Справа № 368/534/14-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Потапенко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

17 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М.,

Міщука М.С.

при секретарі: Корінець Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві, в порядку ч. 1 ст. 41
КАС України справу за апеляційними
скаргами позивача - ОСОБА_3 та
відповідача - Управління соціального
захисту населення Ржищівської міської
ради Київської області на постанову
Ржищівського міського суду Київської
області від 05 листопада 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Управління соціального
захисту населення Ржищівської міської
ради Київської області про визнання
дій та бездіяльності незаконними і
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року позивачем - ОСОБА_4
було подано адміністративний позов до
суду першої інстанції, в якому, з
урахуванням заяви про уточнення,
просила:

- дії відповідача щодо нарахування
одноразової компенсації та щорічної
допомоги на оздоровлення у значно
меншому розмірі, ніж це передбачено
ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 01 січня 2000 року
і до моменту розгляду даної справи -
визнати незаконними;

- бездіяльність відповідача щодо
нарахування неотриманих та
недоотриманих сум одноразової
компенсації та щорічної допомоги за
період з 01 січня 2000 року і до моменту
розгляду даної справи - визнати
протиправною;

- зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок та виплату одноразової
компенсації у розмірі 45 (сорока п'яти)
мінімальних заробітних плат, з
урахуванням виплаченої суми
одноразової компенсації;

- зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення в розмірі 5
(п'яти) мінімальних заробітних плат за
період з 01 січня 2000 року і до моменту
розгляду даної справи;

- зобов'язати відповідача в подальшому
нараховувати та виплачувати позивачу
щорічну допомогу на оздоровлення у
розмірі не нижчому 5 (п'яти) мінімальних
заробітних плат;

Постановою Ржищівського міського суду
Київської області від 24 жовтня 2014 року
позовні вимоги позивача було
задоволено частково:

- дії відповідача при нарахуванні та
виплаті позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення на 2014 рік - визнано
неправомірними;

- зобов'язано відповідача нарахувати та
виплатити на користь позивача щорічну
допомогу на оздоровлення за 2014 рік,
виходячи з розміру 5 мінімальних
заробітних плат, відповідно до ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», враховуючи виплачені
кошти;

- у решті позову - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, позивачем - ОСОБА_3 було
подано апеляційну скаргу, в якій
апелянт просить скасувати оскаржувану
постанову, в частині залишених без
розгляду позовних вимог - щодо виплати
одноразової компенсації за період з 27
вересня 2013 року по 05 листопада 2014 року,
як таку, що перешкоджає подальшому
провадженню у справі, і направити
справу для продовження розгляду до
першої інстанції. Позивач мотивує свої
вимоги тим, що судом першої інстанції
неповністю досліджено, і, як наслідок -
неправильно застосовано норми
процесуального права.

Відповідачем - Управлінням соціального
захисту населення Ржищівської міської
ради Київської області також було
подано апеляційну скаргу, в якій
апелянт просить скасувати оскаржувану
постанову в частині зобов'язання
відповідача нарахувати та виплатити на
користь позивача щорічну допомогу на
оздоровлення за 2014 рік, виходячи з
розміру 5 мінімальних заробітних плат,
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».
Відповідач не погоджується з таким
застосуванням судом першої інстанції
норм матеріального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити розгляд апеляційної скарги
за відсутності представників сторін.

Згідно з ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції без
змін, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач є особою, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, віднесена до І категорії, є
інвалідом ІІ групи з числа учасників
ліквідації аварії на Чорнобильській
АЕС.

Як вбачається з матеріалів, з 28 грудня
2000 року позивач перебуває на обліку для
отримання компенсацій та допомог в
Управлінні соціального захисту
населення Ржищівської міської ради
Київської області, згідно Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
На підставі зазначеного, позивачу
нараховано та виплачено одноразову
компенсацію при встановленні
інвалідності у 2003 році у розмірі 284 грн
40 коп. Щорічну компенсацію на
оздоровлення вона отримувала у таких
розмірах: з 2000 року по 2004 рік - по 26 грн. 70
коп. кожного року; з 2005 року по 2012 рік -
по 120 грн. кожного року (а.с.30-31).

У зв'язку з виникненням у позивача
сумнівів щодо правильності
нарахування її компенсацій, вона
звернулася із відповідною письмовою
заявою від 19 листопада 2013 року (а.с.29).

На вказану заяву відповідачем було
надано відповідь від 27 грудня 2013 року, у
якій зазначено, що підстав для
перерахунку та виплати позивачу
щорічної допомоги в іншому розмірі
немає (а.с.30-31).

Не погоджуючись з таким вирішенням
порушених питань, позивач звернулась
до суду з адміністративним позовом.

Даючи правову оцінку вищевикладеним
обставинам справи, колегія суддів
зазначає, що суд першої інстанції вірно
виходив з наступного.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України,
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на збереження
їх у разі повної, часткової або
тимчасової втрати працездатності,
втрати годувальника, безробіття з
незалежних від них обставин, а також у
старості та в інших випадках,
передбачених законом.

Виходячи із змісту ч.4 ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
щорічна допомога на оздоровлення
інвалідам ЧАЕС II групи складає в
розмірі 5 мінімальних заробітних плат,
а згідно ч.7 ст.48 вказаного закону,
розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 87 Бюджетного
кодексу України до видатків, що
здійснюються з Державного бюджету
України (з урахуванням особливостей,
визначених пунктом 5 частини другої
статті 67-1 цього Кодексу), належать
видатки на державні програми з
ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи, охорони навколишнього
природного середовища та ядерної
безпеки, запобігання виникненню та
ліквідації надзвичайних ситуацій та
наслідків стихійного лиха.

За змістом п.6 та п.7 Прикінцевих
положень Закону України «Про державний
бюджет України на 2014 рік» установлено,
що норми і положення ст. 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37,
39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік.

Колегія суддів звертає увагу, що
відповідно до зазначених вище норм,
визначення порядку та розмірів виплат
визначеним категоріям громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.

Відповідно до абз. 8 п. 4 мотивувальної
частини Рішення Конституційного Суду
України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, якими регулюються
бюджетні відносини, зокрема питання
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України, є
складовою бюджетного законодавства
відповідно до пункту 5 частини першої
статті 4 Бюджетного кодексу України.
Отже, суди загальної юрисдикції
України під час вирішення справ щодо
соціального захисту прав громадян
повинні застосовувати
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, прийняті на
підставі і на виконання Бюджетного
кодексу України, інших законів України,
в тому числі закону про Державний
бюджет України на відповідний рік.

Кабінетом Міністрів України станом на
дату виплати позивачу щорічної
допомоги на оздоровлення за 2014 рік,
таке право реалізовано не було. Таким
чином, не було прийнято відповідного
нормативно-правового акта Кабінету
Міністрів України на виконання вимог
п.6, 7 Прикінцевих положень Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Апеляційний суд погоджується із
доводами суду першої інстанції, що
враховуючи особливість дії в часі
законів про Державний бюджет України
на відповідний рік,
нормативно-правовий акт Кабінету
Міністрів України, виданий на його
виконання, також діє у межах бюджетного
року.

Таким чином, Постанова Кабінету
Міністрів України №562 від 12 липня 2005
року «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» була видана на виконання
Закону України «Про державний бюджет
України на 2005 рік», а тому не підлягає
застосуванню при визначенні розміру
виплат щорічної допомоги на
оздоровлення у бюджетному періоді 2014
року.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що розмір щорічної
допомоги на оздоровлення особам, які
стали інвалідами ІІ групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи, Постановою
Кабінету Міністрів України №562 від 12
липня 2005 року «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - закріплено у розмірі 120,00
грн., що не відповідає ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Приписами ч. 4 ст. 9 КАС України
визначено, що, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Крім того, Закон України «Про державний
бюджет України на 2014 рік» від 16 січня 2014
р. не містить жодної норми, яка б
обмежувала у 2014 році пряме
застосування Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», зокрема
ст. 48 вказаного Закону, яким визначено
щорічну допомогу на оздоровлення.

З огляду на зазначене, колегія суддів
дійшла висновку, що, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру щорічної допомоги на
оздоровлення позивачу з 01 січня 2014 року
застосуванню підлягає норма ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постанова Кабінету
Міністрів України «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від № 562
від 12 липня 2005 р..

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 99 КАС України,
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
предметом позовних вимог ОСОБА_3 є
визнання дій та бездіяльності
незаконними і неправомірними та
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок і виплату допомоги та
компенсації, відповідно до вимог
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Колегія суддів звертає увагу, що про
порушення права на отримання
одноразової компенсації та
одноразової щорічної допомоги на
оздоровлення позивач повинна була
дізнатись з 05 лютого 2003 року - з моменту
набуття права на отримання одноразової
компенсації та одноразової щорічної
допомоги на оздоровлення.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що уточнена позовна заява
не містить клопотання позивача про
поновлення строку звернення з
адміністративним позовом до
адміністративного суду та у матеріалах
справи відсутні будь-які докази
поважності причин пропуску строку
звернення до суду.

Колегія суддів вважає вірним висновок
суду першої інстанції про залишення
без розгляду позову - в частині
стягнення на користь позивача
одноразової компенсації за період з 27
вересня 2013 року по дату ухвалення
рішення без розгляду.

Підсумовуючи зазначене вище,
дослідивши матеріали та фактичні
обставини справи, колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку,
що дії відповідача щодо невиплати у
повному розмірі щорічної допомоги на
оздоровлення у 2014 році - неправомірні, а
тому адміністративний позов ОСОБА_3 - є
частково обґрунтованим та підлягає
частковому задоволенню.

Приписами ст. 159 КАС України
встановлено, що судове рішення повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яке ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм процесуального та
матеріального права, доводи
апеляційних скарг не спростовують
висновки суду першої інстанції, у
зв'язку з чим підстав для скасування
постанови суду першої інстанції не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 199, 200, 205, 206, КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги позивача - ОСОБА_3 та
відповідача - Управління соціального
захисту населення Ржищівської міської
ради Київської області на постанову
Ржищівського міського суду Київської
області від 05 листопада 2014 року -
залишити без задоволення.

Ржищівського міського суду Київської
області від 05 листопада 2014 року
-залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів, відповідно до
вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Л.В.Бєлова

Судді
Л.М. Гром,

М.С. Міщук

Головуючий суддя
Бєлова Л.В.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.