Справа № К/9991/45515/11-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/45515/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого судді - Черпіцької
Л.Т.Суддів -Розваляєвої Т.С. Маслія
В.І.при секретарі -Гуловій О.І.за участю
представників:позивач - ОСОБА_5,
представник позивачів - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справуза
касаційною скаргоюОСОБА_5, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15напостанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 24.05.2011р. та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 07.07.2011р.у
справі№ 2а/0270/697/11за позовомОСОБА_5,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15доНемирівської районної
державної адміністрації Вінницької
областітретя особаФермерське
господарство «Обрій»
ОСОБА_16провизнання бездіяльності
протиправною, зобов'язання до вчинення
дій, визнання протиправними та
скасування розпоряджень

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2011 року ОСОБА_10, ОСОБА_7,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_15, ОСОБА_8,
ОСОБА_14, ОСОБА_11, ОСОБА_5 звернулись до
Немирівської районної державної
адміністрації Вінницької області,
третя особа Фермерське господарство
"Обрій" ОСОБА_17 з позовами про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 05.04.2011р. вказані
адміністративні позови об'єднані в
одне провадження під спільним номером
№ 2а/0270/697/11.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 24.05.2011р.,
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 07.07.2011р., в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями суду
першої та апеляційної інстанцій
позивачі звернулись з касаційною
скаргою, у якій, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права просять їх
скасувати та прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог.

На касаційну скаргу надійшли
заперечення від Фермерського
господарства "Обрій" та пояснення від
Немирівської районної державної
адміністрації Вінницької області.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, однак виходячи з
наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, Розпорядженням
Немирівської районної державної
адміністрації Вінницької області № 379
від 27.06.2007 року надано в оренду
Фермерському господарству "Обрій"
ОСОБА_17 56,5 га земель ріллі із земель
резервного фонду, які розташовані на
території Головеньківської сільської
ради, терміном на 10 років для
сільськогосподарського використання.
18 грудня 2009 року позивачі звернулись до
Немирівської районної державної
адміністрації Вінницької області із
заявами про вибір місця розташування
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства, в
якій вказали бажане місце розташування
земельної ділянки.

Як свідчать матеріали справи, 19.01.2010р.
Немирівською районною державною
адміністрацією надано відповідь за
№01-30-48 в якій зазначено, що подані заяви
неналежно оформлені та рекомендовано
надати до районної державної
адміністрації документи згідно
чинного законодавства. В свою чергу,
ОСОБА_5 повторно було ініційовано
звернення до Немирівської районної
державної адміністрації щодо надання
земельних ділянок для ведення
особистого селянського господарства.
Немирівською районною державною
адміністрацією дане звернення
розглянуто та в наданні земельної
ділянки було відмовлено, що
підтверджується листом від 02.04.2010 року
№01-30-393.

Відповідно до частини першої статті 116
ЗК України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом або за
результатами аукціону.

Згідно з положеннями частини шостої
статті 118 ЗК України громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідної
районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною сьомою вказаної статті
Земельного кодексу України
встановлено, що Рада міністрів
Автономної Республіки Крим, районна,
Київська чи Севастопольська міська
державна адміністрація або сільська,
селищна, міська рада розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки розробляється за
замовленням громадян особами, які
мають відповідні дозволи (ліцензії) на
виконання цих видів робіт, у строки, що
обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до частини восьмої статті 118
ЗК України розроблений проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки подається Комісії з розгляду
питань, пов'язаних з погодженням
документації із землеустрою (далі -
Комісія).

Комісія протягом трьох тижнів з дня
одержання проекту надає відповідному
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування свій
висновок щодо погодження проекту або
відмови у його погодженні. У разі
відмови у погодженні проект
повертається заявнику у зазначений у
цій частині строк.

Підставою відмови у погодженні проекту
може бути лише невідповідність його
положень вимогам законів та прийнятих
відповідно до них нормативно правових
актів.

У разі якщо проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки підлягає
обов'язковій державній експертизі
землевпорядної документації,
погоджений проект подається Комісією
до відповідного органу земельних
ресурсів для здійснення такої
експертизи.

