Справа № 822/3377/14
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/3377/14

Головуючий у 1-й інстанції: Матущак В.В.

Суддя-доповідач: Сушко О.О.

10 грудня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Смілянця Е. С.

за участю секретаря судового
засідання:Швець А.І.,

за участю представників сторін:

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача:
Кундиловської М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 08 жовтня 2014
року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 до Державної податкової
інспекції у м. Хмельницькому Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області про скасування податкового
повідомлення-рішення ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
№/2526 від 17.10.2013 року, №/2056 від
03.09.2013 року та №/2055 від 03.09.2013 року.

Відповідно до постанови Хмельницького
окружного адміністративного суду від
08.10.2014 року адміністративний позов
задоволено, а саме: скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області
№/2526 від 17.10.2013 року, №/2056 від
03.09.2013 року та №/2055 від 03.09.2013 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог позивачу
відмовити повністю.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечував проти
апеляційної скарги та просив залишити
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримала апеляційну
скаргу в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення виходячи з
наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, в період з 15.07.2013 по
02.08.2013 ДПІ у м. Хмельницькому проведено
документальну планову виїзну
перевірку своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати
податків, зборів (основних платежів)
позивача, за період з 01.04.2010 року по
31.12.2012 року, за результатами якої
складено акт від 09.08.2013
№22-25/17-02/3312/.

В результаті перевірки ДПІ у м.
Хмельницькому встановлено порушення
п.177.2 ст.177 ПК України, чим занижено
податкове зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб на суму 79368,6 грн.;
пп. 198.1, 198.2, 198.3 ст.198, п.200.1 ст.200 ПК
України в результаті чого встановлено
заниження суми податку на додану
вартість у сумі 87867 грн., в т.ч. у звітних
періодах: липень 2012 на суму 15667 грн.,
серпень 2012 на суму 46533 грн., вересень 2012
на суму 7570 грн., жовтень 2012 на суму 14597
грн., листопад 2012 на суму 3500 грн.

На підставі акту перевірки від 09.08.2013
№22-25/17-02/3312/ відповідачем було
прийняті податкові повідомлення -
рішення.

Висновки відповідача відображені в
акті перевірки базуються на тому, що
ТОВ «БК «Підземшляхбуд» та ТОВ
«Престиж строй 2012» фактично не
здійснювали поставку позивачу послуг,
а тому надані для перевірки акти
виконаних робіт та податкові накладні
не є первинними документами та не
можуть бути підставами для формування
позивачем показників податкового
обліку.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем не доведено
правомірність спірних податкових
повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог, з
наступних підстав.

Так, необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88, згідно положень
яких первинні документи - письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Відповідно до п. 2.4 Положення первинні
документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ; назва документа
(форми); код форми; дата і місце
складання; зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі);
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Нормами ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Згідно з даною
нормою, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як досліджено з матеріалів справи,
надані позивачем первинні документи
містять всі необхідні реквізити,
наявність яких є необхідною умовою при
їх складанні.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

За змістом п. 198.1 ст. 198 ПК України право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

В свою чергу, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 ПК України, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 ПК України,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК
України).

Разом з тим, п. 198.6 ст. 198 ПК України
визначено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними.

Форма та порядок заповнення податкової
накладної передбачені ст. 201 ПК України,
відповідно до п. 201.1 якої платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках
обов'язкові реквізити, перелік яких
наведений у даному пункті.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (п. 201.6 ст. 201 ПК
України).

Крім того, згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Отже, ПК України визначено, що
нарахування податкового кредиту
здійснюється на підставі податкової
накладної, яка сама по собі є
достатньою підставою для нарахування
податкового кредиту за умови її
відповідності вимогам законодавства.

Висновок податкового органу, що
укладені позивачем договори не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків спростовується
наявними в матеріалах справи доказами.
Позивачем, як доказ здійснення
господарських операцій, були надані
суду належним чином засвідчені копії
документів, які відповідають вимогами
первинності в розумінні статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", і
являються підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.

Також під час укладення договорів
контрагенти позивача були
зареєстровані у встановленому законом
порядку, свідоцтво платників ПДВ на
момент виконання договірних
зобов'язань було чинним.

Таким чином, невиконання контрагентом
своїх податкових зобов'язань тягне
відповідальність та негативні
наслідки тільки для цієї особи. Ця
обставина не є підставою для
позбавлення позивача як платника ПДВ
права на його відшкодування у разі,
коли цей платник виконав усі
передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
необхідні документальні
підтвердження.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам, прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

У відповідності до статті 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області
залишити без задоволення, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 08 жовтня 2014
року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному
обсязі 16 грудня 2014 року.

Головуючий
Сушко О.О.

Судді
Залімський І. Г.

Смілянець Е. С.