Справа № 817/2885/14
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2885/14

30 жовтня 2014 року 10год. 10хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Сало А.Б. розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області про визнання дій
протиправними, визнання незаконними та
скасування постанов, зобов'язання
вчинення певних дій, -ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області про визнання дій
відповідача протиправними, визнання
незаконними постанов про закінчення
виконавчого провадження, скасування
постанов про закінчення виконавчого
провадження та зобов'язання державну
виконавчу службу провести виконавчі
дії встановлені Законом України «Про
виконавче провадження», Законом
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» та постанови
КМУ № 45 від 30.01.2013 по виконанню постанов
суду у відповідності до виконавчих
листів по справах № 2-а-8048/08.

Оскаржувані постанови державного
виконавця, на переконання позивача,
підлягають скасуванню з огляду на
наступне.

Позивач зазначає, що оскаржувані
постанови були винесені державним
виконавцем з підстав, що визначені п. 11
ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче
провадження». Зазначає, що підставою
для винесення постанови про закінчення
виконавчого провадження є
неможливість виконання судового
рішення без участі боржника, що
передбачено ч. 3 ст. 75 цього Закону.

Однак, всупереч вимогам ст. 75 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець не застосував до
боржника заходи примусового виконання
рішення, а також не накладав штраф за
невиконання рішення боржником та не
скерував подання до правоохоронних
органів. Посилаючись на вказані
обставини просить суд скасувати
зазначені постанови.

Відповідачем подано письмове
заперечення проти позову, в яких
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області просить відмовити
в задоволенні позову в зв'язку з його
необґрунтованістю.

В запереченні на позов відповідач
зазначає про те, що оскаржувані
постанови винесені державним
виконавцем на підставі ст.ст. 49, 75
Закону України «Про виконавче
провадження». Звертає увагу, що за
змістом вимог ст.ст. 75 ,89 Закону України
«Про виконавче провадження»
застосування до боржника штрафу
можливе лише у випадку невиконання
рішення боржником без поважних причин.
У задоволенні позову просить суд
відмовити.

Позивач в судове засідання не з'явився,
подав заяву про розгляд справи у його
відсутності.

Представник відповідча у судове
засідання не з'явився, на адресу суду
надійшло клопотання про розгляд
справи у відсутності представника
управління.

Відповідно до ч. 3 ст.122 КАС України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження.

Таким чином, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження, на основі наявних у справі
доказів.

Розглянувши позовну заяву, встановивши
фактичні обставини справи, перевіривши
їх доказами, дослідженими в судовому
засіданні, оцінивши їх в сукупності,
відповідно до вимог закону, судом
встановлено наступне.

У відділі примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області на виконанні
перебували виконавчі листи видані
Рівненським окружним адміністративним
судом 03.04.2013 року №2-а-8048/08 про
зобов'язання управління праці та
соціального захисту населення
Рівненської районної державної
адміністрації зробити перерахунок
ОСОБА_1 щорічної допомоги на
оздоровлення за 2007- 2009 роки відповідно
до ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат та Центр
по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат Головного
управління праці та соціального
захисту населення Рівненської
обласної державної адміністрації
здійснити виплату суми допомоги з
урахуванням виплачених сум.

31.07.2013 та 17.10.2013, на підставі ст.ст. 16, 18, 19,
25 Закону України «Про виконавче
провадження», державним виконавцем
винесено постанови про відкриття
виконавчого провадження та боржнику
надано термін для самостійного
виконання рішення суду. Копії постанов
про відкриття направлені сторонам
виконавчого провадження.

В ході проведення виконавчих дій
державним виконавцем встановлено, що
рішення суду не виконано управлінням
праці та соціального захисту населення
Рівненської районної державної
адміністрації з поважних причин, а
саме: відповідно до ст.48 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
в порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до постанови КМУ від 12.07.2005
№ 562 "Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" стягувану виплачено
щорічну допомогу в сумі 90,00 грн. Іншого
порядку та методик щодо нарахування
щорічної допомоги на оздоровлення
чинним законодавством не передбачено.

23.12.2013 керуючись п.11 ч.1 ст.49 Закону
України "Про виконавче провадження"
державним виконавцем винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження щодо зобов'язання
управління праці та соціального
захисту населення Рівненської
районної держави, адміністрації
зробити перерахунок ОСОБА_1 щорічної
допомоги оздоровлення за 2007- 2009 роки
відповідно до ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат.
Копії постанов направлені сторонам
виконавчого провадження.

