй
пенсії, періоду відбування покарання у
відповідному закладі обмеження чи
позбавлення волі є наявність
сукупності двох умов: 1) підтвердження
трудового стажу особи відповідною
довідкою; 2) сплата особою страхових
внесків протягом такого періоду.

Разом з тим, колегія суддів звертає
увагу на те, що в довідках від 15.02.2013 р. №
Є-57 про заробітну плату ОСОБА_2 у період
відбування покарання в
Березняківській ВК № 95 з 23.10.1982 р. по
28.11.1983 р. / а.с. 12 / та від 21.06.2013 р. №
24/то/41/20-Е-2 про відбування позивачем
покарання в колонії К-100 у період з
01.01.1984 р. по 23.02.1985 р. / а.с. 13 /, не
зазначено жодних відомостей щодо
сплати ОСОБА_2 відповідних страхових
внесків.

Будь-які інші документи, які б містили
такі відомості, у матеріалах справи
відсутні.

Крім того, судова колегія також
відзначає, що у відповідності з
приписами ч. 4 ст. 70 КАС України,
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Тому, факт
наявності трудового стажу ОСОБА_2 у
спірний період не може бути
підтвердженим показаннями свідка
ОСОБА_3, яка є його колишньою дружиною і
може знати лише те, що позивач дійсно
відбував покарання у місцях
позбавлення волі, але такі обставини
сторонами не оспорюються і не є
предметом розгляду у цьому спорі.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що в даному випадку
не підтверджений документально факт
сплати страхових внесків позивачем у
спірний період, а тому відсутні
правові підстави для врахування до
його загального страхового стажу
періоду його відбування покарання в
колонії з 23.10.1982 р. по 23.02.1985 р., що, в свою
чергу, свідчить про відсутність в
нього мінімального страхового стажу
для призначення пенсії за віком.

Отже, відповідач, приймаючи рішення
від 20.08.2014 р. № 187 про відмову у
призначенні пільгової пенсії, діяв на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, зокрема, ст.ст. 24, 26 №
1058-IV та ст. 56 Закону № 1788-ХІІ, тобто
правомірно. Тому, суд першої інстанції
помилково прийшов до висновку про
наявність підстав для визнання
вказаного спірного рішення
відповідача протиправним та про його
скасування і зобов»язання вчинити
певні дії.

Дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши виниклі
правовідносини, судова колегія
приходить до висновку про необхідність
відмовити в задоволенні позовних
вимог, а також про те, що судом першої
інстанції були неповно з'ясовані
обставини справи і порушенні норми
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення, зокрема, є
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, та порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

З огляду на це, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Біла Церква Київської області
задовольнити, а постанову
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 29 жовтня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення у
справі.

Керуючись ст.ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Біла
Церква Київської області задовольнити.

Постанову Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 29 жовтня 2014 року скасувати.

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до управління Пенсійного
фонду України в м. Біла Церква
Київської області про визнання
протиправним рішення та зобов'язання
вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів з моменту направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі, та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя

Епель О.В.

Судді:

Карпушова О.В.

Кобаль М.І.