Справа № 2а-3537/11/1070
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/52122/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого судді - Черпіцької
Л.Т.Суддів -Розваляєвої Т.С. Маслія
В.І.при секретарі -Гуловій О.І.за участю
представника:ГПУ - Бараненко І.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справуза
касаційною скаргоюОСОБА_6 напостанову
Київського окружного
адміністративного суду від 03.04.2012р. та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 09.08.2012р.у
справі№ 2а-3537/11/1070за
позовомБориспільського міжрайонного
прокурора Київської області в
інтересах держави в особі Державної
інспекції з контролю за використанням
та охороною земель, Дніпровського
басейнового управління водних
ресурсів Державного водного
господарства України
доБориспільської районної державної
адміністрації Київської областітретя
особаОСОБА_6провизнання нечинним
розпорядження про передачу земельної
ділянки

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2011 року позивач звернувся
позовом до Бориспільської районної
державної адміністрації Київської
області про визнання недійсним
розпорядження Бориспільської районної
державної адміністрації Київської
області № 576 від 22.07.2004р. «Про
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, які посвідчують право
власності на земельні ділянки» з
моменту його видання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
земельна ділянка ОСОБА_6 розташована в
100-метровій прибережній захисній смузі
Канівського водосховища, яка в силу
вимог ст.ст. 58-60 Земельного кодексу
України та ст.ст. 88, 89 Водного кодексу
України, відноситься до земель водного
фонду, які не можуть передаватись у
власність громадян. Однак, в порушення
чинного законодавства, Бориспільською
районною державною адміністрацією
Київської області спірним
розпорядженням ОСОБА_6 була передана у
власність земельна ділянка площею 0,03
га у забороненій зоні, що є підставою
для його скасування.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 03.04.2012р.,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 09.08.2012р., позов задоволено. Визнано
недійсним розпорядження
Бориспільської районної державної
адміністрації Київської області № 576
від 22.07.2004 року «Про затвердження
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельні ділянки громадянам ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 для садівництва в садівницькому
товаристві «Дніпровець» в адмінмежах
Процівської сільської ради
Бориспільського району Київської
області» в частині затвердження
технічної документації та передачі
земельної ділянки ОСОБА_6

Не погоджуючись з постановою
Київського окружного
адміністративного суду від 03.04.2012р. та
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 09.08.2012р.
ОСОБА_6 звернувся з касаційною скаргою,
у якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, розпорядженням 03.03.2004 р., на
засіданні правління садівничого
товариства «Дніпровець» було
розглянуто заяву ОСОБА_6 щодо
виділення йому, як посадовій особі,
місця в прибережній зоні товариства. За
результатами розгляду заяви вирішено
виділити останньому територію
розміром 300 квадратних метрів біля
ділянки НОМЕР_1, з подальшим
визначенням даної ділянки під номером
37-Б та зобов'язанням сплатити
благодійні цільові та вступні внески з
оформленням ОСОБА_6 відповідних
документів.

Рішення правління садівничого
товариства «Дніпровець» стало
підставою для надання Бориспільською
районною державною адміністрацією
Київської області ОСОБА_6 дозволу на
складання технічної документації із
землеустрою та документів, які
посвідчують право власності на
земельну ділянку, згідно листа №П-1187
від 08.04.2004р.

В подальшому, після складання
технічної документації із землеустрою
та отримання погоджень, Бориспільська
районна державна адміністрація
Київської області видала оскржуване
розпорядження № 576 від 22.07.2004р. «Про
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, які посвідчують право
власності на земельні ділянки
громадянам ОСОБА_7, ОСОБА_6 для
садівництва в садівницькому
товаристві «Дніпровець» в адмінмежах
Процівської сільської ради», з
оформленням державного акту серії KB №
117091 від 29.06.2004 р. на право власності на
земельну ділянку площею 0,030 га.
Вказаній земельній ділянці присвоєно
кадастровий номер :03:002:0390.

Вважаючи вказане розпорядження
незаконним, Бориспільський
міжрайонний прокурор Київської
області звернувся до суду з позовом про
його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій вмотивували свої
висновки тим, що у спірному
розпорядженні не зазначено земельні
ділянки якої площі передаються у
власність окремо кожному
громадянинові. Надана у власність
ОСОБА_6 земельна ділянка розташована на
відстані 10 метрів від урізу води
Канівського водосховища, що є
порушенням вимог ст. 88,89 Водного
кодексу України, ст. 60,61 Земельного
кодексу України.

Однак, колегія суддів вважає такі
висновки судів першої та апеляційної
інстанцій передчасним, враховуючи
наступне.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 99 КАС
України (в редакції до 30.07.2010р.)
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Статтею 100 КАС України було
передбачено, що пропущення строку
звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.
Якщо суд визнає причину пропущення
строку звернення до суду поважною,
адміністративна справа розглядається
і вирішується в порядку, встановленому
цим Кодексом. Позовні заяви
приймаються до розгляду
адміністративним судом незалежно від
закінчення строку звернення до
адміністративного суду.

Отже, ця норма права була самостійною
підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову, тобто за
своєю правовою природою була нормою
матеріального права.

30.07.2010р. набрав чинності Закон України
"Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI,
яким у статті 100 КАС України частину
першу викладено в такій редакції: "1.
Адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала"; частини
другу і третю виключено.

Отже, з 30.07.2010р. суд у будь-якому випадку
повинен залишати позов без розгляду, у
зв'язку з його поданням після
закінчення строків, крім випадків, коли
за заявою особи, яка його подала, не
знайдуться підстав для його
поновлення.

Тобто, з 30.07.2010р. стаття 100 КАС України за
своєю правовою природою стала нормою
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, з
даним позовом про скасування
розпорядження Бориспільської РДА № 576
від 22.07.2004р. Бориспільський
міжрайонний прокурор звернувся в
серпні 2011 року.

Отже, позовну заяву подано з пропуском
строку звернення до суду, однак
клопотання про поновлення пропущеного
строку прокурором та позивачами
заявлено не було.

В свою чергу, суд першої інстанції, на
час відкриття провадження у справі та
її вирішення по суті повинен був
керуватися процесуальною нормою ст. 100
КАС України, та дослідити питання щодо
можливого пропуску строку звернення до
суду та можливість застосування
наслідків такого пропуску.

Таким чином, при вирішенні спору суд
першої інстанції неправильно
застосував вимоги статті 100 КАС
України, що призвело до прийняття
незаконних судових рішень. Суд
апеляційної інстанції на дане
порушення уваги не звернув.

Підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи (ч.2
ст. 227 КАС України).

З огляду на викладене, судові рішення,
ухвалені у даній справі, підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справу суду
належить усунути недоліки, викладені у
мотивувальній частині ухвали і
правильно застосувати до спірних
правовідносин норми процесуального
права.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 03.04.2012р. та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 09.08.2012р.
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: