Справа № 2а-4130/12/2670
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/63533/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М., Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М., розглянувши у
попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва Державної податкової
служби

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
22.05.2012

та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 27.09.2012

у справі № 2а-5302/12/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Відео
Інтернешнл-Пріоритет»

до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва,

за участю Прокуратури
Печерського району м. Києва

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Відео
Інтернешнл-Пріоритет» (надалі -
позивач, ТОВ «Відео
Інтернешнл-Пріоритет») звернулося до
Окружного адміністративного суду м.
Києва із адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва (надалі -
відповідач, ДПІ у Печерському районі м.
Києва), у якому просило суд скасувати
податкові повідомлення-рішення від
02.02.2007 № /0, № /0, № /0.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
22.05.2012, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 27.09.2012,
адміністративний позов ТОВ «Відео
Інтернешнл-Пріоритет» задоволено:
скасовано податкові
повідомлення-рішення від 02.02.2007 №
/0, № /0, № /0.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати їх рішення та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити в повному обсязі.

Позивач надав письмові заперечення на
касаційну скаргу відповідача, за
змістом яких проти вимог останньої
заперечує з мотивів її
необґрунтованості та просить вказану
касаційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення судів першої та
апеляційної інстанцій без змін.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, ДПІ у Печерському районі м.
Києва проведено виїзну планову
перевірку ТОВ «Відео Інтернешнл
Пріоритет» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2004 по
30.06.2006.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем складено акт від 23.01.2007 №
32/23-05/23507256, яким встановлено порушення
позивачем приписів: п. 5.1 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», в результаті чого
занижено податок на прибуток в 4
квартал 2005 року на суму 277 753,00 грн.; пп.
7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», яке
призвело до заниження податку на
додану вартість в грудні 2005 року на
суму 131 302,00 грн. та завищено бюджетне
відшкодування в рахунок майбутніх
платежів в січні 2006 року на суму 90 900,00
грн.

Згідно з висновками акта перевірки, ТОВ
«Відео Інтернешнл Пріоритет»
неправомірно віднесло в 4 кварталі 2005
року до складу валових витрат витрати в
сумі 1 111 010,70 грн., пов'язані з наданням
маркетингових послуг щодо вивчення
рейтингів телевізійних каналів
«РТР-Планета» та «Первый канал.
Всемирная сеть» Російської Федерації
та податок на додану вартість у сумі 222
202,16 грн., сплачений у складі вартості
таких послуг, оскільки зазначені
послуги, за висновком податкового
органу, фактично не використовувались
та не передбачені для використання в
господарській діяльності позивача.

На підставі акта відповідачем винесено
податкові повідомлення-рішення від
02.02.2007: № /0, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 416 629,00 грн., у тому числі 277 753,00
грн. за основним платежем, 138 876,00 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями;
податкове повідомлення-рішення №
/0, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 196 953,00 грн., у
тому числі 131 302,00 грн. за основним
платежем, 65 651,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями; податкове
повідомлення-рішення № /0, яким
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з
податку на додану вартість за січень 2006
року на 90 900,00 грн. та застосовано
штрафні (фінансові) санкції у сумі 45 450,00
грн.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
висновок відповідача про порушення
позивачем вимог чинного податкового
законодавства є безпідставним та
спростовується фактичними обставинами
справи та наявними в її матеріалах
доказами.

Суд апеляційної інстанції погодився із
таким висновком суду першої інстанції,
посилаючись на те, що останній
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку, а також у зв'язку з придбанням
(будівництвом, спорудженням) основних
фондів (основних засобів, у тому числі
інших необоротних матеріальних
активів та незавершених капітальних
інвестицій в необоротні капітальні
активи), у тому числі при їх імпорті, з
метою подальшого використання у
виробництві та/або поставці товарів
(послуг) для оподатковуваних операцій у
межах господарської діяльності
платника податку.

Згідно з пп.7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Виходячи зі змісту пп. 7.4.5. п.7.4. ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями, а
при імпорті робіт (послуг) - актом
прийняття робіт (послуг) чи банківським
документом (іншим подібним документом
згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Положеннями пп. 7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» встановлено, що сума податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При від'ємному
значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з цього податку, що
виник за попередні податкові періоди (у
тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до закону), а
при його відсутності - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Тобто, документи мають силу первинних у
випадку фактичного здійснення
господарської операції, з огляду на що
для визначення податкового кредиту,
сплачені в ціні товару суми податку на
додану вартість повинні бути фактично
здійснені і підтверджені належними
первинними документами, складеними у
відповідності до законодавчих вимог і
які відображають реальність
господарської операції.

Згідно з п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
об'єктом оподаткування є прибуток, який
визначається шляхом зменшення суми
скоригованого валового доходу
звітного періоду, визначеного згідно з
п.4.3 цього Закону на: суму валових
витрат платника податку, визначених
ст..5 цього Закону; суму амортизаційних
відрахувань, нарахованих згідно із
ст.ст.8, 9 цього Закону.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валовий доход - це
загальна сума доходу платника податку
від усіх видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі,
виключній (морській) економічній зоні,
так і за їх межами.

Валові витрати виробництва та обігу -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності
(п.5.1 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»).

До складу валових витрат включаються,
зокрема, суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених п.
5.3 - 5.7 цієї статті (пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств»).

Судами попередніх інстанцій правильно
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що відповідно до
статуту ТОВ «Відео
Інтернешнл-Пріоритет» предметом
діяльності підприємства, зокрема, є
надання рекламних послуг, у тому числі
у галузі телебачення і радіомовлення, а
також розповсюдження реклами засобами
масової інформації.

12.10.2005 між позивачем (замовник) та ТОВ
«Максима-ПРО» (виконавець) (м. Москва,
Росія) укладено Договір про надання
маркетингових послуг № 18/05, за умовами
якого виконавець зобов'язується надати
на території Росії послуги проведення
маркетингових досліджень рейтингів
телевізійного каналу «Первый канал.
Всемирная сеть», а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
надані ним послуги на умовах,
визначених даним договором.

На підтвердження факту повного
виконання сторонами умов
вищевказаного Договору № 18/05 сторонами
було підписано: Акт про надання послуг
та прийому-передачі виконаних послуг
від 30.11.2005; Акт цінової експертизи
Держзовнішінформу від 25.01.2006 № 1/564 у
вигляді звіту про результати наданих
послуг - маркетингового дослідження
«Аудиторія глядачів Першого каналу
Всесвітньої мережі: сьогодні і завтра».

01.12.2005 між позивачем та ТОВ «Рекламное
агентство «Центр» (м. Москва, Росія)
укладено Договір б/н, відповідно до
якого Позивач доручив, а ТОВ «Рекламное
агентство «Центр» зобов'язалось надати
позивачу на території Російської
Федерації послуги з маркетингового
дослідження рейтингів телевізійного
каналу «РТР-Планета».

На підтвердження факту повного
виконання сторонами умов
вищевказаного Договору № 18/05 сторонами
було підписано: Акт про надання послуг
та прийому-передачі виконаних послуг
від 31.12.2005 б/н; Акт цінової експертизи
Держзовнішінформу від 25.01.2006 № 1/562 у
вигляді звіту про результати наданих
послуг - маркетингового дослідження
«Сучасний телеперегляд та місце
РТР-Планета в ньому. Аналіз
привабливості як для телеглядачів, так
і для рекламодавців».

Позивачем також надані докази оплати
отриманих маркетингових послуг за
вищевказаними договорами в повному
обсязі.

При цьому позивачем підтверджено, що
послуги з проведення досліджень
телеканалів «РТР-Планета» та «ПКВС» за
договором від 12.10.2005 № 18/05 з ООО
«Максима-ПРО»(м. Москва, Росія) та
договором від 01.12.2005 з ООО «Рекламне
агентство «Центр»(м. Москва, Росія),
були придбані з метою використання їх
для організації та здійснення власної
господарської діяльності, та з метою
використання результатів цих
досліджень для власних виробничих
потреб, а саме: надано наступні докази:
Розпорядження по підприємству від
06.10.2005 «Про проведення маркетингових
досліджень»; Лист Дочірнього
підприємства «ССМ» (яке у липні 2006 року
стало правонаступником ДП «Медіа Вест
Україна» у зв'язку з перейменуванням)
«Щодо використання даних
маркетингових досліджень для розробки
та планування стратегії розміщення
реклами в ефірі телевізійних каналів»
від 17.05.2012.

Крім того, на підтвердження того, що ДП
«Медіа Вест Україна» дійсно виступало
замовником розміщення реклами у 2005 - 2006
роках представником позивача, надано
копії договорів про розповсюдження
реклами (в ефірі РТР-Планета) від 01.01.2006
№№ 13, 25, 26, укладених з даним рекламним
агентством, а також копії додатків,
актів, ефірних довідок до них
(вибірково, за січень або лютий 2006 року)
та додаткових угод про зміну назв обох
сторін. Також факт наявності
договірних взаємовідносин позивача з
ДП «Медіа Вест Україна» у 2005 році
підтверджується виписками банку (з
відповідними копіями рахунків на
оплату) за січень 2006 року, зі змісту
яких вбачається факт розрахунків за
рекламні послуги в ефірі телеканалів
«РТР-Планета» та «ПКВС», отримані ДП
«Медіа Вест Україна» у 2005 році та
оборотно-сальдовими відомостями по
рахунках 681015 («розрахунки за авансами
одержаними»: гривневі розрахунки з
клієнтами - резидентами України), 681016
(«USD розрахунки за авансами
одержаними»: валютні розрахунки з
клієнтами - нерезидентами України).

Результати маркетингових досліджень
використовувалися позивачем в
електронному вигляді, що
підтверджується листом ДДП «ССМ» від
17.05.2012. Звіти у паперовому вигляді, з
метою дотримання вимог документообігу
на підприємстві, підкріплялися до
актів про надання послуг та
приймання-передачі виконаних послуг з
ООО «Максима-ПРО»(м. Москва, Росія) та з
ООО «Рекламне агентство «Центр»(м.
Москва, Росія).

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про те, що витрати
на маркетингові дослідження були
здійснені позивачем у зв'язку з
проведенням діяльності з продажу
рекламних послуг, що придбавались за
договорами з розміщення реклами на
телевізійних каналах «РТР-Планета» та
«Первьій канал. Всемирная сеть», що
підтверджується відповідними
письмовими доказами та свідчить про
правомірність формування його валових
витрат та податкового кредиту.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку про необхідність
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
відповідача від 02.02.2007 № /0, №
/0, № /0.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
під час розгляду справи повно і
правильно встановили обставини справи,
та при ухваленні судових рішень не
допустили порушень норм матеріального
та процесуального права. Зазначена
обставина, відповідно до частини
першої статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є підставою для залишення
касаційної скарги без задоволення, а
судових рішень - без змін.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва Державної податкової
служби залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
22.05.2012 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 27.09.2012 у справі № 2а-5302/12/2670 залишити
без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна