Справа № 2а-13409/11/2670
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/40113/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого судді - Черпіцької
Л.Т.Суддів -Розваляєвої Т.С. Маслія
В.І.при секретарі -Гулова О.І.за участю
представників:ТОВ «Вольтех» - Сирота
О.М.розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справуза
касаційною скаргоюКиївської
регіональної митницінапостанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 30.05.2012р.у
справі№ 2а-13409/11/2670за позовомТовариства
з обмеженою відповідальністю
«Вольтех»до1. Київської
регіональної митниці, 2. Головного
управління Державного казначейства
України у м. Києвіпровизнання
неправомірними дій, скасування рішення
та стягнення суми надмірно сплаченого
податку на додану вартість ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Вольтех» звернулось
до Київської регіональної митниці з
позовом, в якому просило:

- визнати неправомірними дії Київської
регіональної митниці з визначення
митної вартості оливи моторної та
оливи гідравлічної;

- скасувати рішення Київської
регіональної митниці №100000006/2011/612043/2
від 01.06.2011 року;

- стягнути з Державного бюджету України
суму надмірно сплаченого податку на
додану вартість в розмірі 16714,68 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на протиправність дій
митниці щодо самостійного визначення
митної вартості та необґрунтованим
витребуванням у позивача додаткових
документів щодо підтвердження митної
вартості товару.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
17.11.2011р. в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 30.05.2012р.
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 17.11.2011р. скасовано.
Прийнято нове рішення яким позовні
вимоги задоволено частково. Визнано
неправомірними дії Київської
регіональної митниці з визначення
митної вартості оливи моторної та
оливи гідравлічної. Скасовано рішення
Київської регіональної митниці про
визначення митної вартості товару
№100000006/2011/612043/2 від 01.06.2011 року. В решті
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 30.05.2012р.
Київська регіональна митниця
звернулась з касаційною скаргою, у якій
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
просить її скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, на виконання умов договору
поставки змащувальних матеріалів від
18.09.2010р. № ДС-1017 позивач за вантажною
митною декларацією від 31.05.2011р. №
100140000/2011/278818 заявив до митного
оформлення в режимі імпорт - 40 товар:
олива моторна з вмістом нафти або
нафтопродуктів, олива гідравлічна,
олива трансмісійна (метод 1).

У зв'язку із спрацюванням
автоматизованої системи аналізу та
управління ризиками та з метою
перевірки правильності визначення
митної вартості товару, заявленого
позивачем до митного оформлення,
підрозділом митного оформлення було
направлено запит № 278818 від 31.05.2011р. до
відділу контролю митної вартості та
класифікації товарів Київської
регіональної митниці.

При розгляді запиту відділом контролю
митної вартості та класифікації
товарів Київської регіональної
митниці було проаналізовано
інформацію, що містилась у
товаросупровідних документах, наданих
до митного оформлення, цінову
інформацію Єдиної Автоматизованої
Інформаційної системи (далі - ЄАІС)
Держмитслужби на подібні (ідентичні) та
схожі товари, що ввозились на митну
територію України у період заявлення
товару до митного оформлення.

За результатами розгляду направленого
запиту у посадової особи відділу
контролю митної вартості та
класифікації товарів митниці виникли
обґрунтовані сумніви стосовно
заявленої декларантом митної вартості
товару у зв'язку з низьким рівнем
заявленої митної вартості на підставі
порівняння з митною вартістю схожих
товарів, що підтверджується
інформацією, яка міститься у базі даних
ЄАІС Держмитслужби.

Після здійснення таких порівнянь у
посадової особи відділу контролю
митної вартості та класифікації
товарів (ВКМВ та КТ) Київської
регіональної митниці було виявлено, що
вартість заявлених до митного
оформлення товарів була меншою від
мінімального рівня митної вартості
схожих товарів цінової бази ЄАІС
Держмитслужби.

Оскільки, заявлена декларантом митна
вартість поданого до митного
оформлення товару нижча рівня митної
вартості схожих товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, що
містяться в базі цінової інформації
ЄАІС Держмитслужби, інспектором
відділу контролю митної вартості та
класифікації товарів Київської
регіональної митниці було
запропоновано подання додаткових
документів згідно з вимогами пункту 11
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.12.2006 № 1766.

Дані вимоги зазначені у письмовому
вигляді на зворотній сторінці
декларацій митної вартості.

01.06.2011 декларант - ТОВ «Вольтех»
ознайомився з даним переліком
додаткових документів та вчинив запис:
«Ознайомлений, документи надати в
повному обсязі не маю змоги, прошу
прийняти рішення на підставі наявної
інформації. Консультація з митним
органом була проведена».

Київською регіональною митницею
прийнята картка відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України.

Також, відділом контролю митної
вартості Київської регіональної
митниці винесено рішення про
визначення митної вартості товару від
01.06.2011 року №100000006/2011/612043/2 за шостим
(резервним) методом. Підставою не
прийняття декларації є неподання
товариством додаткових документів
згідно ст. 11 "Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження". Також в даному рішенні
зазначено причини незастосування
попередніх п'яти методів визначення
митної вартості товарів.

Отже, предметом даного спору є
правомірність визначення митної
вартості товару та наявність підстав
повернення надмірно сплаченого
податку на додану вартість з
Державного бюджету України.

Суд першої інстанцій відмовляючи в
задоволенні позовних вимог дійшов
висновку, що Київською регіональною
митницею доведена правомірність та
обґрунтованість прийнятих
оскаржуваних картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України та рішення про
визначення митної вартості товару.

Натомість суд апеляційної інстанції
задовольняючи позовні вимоги
вмотивував свої висновки тим, що
відповідачем не надано жодного доказу
в обґрунтування сумніву у
достовірності наданих декларантом
відомостей.

Оцінивши матеріали справи колегія
суддів погоджується з таким висновком
суду апеляційної інстанції, враховуючи
наступне.

Відповідно до ст. 1 Митного кодексу
України від 17.11.2002р. (далі - МК України)
митна декларація - письмова заява
встановленої форми, яка подається
митному органу і містить відомості
щодо товарів і транспортних засобів,
які переміщуються через митний кордон
України, необхідні для їх митного
оформлення або переоформлення.

Згідно зі ст. 86 МК України митна
декларація приймається та
реєструється митним органом у порядку,
що визначається Кабінетом Міністрів
України або уповноваженим ним органом.
Подання митної декларації повинно
супроводжуватися наданням митному
органу комерційних супровідних та
інших необхідних документів, перелік
яких визначається Кабінетом Міністрів
України або уповноваженим ним органом.
Митна декларація приймається митним
органом, якщо встановлено, що в ній
містяться всі необхідні відомості і до
неї додано всі необхідні документи.

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу
України митна вартість товарів - це
заявлена декларантом або визначена
митним органом вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, яка обчислюється на момент
перетинання товарами митного кордону
відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 265
МК митний орган, що здійснює контроль
за правильністю митної оцінки товарів
з урахуванням положень цього Кодексу,
має право приймати рішення про
правильність заявленої декларантом
митної вартості товарів.

Згідно зі статтею 266 МК визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митну вартість не може бути
визначено за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною в кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари було продано в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митну вартість
товарів не може бути визначено шляхом
застосування попереднього методу.

Виходячи із зазначеного, колегія
суддів вважає, що у разі незгоди
Митниці із митною вартістю
імпортованого товару, вона відповідно
до вимог статті 266 МК зобов'язана
провести процедуру консультацій, у
ході яких мала б дійти висновків щодо
застосування того чи іншого методу
визначення митної вартості товарів,
при цьому кожний наступний метод
застосовується у разі неможливості
застосування попереднього із
наведенням відповідних аргументів.

У випадку якщо митна вартість не може
бути визначена за першим методом,
кожний наступний метод застосовується,
якщо митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом застосування
попереднього методу.

Обов'язок суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності
подати додаткові документи на вимогу
митного органу встановлений ч.2 ст. 264
Митного кодексу України, а також
пунктом 11 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №1766 від 20.12.2006р. За
ст. 267 МК України перший метод
визначення митної вартості може бути
використаний лише за умови, якщо дані,
заявлені декларантом, підтверджені
документально та є достовірними.

Аналіз наведених норм, а також положень
Порядку здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 9 квітня 2008 року № 339, та Порядку
декларування митної вартості товарів
дає підстави вважати, що митні органи
мають виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю. До них, зокрема,
належить процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості.

Зі змісту норм пункту 14 Порядку
декларування митної вартості товарів
та частини четвертої статті 266 МК
України вбачається, що позивач не
зобов'язаний надавати повний перелік
документів, визначених пунктом 11
зазначеного Порядку. При цьому
витребування таких документів може
мати місце тільки у випадку наявності
обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом апеляційної
інстанції, на виконання вимог
Київської регіональної митниці, 05.05.2011
року та 31.05.2011 року, TOB «Вольтех» були
надані митному органу документи для
підтвердження заявленої митної
вартості. А саме, відповідно до п. 7
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження
затверджено Постановою КМУ №1766 від
20.12.2006 року позивачем було надано
наступні документи: Інвойс
(рахунок-фактура) №21 15245 від 27.04.2011 року,
Договір поставки змащувальних
матеріалів № DC-1017 від 18.09.2011 pоку,
Додаток №1 від 12.11.2010 року, Додаткова
угода №1 від 10.06.2011 pоку, Договір № DI-16/10
від 07.10.2010 року (транспортні послу),
Уніфікована митна квитанція МД-1
№60002Г№0102173 від 02.05.2011 року, Рішення про
визначення коду товару КТ-100-3264-1 1 від
27.05.2011 року, Облікова картка суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності
№10000/37/05/5885 від 23.11.2010 року, Акт про
проведення митного огляду товарів
№600020001/2011/000921 від 03.05.2011 року, Попередня
митна декларація 100000005.2011.208323 від 30.04.2011
pоку, Накладна CMR від 28.04.2011 pоку,
Коносамент від 30.04.2011 pоку, Книжка МДП
ХЕ.67350223 від 28.04.2011 pоку, Пакувальний лист
№2115245 від 27.04.2011 pоку, Довідка про
проведення декларування валютних
цінностей, доходів та майна, що
належить резиденту України і
знаходяться за її межами від 12.04.2011 pоку,
Сертифікат відповідності UA1. 117.0054973-10
від 15.06.2010 pоку.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що в даному випадку
відповідач не надав доказів того, що
документи, подані позивачем для
митного оформлення товару, є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації.

Митницею не було доведено, що наданих
позивачем разом з ВМД документів було
недостатньо в підтвердження
заявленого першого методу, у зв'язку з
чим у митниці виникли сумніви щодо
достовірності заявленої митної
вартості товару.

Аналогічна правова позиція була
висловлена також Верховним Судом
України у постановах від 21 січня 2011
року (справа № 21-56а10), від 7 лютого 2011
року (справа № 21-76а10), від 14 листопада 2011
року (справа № 21-213а11), від 6 лютого 2012
року (справа № 21-418а11), від 29 травня 2012
року (справа № 21-91а12).

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов вірного висновку щодо
неправомірності дій Київської
регіональної митниці.

Судова колегія дійшла висновку, що при
вирішенні справи апеляційним судом
вірно застосовані норми матеріального
та процесуального права. Доводи
касаційної скарги висновків суду не
спростовують. За таких обставин
підстав для задоволення касаційної
скарги судова колегія не вбачає.

За змістом частини 2 статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Київської
регіональної митниці залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 30.05.2012р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: