Справа № 627/1126/14-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 р. Справа № 627/1126/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Краснокутської районної
державної адміністрації на постанову
Краснокутського районного суду
Харківської області від 14.10.2014р. по
справі № 627/1126/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Краснокутської районної
державної адміністрації

про визнання бездіяльності
неправомірною та зобов'язання вчинити
певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до
Краснокутського районного суду
Харківської області з позовом до
Краснокутської районної державної
адміністрації (далі по тексту -
Краснокутська РДА, відповідач), в якому
просив суд: визнати неправомірною
бездіяльність голови Краснокутської
РДА в частині безпідставного
невиконання своїх обов'язків по
виданню розпорядження щодо передачі
позивачеві земельної ділянки;
зобов'язати голову Краснокутської РДА
видати розпорядження про надання у
власність громадянину ОСОБА_1.

Постановою Краснокутського районного
суду Харківської області від 14.10.2014
року по справі № 627/1126/14-а позов ОСОБА_1
до Краснокутської районної державної
адміністрації про визнання
бездіяльності неправомірною та
зобов'язання вчинити дії - задоволено
частково.

Зобов'язано Голову Краснокутської
районної державної адміністрації
видати розпорядження про надання у
власність земельної ділянки
громадянину України ОСОБА_1.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Відповідач, не погодившись із вказаною
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції при прийнятті оскаржуваної
постанови норм матеріального та
процесуального права, просить суд
апеляційної інстанції постанову
Краснокутського районного суду
Харківської області від 14.10.2014 року по
справі № 627/1126/14-а скасувати в частині
задоволених позовних вимог та винести
нову постанову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги з посиланням на ст.ст.6, 19
Конституції України, ч.1 ст.6, ч.1 ст.41
Закону України «Про місцеві державні
адміністрації» зазначив, що кожний
державний орган, суб'єкт владних
повноважень діє самостійно в межах
визначеної йому компетенції, не має
права передавати (делегувати) свої
повноваження, крім визначених законом
випадків, а тому суд не може перебирати
на себе повноваження інших суб'єктів
владних повноважень та зобов'язувати
їх приймати рішення, які входять до їх
компетенції. Враховуючи викладене,
вважає, що висновок суду про
зобов'язання голови Краснокутської
районної державної адміністрації
видати розпорядження про надання у
власність земельної ділянки ОСОБА_1 є
необґрунтованим.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
05 травня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Краснокутської РДА із заявою про
передачу йому у власність на підставі
ст.ст. 1, 5 Закону України «Про порядок
виділення в натурі (на місцевості)
земельних ділянок власникам земельних
часток (паїв)» земельної ділянки на
території Качалівської сільської ради
за межами населених пунктів на
підставі сертифікату серії ХР № 0219485 із
земель КСП «Агрофірма Мурафська».

21 травня 2014 року Краснокутською РДА
позивачеві надано відповідь на його
звернення про неможливість надання
земельної ділянки в зв'язку з тим, що не
внесені зміни до сертифікату на право
на земельну частку (пай). Також
рекомендовано додати оригінал
сертифікату та копію свідоцтва про
право на спадщину.

24 червня 2014 року позивачеві надано
відповідь за підписом голови
Краснокутської РДА на звернення від 06
червня 2014 року. В цьому листі, з
посиланнями на вимоги ст. 118 Земельного
Кодексу України та розпорядження
голови Харківської обласної державної
адміністрації від 13 вересня 2010 року №
508 «Про посилення контролю за
використанням та охороною земель на
території області», запропоновано
звернутись до відділу держземагенства
у Краснокутському районі Харківської
області для замовлення та отримання
викопіювання з чергового кадастрового
плану земельної ділянки, довідки
державної статистичної звітності про
наявність земель та розподіл їх за
власниками земель, землекористувачами,
угіддями (форми 6 - зем), копії
ідентифікаційного коду та паспорту з
подальшим їх поданням до районної
державної адміністрації.

Не погодившись з діями відповідача
щодо відмови у наданні у власність
земельної ділянки (виділення в натурі
земельної частки (паю), позивач
звернувся до суду з даним позовом про
їх оскарження та зобов'язання
відповідача прийняти розпорядження
про надання ОСОБА_1 у власність
земельної ділянки.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
Краснокутською районною державною
адміністрацією протиправно допущено
бездіяльність у вирішенні по суті
заяви ОСОБА_1, що перешкоджає
реалізації його законного права на
виділення в натурі земельної ділянки.

