Справа № 1170/2а-569/11
Суддя: Острович С.Е.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року м. Київ
К/800/38577/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

суддів: Островича С.Е., Степашка О.І.,
Федорова М.О.

розглянула в порядку попереднього
провадження касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 на постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 06 квітня 2011
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 20 червня 2014 року у справі за позовом
Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції про визнання
нечинними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_1 (далі - СПД - ФО
ОСОБА_1.) звернувся до суду з позовом до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції (далі -
Кіровоградська ОДПІ) в якому просить
визнати нечинними податкові
повідомлення-рішення.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 06 квітня 2011
року у задоволенні позову СПД - ФО
ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 20 червня 2014 року апеляційну скаргу
СПД - ФО ОСОБА_1 залишено без
задоволення, а постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 06 квітня 2011
року - залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій
СПД - ФО ОСОБА_1 подав касаційну скаргу в
якій просить скасувати постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 06 квітня 2011
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 20 червня 2014 року та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Кіровоградською ОДПІ проведена
невиїзна документальна перевірка СПД -
ФО ОСОБА_1 по взаємовідносинам з ПП
«Украгробуд-Груп за період з 01 липня 2008
року по 30 вересня 2008 року. За
результатами перевірки складений акт
№96/1710/НОМЕР_1 від 27.08.2010 року.

Перевіркою встановлено, порушення
позивачем ст. ст. 203, 215, 228 Цивільного
кодексу України; ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» від 26 грудня 1992
року №13-92; п.п 7.2.6 п. 7.2, п.п 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст.
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» від 3 квітня 1997 року №168/97-ВР.

На підставі акта перевірки
Кіровоградською ОДПІ винесено
податкові повідомлення-рішення:
№/0 від 08.09.2010 року, яким ОСОБА_1
визначено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 29463,00
грн. основного платежу та 14731,50 грн.
штрафних (фінансових санкцій), всього
на загальну суму 44194,50 грн. та №/0
від 08.09.2010 року, яким ОСОБА_1 визначено
податкове зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб в сумі 31107,14 грн.

За наслідками адміністративного
оскарження Кіровоградською ОДПІ
винесено податкові
повідомлення-рішення відповідно
№/1, №/1 від 12.10.2010 року,
№/2, №/2 від 04.01.2011 року,
№/3 та №/3 від 09.02.2010 року.

Підпунктом 7.2.4 п.7.2 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» від
03.04.1997 року №168/97-ВР, право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку у порядку,
передбаченому статтею 9 цього Закону.
Зареєстровані в якості платника
податку на додану вартість особи
отримують відповідне свідоцтво.

У відповідності до п.п.7.2.6 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Згідно п.п.7.4.1. Закону України «Про
податок на додану вартість»,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 8-1 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п.п.7.5.1. Закону України
«Про податок на додану вартість» датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається, зокрема,
дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) -в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

У відповідності із Законами України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», «Про податок на
додану вартість», первинні
бухгалтерські документи (видаткові та
податкові накладні, акти прийому-здачі
виконаних робіт, тощо) повинні мати
обов'язкові реквізити, а саме -містити
назву посади особи, відповідальної за
здійснення господарської операції і
правильності її оформлення, особистий
підпис або інші дані, що дає змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні операції.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач мав первинні
документи. Проте, здійснення
господарських операцій по виявленому
ланцюгу не мало ділової мети. Наявні
документи та податкові накладні не
виконують функцій первинного
документа.

Судами попередніх інстанцій також
зазначено, що в ході розгляду справи
фахівцями контролюючого органу
доведена сумнівність укладеної угоди,
у зв'язку з чим і безпідставне
віднесення позивачем витрат на її
виконання до складу витрат. Відповідно,
сплаченого ПДВ до складу податкового
кредиту.

Згідно п.5.1. Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.1994 року №334/94-ВР валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

На підставі п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств»до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно до п.11.2. Закону України «Про
оподаткування прибутку
підприємств»датою збільшення валових
витрат виробництва (обігу) вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: або
дата списання коштів з банківських
рахунків платника податку на оплату
товарів (робіт, послуг), а в разі їх
придбання за готівку -день їх видачі з
каси платника податку; або дата
оприбуткування платником податку
товарів, а для робіт (послуг) - дата
фактичного отримання платником
податку результатів робіт (послуг).

Згідно із приписами п.п.5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств»не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Крім того, судами попередніх інстанцій
зазначено, що свідок ОСОБА_2 пояснила,
що господарські операції з позивачем
не здійснювались, ремонтні роботи не
виконувались, вказані первинні
документи від імені ПП
«Украгробуд-Груп» не виписувались, з
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
свідок не знайома.

Суди попередніх інстанцій дійшли до
висновку, що висновки відповідача про
те, що договори від 25.07.2008 року №84-08 та
від 06.08.2008 року №104-08 на виконання
субпідрядних робіт укладених між
позивачем та приватним підприємством
«Украгробуд-Груп» не спрямовані на
настання реальних правових наслідків є
обґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, оскільки рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з додержанням норм
процесуального та матеріального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
висновок суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 залишити без задоволення,
постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 06 квітня 2011
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 20 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді С.Е. Острович О.І. Степашко М.О.
Федоров