Оскільки, управлінням праці та
соціального захисту населення
Рівненської районної державної
адміністрації не здійснено
перерахунок ОСОБА_1 у зв'язку з
відсутністю порядку та методик щодо
нарахування щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірах передбачених у
рішенні суду. Центром по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Рівненської ОДА не здійснено
відповідних виплат.

Зважаючи на вказану обставину,
державний виконавець прийшов до
висновку, що рішення суду боржником не
виконано з поважних причин.

У зв'язку з чим, 23.12.2013 керуючись п.11 ч.1
ст.49 Закону України "Про виконавче
провадження" державним виконавцем
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження щодо
здійснення виплати суми коштів Центром
по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат Головного
управління праці та соціального
захисту населення Рівненської
обласної державної адміністрації.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд виходить з
наступного.

Обов'язковість виконання рішень, ухвал,
постанов суду визначена положеннями
ст. 124 Конституції України.

Стаття 19 Конституції України визначає,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Положеннями статті 2 Закону України
«Про державну виконавчу службу»
встановлено, що правову основу
діяльності державної виконавчої
служби становлять Конституція України,
цей Закон, інші закони та
нормативно-правові акти, що прийняті на
їх виконання.

Виконавче провадження, як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Приписи статті 11 Закону України «Про
виконавче провадження» закріплюють, що
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення суду,
зазначеного в документі на примусове
виконання, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
Законом України «Про виконавче
провадження».

Порядок виконання рішень, за якими
боржник зобов`язаний особисто вчинити
певні дії або утриматися від їх
вчинення регулюється статтею 75 Закону
України «Про виконавче провадження»,
нормами якої передбачено:

1. Після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

2. У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання
може бути проведено без участі
боржника, державний виконавець
організовує виконання відповідно до
повноважень, наданих йому законом, та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону.

3. У разі якщо виконати рішення без
участі боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

4. Державний виконавець під час
виконання рішення про заборону вчиняти
певні дії або про утримання від
вчинення певних дій доводить до відома
боржника резолютивну частину такого
рішення, про що складає відповідний
акт. Після складення акта виноситься
постанова про закінчення виконавчого
провадження.

З наведеного вбачається, що державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішення
яке зобов'язує боржника вчинити певні
дії особисто або утриматися від їх
вчинення у відповідності до вимог ст. 75
Закону України «Про виконавче
провадження».

Проте, в порушення порядку, визначеного
цією статтею Закону державним
виконавцем не було накладено штраф на
боржника та не скеровано подання до
правоохоронних органів для
притягнення винних осіб до
відповідальності.

Водночас, суд зазначає, що з 01.01.2013
набрав чинності Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень».

Згідно з ч. 7 цього Закону виконання
рішень суду про зобов'язання вчинити
певні дії щодо майна, боржником за
якими є державний орган, державне
підприємство, юридична особа,
здійснюється в порядку, встановленому
Законом України «Про виконавче
провадження», з урахуванням
особливостей, встановлених цим
Законом.

У разі якщо рішення суду, зазначені в
частині першій цієї статті, не виконано
протягом двох місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження, крім випадків, коли
стягувач перешкоджає провадженню
виконавчих дій, державний виконавець
зобов'язаний звернутися до суду із
заявою про зміну способу і порядку
виконання рішення.

З наданих суду матеріалів не
вбачається направлення державним
виконавцем подання про зміну способу і
порядку виконання судового рішення.

Водночас, стосовно позовної вимоги про
зобов'язання державну виконавчу службу
провести виконавчі дії встановлені
Законом України «Про виконавче
провадження», Законом України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» та постанови КМУ № 45
від 30.01.2013 року по виконанню постанов
суду у відповідності до виконавчих
листів по справах № 2-а-8048/08 суд
виходить з того, що предметом судового
розгляду є неправомірність постанов
про закінчення виконавчого
провадження, а тому суд не
уповноважений вирішувати питання про
зобов'язання відповідача вчиняти дії,
спрямовані на застосування тих чи
інших нормативних документів.

Вказане питання має бути повторно
вирішене відповідачем, як
уповноваженим органом у встановленому
законом порядку.

Суд не може підміняти державний орган,
рішення якого оскаржується, приймаючи
замість нього рішення, яке визнається
протиправним, інше рішення, яке б
відповідало закону та давати вказівки,
які б свідчили про вирішення питання,
що належать до компетенції такого
суб'єкта владних повноважень (правова
позиція Верховного Суду України,
постанова від 05.12.2006).

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Згідно частини 2
цієї статті, в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про необхідність часткового
задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону
України від сплати судового збору
звільняються позивачі громадяни,
віднесені до 1 та 2 категорій
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 23.12.2013 по виконавчих
листах №3 та №4 по справі 2-а-8048/08.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Сало
А.Б.