Колегія суддів частково погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
однак, вважає постанову
Краснокутського районного суду
Харківської області від 14.10.2014 року по
справі № 627/1126/14-а такою, що підлягає
скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)»
(надалі Закон) право на земельну частку
(пай) мають, зокрема, громадяни -
спадкоємці права на земельну частку
(пай), посвідченого сертифікатом.

Згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст.2 Закону
України «Про порядок виділення в
натурі (на місцевості) земельних
ділянок власникам земельних часток
(паїв)» основним документом, що
посвідчує право на земельну частку
(пай), є сертифікат на право на земельну
частку (пай), виданий районною (міською)
державною адміністрацією.

Документом, що посвідчує право на
земельну частку (пай), також є, зокрема,
свідоцтво про право на спадщину.

Як встановлено статтею 5 Закону України
«Про порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)»
сільські, селищні, міські ради та
районні державні адміністрації в межах
їх повноважень щодо виділення
земельних часток (паїв) у натурі (на
місцевості): розглядають заяви
власників земельних часток (паїв) щодо
виділення їм в натурі (на місцевості)
земельних ділянок і видачі документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку; приймають рішення
щодо виділення земельних часток (паїв)
у натурі (на місцевості); уточняють
списки осіб, які мають право на
земельну частку (пай); уточняють місце
розташування, межі і площі
сільськогосподарських угідь, які
підлягають розподілу між власниками
земельних часток (паїв); укладають із
землевпорядними організаціями
договори на виконання робіт із
землеустрою щодо виділення земельних
часток (паїв) у натурі (на місцевості) та
виготовлення технічної документації,
яка необхідна для складання
документів, що посвідчують право
власності на земельну ділянку, якщо
такі роботи виконуються за рахунок
місцевого бюджету; сприяють в
укладанні договорів на виконання
землевпорядними організаціями робіт
із землеустрою щодо виділення
земельних часток (паїв) у натурі (на
місцевості) та виготовлення технічної
документації, яка необхідна для
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку, якщо такі
роботи виконуються за рахунок осіб, які
мають право на земельну частку (пай),
або за рахунок коштів підприємств,
установ та організацій, що орендують
земельні частки (паї), проектів
технічної допомоги тощо; надають
землевпорядним організаціям уточнені
списки осіб, які мають право на
земельну частку (пай); розглядають та
погоджують проекти землеустрою щодо
організації території земельних
часток (паїв); організовують проведення
розподілу земельних ділянок між
особами, які мають право на виділення
їм земельних часток (паїв) у натурі (на
місцевості), в порядку, визначеному цим
Законом; оформляють матеріали обміну
земельними частками (паями),
проведеного за бажанням їх власників
до моменту видачі державних актів на
право власності на земельну ділянку;
приймають рішення про видачу
документів, що посвідчують право
власності на земельну ділянку,
власникам земельних часток (паїв).

Сільські, селищні, міські ради
приймають рішення щодо виділення в
натурі (на місцевості) земельних
ділянок власникам земельних часток
(паїв) у межах населених пунктів, а
районні державні адміністрації - за
межами населених пунктів.

За приписами ч.ч.1, 2, 4 ст.3 Закону України
«Про порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)»
підставами для виділення земельних
ділянок у натурі (на місцевості)
власникам земельних часток (паїв) є
рішення відповідної сільської,
селищної, міської ради чи районної
державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право
на земельну частку (пай), які виявили
бажання одержати належну їм земельну
частку (пай) в натурі (на місцевості),
подають до відповідної сільської,
селищної, міської ради чи районної
державної адміністрації заяву про
виділення їм земельної частки (паю) в
натурі (на місцевості).

У разі подання заяв про виділення
земельних часток (паїв) у натурі (на
місцевості) більшістю власників
земельних часток (паїв) у межах одного
сільськогосподарського підприємства
відповідна сільська, селищна, міська
рада чи районна державна адміністрація
приймає рішення про розробку проекту
землеустрою щодо організації
території земельних часток (паїв).

Матеріалами справи підтверджено, що
позивач 05.05.2014 року звертався до
Краснокутської РДА із заявою, в якій, з
посиланням на ст.ст.1, 5 Закону України
«Про порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)»
просив передати у приватну власність
земельну ділянку із земель КСП
«Агрофірма «Мурафська», на території
Качалівської сільської ради за межами
населених пунктів, відповідно до
сертифіката серії ХР № 0219485, право на
яку позивач успадкував після смерті
батька, додавши до заяви свідоцтво про
право на спадщину, сертифікат, копії
паспорту та довідки про присвоєння
ідентифікаційного коду (а.с.24).

Листом № П-144/11-17 від 21.05.2014 року
позивачеві відмовлено у надання
земельної ділянки у власність з
посиланням на те, що не були внесені
зміни до сертифікату на право на
земельну частку (пай), та рекомендовано
звернутися із заявою про внесення змін
до сертифікату на право на земельну
частку (пай), додавши оригінал
сертифікату та копію свідоцтва про
право на спадщину (а.с.3).

06.06.2014 року позивач, після внесення змін
до сертифікату на земельну частку (пай)
(а.с.17) звернувся до Краснокутської РДА
із заявою про надання у власність
земельної ділянки згідно з
сертифікатом на право на земельну
частку (пай).

Листом № П-189/11-17 від 24.06.2014 року ОСОБА_1
було відмовлено з посиланням на
відсутність документів відповідно до
ст.118 Земельного кодексу України та
розпорядження голови Харківської
обласної державної адміністрації від
13.09.2010 року № 508 «Про посилання контролю
за використанням та охороною земель на
території області», а саме:
викопіювання з чергового кадастрового
плану земельної ділянки, довідки
державної статистичної звітності про
наявність земель та розподіл їх за
власниками земель, землекористувачами,
угіддями (форми 6-зем), копії
ідентифікаційного коду та копії
паспорту.

Вказаним листом позивачеві було
рекомендовано звернутися до відділу
Держземагентства у Краснокутському
районі Харківської області для
замовлення та отримання вищевказаних
документів з подальшим їх поданням до
районної державної адміністрації
(а.с.3).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 у
виділенні в натурі (на місцевості)
земельної частки (паю) згідно з поданим
сертифікатом, посилаючись при цьому на
ст.118 Земельного кодексу України та
розпорядження голови ХОДА від 13.09.2010
року № 508, не врахував, що спірні
відносини врегульовані перш за все
Законом України «Про порядок виділення
в натурі (на місцевості) земельних
ділянок власникам земельних часток
(паїв)», який містить норми, що є
спеціальними порівняно з нормами
Земельного кодексу України та
встановлюють інші підстави для надання
у власність земельної ділянки
(відведення на місцевості земельного
паю), а також те, що вищезазначене
розпорядження втратило чинність на
підставі розпорядження голови ХОДА №
108 від 02.03.2012 року (а.с.4).

Слід відмітити, що позивач 05.05.2014 року
звернувся до відповідача із заявою не
про передачу у власність земельної
ділянки, а про виділення в натурі на
місцевості земельної ділянки, а тому
застосуванню до спірних відносин
підлягають саме норми Закону, а не
Земельного кодексу України.

Колегія суддів зауважує, що нормами
Закону України «Про порядок виділення
в натурі (на місцевості) земельних
ділянок власникам земельних часток
(паїв)» не передбачено надання
особою-власником сертифікату на право
на земельну частку (пай), яка виявили
бажання одержати належну їм земельну
частку (пай) в натурі (на місцевості),
разом з відповідною заявою таких
документів, як викопіювання з
чергового кадастрового плану
земельної ділянки, довідки державної
статистичної звітності про наявність
земель та розподіл їх за власниками
земель, землекористувачами, угіддями
(форми 6-зем).

Крім того, слід вказати, що копія
паспорту та копія довідки про
присвоєння ідентифікаційного коду
надавались позивачем до
Краснокутської РДА при зверненні із
заявою 05.05.2014 року, а тому повторне їх
витребування є безпідставним.

Отже, заяви позивача про виділ в натурі
(на місцевості) земельної частки (паю)
не були розглянуті належним чином
відповідачем по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на встановлені у справі
фактичні обставини та досліджені
докази, колегія суддів вважає, що
відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 у
виділенні в натурі (на місцевості)
земельної частки (паю) з посиланням на
ст.118 Земельного кодексу України та
розпорядження голови ХОДА від 13.09.2010
року № 508, діяв не на підставі та не у
спосіб, що передбачені Законом України
«Про порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)», без
дотримання вимог ч.3 ст.2 КАС України, що
є підставою для визнання таких дій
відповідача неправомірними.

Колегія суддів вважає за необхідне
вказати, що суд першої інстанції,
дійшовши висновку про те, що
Краснокутською районною державною
адміністрацією допущена бездіяльність
у вирішенні по суті заяви ОСОБА_1, що
перешкоджає реалізації його законного
права на виділення в натурі земельної
ділянки, не виклав такого висновку у
резолютивній частині постанови та
зобов'язав голову Краснокутської РДА
видати розпорядження про надання у
власність земельної ділянки
громадянину ОСОБА_1

Разом з тим, відповідачем по даній
справі зазначено саме Краснокутську
РДА, яка у відповідності до ст.5 Закону
України «Про порядок виділення в
натурі (на місцевості) земельних
ділянок власникам земельних часток
(паїв)» здійснює повноваження щодо
виділення земельних часток (паїв) у
натурі (на місцевості) за межами
населених пунктів.

Крім того, колегія суддів зауважує, що
обраний позивачем спосіб захисту
(відновлення) порушеного права в
частині зобов'язання голови
Краснокутської РДА видати
розпорядження про надання позивачеві у
власність земельної ділянки у
розумінні ч.4 ст.105 КАС України не є
належним та достатнім способом
належного судового захисту такого
права у спірних відносинах.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Колегія суддів зазначає, що прийняття
відповідачем розпорядження про
виділення земельних часток (паїв) у
натурі (на місцевості) за межами
населених пунктів законодавцем
віднесено до виключної компетенції
місцевих державних адміністрацій (ст.5
Закону України «Про порядок виділення
в натурі (на місцевості) земельних
ділянок власникам земельних часток
(паїв)»).

Адміністративний суд не наділений
повноваженнями втручатися у вільний
розсуд (дискрецію) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
критеріями, визначеними статтею 2 КАС
України.

Завдання правосуддя полягає не у
забезпеченні ефективності державного
управління, а в гарантуванні
дотримання вимог права, інакше
порушується принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади не допускає
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного суду є
контроль за легітимністю прийняття
рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС
України щодо компетенції
адміністративного суду, останній не
може підміняти інший орган державної
влади та перебирати на себе
повноваження щодо вирішення питань,
які законодавством віднесені до
компетенції цього органу державної
влади.

Отже, вказана позовна вимога є формою
втручання в дискреційні повноваження
суб'єкта владних повноважень та
виходить за межі завдань
адміністративного судочинства, а тому
не підлягає задоволенню.

У відповідності до ч.2 ст.11 КАС України
суд може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Враховуючи вищевикладене, беручи до
уваги встановлену судом апеляційної
інстанції неправомірність дій
відповідача щодо розгляду заяв
позивача про виділення в натурі (на
місцевості) земельної частки (паю),
колегія суддів приходить до висновку
про зобов'язання відповідача
розглянути звернення ОСОБА_1 по суті.

У відповідності до п.п.3, 4 ч.1 ст.202 КАС
України невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, є підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно ч.2 ст.205 КАС України суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги може
прийняти нову постанову, якою суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що постанова
Краснокутського районного суду
Харківської області від 14.10.2014 року по
справі № 627/1126/14-а підлягає скасуванню з
прийняттям нової постанови про
часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п. 3 ст. 198,
ст.ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Краснокутської
районної державної адміністрації
задовольнити частково.

Постанову Краснокутського районного
суду Харківської області від 14.10.2014р. по
справі № 627/1126/14-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги ОСОБА_1 до Краснокутської
районної державної адміністрації про
визнання бездіяльності неправомірною
та зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії
Краснокутської районної державної
адміністрації щодо розгляду заяви
ОСОБА_1 про виділ в натурі (на
місцевості) земельної частки (паю).

Зобов'язати Краснокутську районну
державну адміністрацію розглянути по
суті заяву ОСОБА_1 про виділ в натурі (на
місцевості) земельної частки (паю).

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Перцова
Т.С.Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В.
Жигилій С.П.