Справа № 826/5829/13-а
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року
м. Київ К/800/57334/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів:
Блажівської Н.Є., Бухтіярової І.О.,
Юрченко В.П., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників податків на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 жовтня 2013
року

у справі № 826/5829/13-а

за позовом Публічного
акціонерного товариства «Креді
Агріколь Банк»

до Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального

офісу з
обслуговування великих платників
податків

про визнання
протиправним та скасування
податкового

повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Креді
Агріколь Банк» (надалі також - позивач,
ПАТ «Креді Агріколь Банк»)
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центрального
офісу з обслуговування великих
платників податків (надалі також -
відповідач, Міжрегіональне головне
управління) про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення від 14 березня 2013
року №.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 червня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 жовтня 2013
року апеляційну скаргу ПАТ «Креді
Агріколь Банк» задоволено. Постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 17 червня 2013 року скасовано та
ухвалено нову, якою позов ПАТ «Креді
Агріколь Банк» задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 14 березня 2013
року №.

Відповідач в касаційній скарзі,
вказуючи на допущені судом апеляційної
інстанції порушення вимог
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення спору, просить
скасувати постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29 жовтня 2013 року та залишити в силі
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 17 червня 2013
року.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
Вищий адміністративний суд України
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Фактичною підставою прийняття
податкового повідомлення-рішення від 14
березня 2013 року № (накладено
штраф за платежем податок на прибуток
банківських організацій на загальну
суму 1119687,10 грн.), з приводу
правомірності якого виник спір, стали
висновки відповідача, викладені в акті
перевірки від 27 лютого 2013 року
№ 228/43-10/19357453, про порушення
позивачем вимог пункту 57.1 статті 57
Податкового кодексу України (надалі
також - ПК України; тут і надалі - в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), а саме: у
встановлені законодавством терміни не
сплачено узгоджене податкове
зобов'язання за IV квартал 2012 року.

Перевіряючи дотримання відповідачем
як суб'єктом владних повноважень вимог
частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
при прийнятті оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, суд апеляційної
інстанції виходив із вірного
застосування норм матеріального та
процесуального права з огляду на
наступне.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України
передбачено, що платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку, передбаченого цим
Кодексом для подання податкової
декларації, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 49.18.2 пункту 49.18
статті 49 Податкового кодексу України
податкові декларації, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, подаються
за базовий звітний (податковий) період,
що дорівнює календарному кварталу або
календарному півріччю (у тому числі в
разі сплати квартальних або піврічних
авансових внесків) - протягом 40
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) кварталу (півріччя).

Згідно з пунктом 49.20 статті 49
Податкового кодексу України
передбачено, що якщо останній день
строку подання податкової декларації
припадає на вихідний або святковий
день, то останнім днем строку
вважається операційний (банківський)
день, що настає за вихідним або
святковим днем.

З аналізу наведених норм слідує, що
платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку подання податкової декларації з
урахуванням перенесення термінів
подання звітності у зв'язку з вихідними
чи святковими днями.

Як встановлено попередніми судовими
інстанціями, 7 лютого 2013 року позивачем
було подано податкову декларацію з
податку на прибуток банку за 2012 рік.

В рядку 17 Декларації з податку на
прибуток банку за 2012 рік «Податок на
прибуток нарахований за результатами
останнього календарного кварталу
звітного (податкового) періоду»
визначено податок у сумі 11226900 грн.

Аналізуючи норми Податкового кодексу
України, викладених у підпункті 49.18.2
пункту 49.18 статті 49, та підпункті 49.20
статті 49, Вищий адміністративний суд
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції про те, що
оскільки, останній день строку подання
податкової декларації (9 лютого 2013 року)
припадає на вихідний день (суботу), то,
останнім днем подання позивачем
податкової декларації з податку на
прибуток за 2012 рік є операційний
(банківський) день, що настає за
вихідним днем, тобто, в даному випадку -
11 лютого 2013 року

Таким чином, в силу положень
передбачених пунктом 57.1 статті 57
Податкового кодексу України, останній
день строку сплати податкового
зобов'язання визначеного у поданій
позивачем декларації припадає на 21
лютого 2013 року.

Відповідно до платіжного доручення №
0221/01 сума податкового зобов'язання, що
визначена в декларації, сплачена
позивачем 21 лютого 2013 року, тобто в
межах строку передбаченого пунктом 57.1
статті 57 Податкового кодексу України.

З урахування наведених обставин у
сукупності та взаємозв'язку Вищий
адміністративний суд України
погоджується із висновками суду
апеляційної інстанції про не
підтвердження в судовому процесі
доводів ДПІ про порушення позивачем
граничних строків сплати податкового
зобов'язання.

Вищий адміністративний суд України
акцентує увагу на тому, що відповідно
до частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини. Так, у
пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у
справі «Компанія «Вестберґа таксі
Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд
визначив, що «…адміністративні суди,
які розглядають скарги заявників
стосовно рішень податкового
управління, мають повну юрисдикцію у
цих справах та повноваження скасувати
оскаржені рішення. Справи мають бути
розглянуті на підставі поданих
доказів, а довести наявність підстав,
передбачених відповідними законами,
для призначення податкових штрафів має
саме податкове управління.».

В той же час, відповідачем під час
розгляду адміністративної справи не
наведено об'єктивних доводів щодо
наявності в діях позивача ознак
неправомірності, як і не доведено
правомірності оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

Доводи касаційної скарги висновків
суду апеляційної інстанції не
спростовують і не дають підстав для
висновку, що при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Таким
чином, ухвалене по справі рішення суду
апеляційної інстанції є законним і
обґрунтованим, а зазначена в
касаційній скарзі позиція відповідача
не знаходить свого підтвердження за
матеріалами справи та не ґрунтується
на положеннях чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За таких обставин, суд, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
суду апеляційної інстанцій слід
залишити без змін.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників податків відхилити,
а постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
І.О. Бухтіярова

В.П. Юрченко