Справа № 826/16221/14
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Огурцов О.П.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

18 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 06
листопада 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Відділу державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у м. Києві про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у м. Києві про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії. Свої вимоги обґрунтовує тим,
що виконавче провадження, в рамках
якого було винесено постанову про
накладення арешту на все майно та
оголошення заборони на його відчуження
від 30.10.2008, якою накладено арешт та
заборону відчуження на все майно
позивача, закінчено, водночас
відповідачем за наявності звернень
щодо зняття арешту арешт накладений
зазначеною постановою знято не було.
Позивач вважає такі дії протиправнми
та просить зобов'язати відповідача
зняти арешт з всього його майна.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 06
листопада 2014 року у задоволенні
вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про
задоволення даного позову.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 22 жовтня 2008 року
державним виконавцем Відділу
державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції в м. Києві винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
№ 1065/6, якою відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 1-199, виданого 03
вересня 2008 року Іванківським районним
судом Київської області про стягнення
з ОСОБА_2 на користь держави штрафу в
сумі 1200,00 грн.

30 жовтня 2008 року державним виконавцем
Відділу державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції в м. Києві винесено постанову
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження № 1065/12,
якою накладено арешт на все майно, що
належить ОСОБА_2 та заборону
здійснювати відчуження зазначеного
майна.

Листом № 1488 від 12 березня 2014 року
Відділом державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції в м. Києві повідомлено ОСОБА_2
про те, що 08 жовтня 2008 року до Відділу
на виконання надійшов виконавчий лист
Іванківського районного суду
Київської області по справі № 1-199 від 03
вересня 2008 року про стягнення з ОСОБА_2
штрафу 1200,00 грн. Того ж дня державним
виконавцем винесено постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження та виконавчий документ
направлено стягувачеві. Відповідно до
пункту 9.9 порядку роботи з документами
в органах державної виконавчої служби
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України 25.12.2008 № 2274/5 строк
зберігання завершених виконавчих
проваджень, переданих на зберігання.
становить 3 (три) роки, в зв'язку з чим
виконавче провадження знищено. На
підставі викладеного відділ не має
можливості надати більш вичерпну
інформацію та матеріали виконавчого
провадження № 954/6.

Не погоджуючись з такими діями
відповідача, позивач звернувся з даним
позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
вимоги позивача є неправомірними та
необгрунтованими, а тому не підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Для забезпечення реального виконання
рішення відповідно до положень ст. 57
цього Закону застосовується арешт
майна боржника, який може накладатися
державним виконавцем, зокрема, шляхом
винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження.

Позивач у позовній заяві просить суд
визнати протиправними дії відповідача
щодо відмови зняти арешт з його майна
та зобов'язати відповідача знати арешт
з всього його майна накладений
постановою від 30 жовтня 2008 року.

В обґрунтування того, що на його майно
накладено арешт та заборону відчуження
позивач посилається на факт винесення
державним виконавцем 30 жовтня 2008 року
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
№ 1065/12.

При цьому судом першої інстанції було
встановлено, що доказів на
підтвердження того, що арешт, що був
накладний зазначеною постановою,
станом на момент звернення до суду не
знято та він є чинним позивачем суду
надано не було, як і не було зазначено
про причини неможливості їх надання.

Крім того, позивачем не надано суду
доказів та не зазначено про обставини,
у зв'язку з наявністю яких він вважає,
що арешт накладений постановою № 1065/12
від 30 жовтня 2008 року не було знято, як і
не надано суду доказів на
обґрунтування того яке саме майно, яке
перебуває у його власності обтяжено
накладенням арешту та заборони
відчуження.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те. що у суду відсутні
докази на підтвердження того, що арешт
накладений постановою № 1065/12 від 30
жовтня 2008 року не було знято та він є
чинним, також відсутні докази
наявності обставин, які стали
підставою для висновку позивача про те,
що вказаний арешт не було знято.

При цьому відповідачем надано докази
того, що зазначене виконавче
провадження за сплином строків
зберігання знищено.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає правильним висновок суду
першої інстанції про відсутність
належних доказів того, що арешт
накладений постановою № 1065/12 від 30
жовтня 2008 року є чинним, а отже і докази
на підтвердження факту наявності
порушеного права позивача, а тому у
задоволенні позову слід відмовити.

Також колегія суддів зазначає, що
відповідачем не надано доказів сплати
вказаного вище штрафу.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 06
листопада 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
І.О. Лічевецький

В.Е.
Мацедонська

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.