Відповідно до частини дев'ятої статті
118 ЗК України Рада міністрів Автономної
Республіки Крим, районна, Київська чи
Севастопольська міська державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада у двотижневий строк з дня
отримання погодженого проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки (а в разі необхідності
здійснення обов'язкової державної
експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи) приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування у
передачі земельної ділянки у власність
або залишення клопотання без розгляду
можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади
чи органу місцевого самоврядування у
передачі земельної ділянки у власність
або залишення заяви без розгляду
питання вирішується в судовому порядку
(частини десята, одинадцята статті 118
ЗК).

Системний аналіз наведених норм права
дає підстави вважати, що ними
встановлені підстави, порядок, строки
передачі земельної ділянки у власність
громадян та органи, уповноважені
розглядати ці питання. Вони
передбачають, зокрема, що для передачі
земельної ділянки у власність
зацікавлена особа звертається до
відповідних органів із заявами для
отримання дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки та для надання її у
власність, за результатами розгляду
яких визначені в статті 118 ЗК органи
приймають одне з відповідних рішень.
Отримання дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки не означає позитивного рішення
про надання її у власність.

Листом від 02.04.2010р. за № 01-30-393 за
підписом голови РДА позивача ОСОБА_5
повідомлено, що в наданні земельної
ділянки відмовлено з огляду на те, що до
заяви також додаються графічні
матеріали, на яких зазначено бажане
місце розташування земельної ділянки
та погодження землекористувача,
оскільки дана земельна ділянка
перебуває в оренді Фермерського
господарства "Обрій". Цим же листом
ОСОБА_5 було рекомендовано надати до
районної державної адміністрації дане
погодження.

Щодо посилання позивачів на те, що
відмова від 02.04.2010 року у наданні
земельних ділянок для ведення
особистого селянського господарства
оформлена листом №01-30-39, а не
розпорядженням, то колегія суддів
зазначає наступне.

Як вбачається з даного листа №01-30-393 від
02.04.2010 року, то окрім повідомлення про
відмову у наданні земельної ділянки,
Немирівською районною державною
адміністрацією було рекомендовано
відповідно до вимог ст. 118 ЗК України
надати графічні матеріали, на яких було
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки, погоджене
землекористувачем.

Тобто, фактично позивачі повідомлялись
про недоліки у поданих документах та їм
рекомендувалось подати графічні
матеріали та погодження
землекористувача ФГ «Обрій».

Із тексту касаційної скарги
вбачається, що позивачами оскаржується
лише форма відповіді, а не її зміст.
Однак, відсутність у даних документах
назви «розпорядження» не викликала
будь-яких правових наслідків для
позивачів, адже усунувши недоліки вони
знову могли звернутись з відповідними
клопотаннями.

Крім того, у подальшому внесені зміни
до ст. 118 ЗК України, які направлені на
спрощення процедури відведення
земельних ділянок у власність, зокрема
запроваджено принцип мовчазної згоди
на етапі отримання дозволу на
розроблення документації із
землеустрою, оскільки у випадку
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, внаслідок якої протягом
місяця не розглянута заява про надання
дозволу на виготовлення проектної
документації, заявник має право
здійснити замовлення проекту
відведення земельної ділянки.
(Постанова Верховного Суду України,
палата в адміністративних справах
Верховного Суду, від 10 грудня 2013 року, №
21-358а13).

Бездіяльність органів, визначених у ст.
118 ЗК України не перешкоджає процесу
відведення земельної ділянки, оскільки
здійснення замовлення на виготовлення
проектної документації можливе без
отримання дозволу на її виготовлення.

Що стосується позовних вимог в частині
визнання протиправним та скасування
розпорядження Немирівської районної
державної адміністрації від 12.02.2010р. №37
«Про внесення змін до розпорядження
голови районної державної
адміністрації від 27 червня 2007р. №379» та
від 19.02.2010р. №42 «Про внесення змін до
розпорядження голови районної
державної адміністрації від 12 лютого
2010р. №37», колегія суддів зазначає
наступне.

Розпорядженням Немирівської районної
державної адміністрації №37 від 12.02.2010
року /том 4 а.с. 69/ внесено зміни до
розпорядження №379 від 27 червня 2007 року
"Про надання земельної ділянки в оренду
ФГ "Обрій" ОСОБА_17", зокрема викладено
пункт 1 в наступній редакції: "Надати в
оренду ФГ "Обрій" ОСОБА_17 56,5 га земель, в
тому числі 56,5 га ріллі із земель
резервного фонду, які розташовані на
території Головеньківської сільської
ради для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
терміном на 35 років". Визнано таким, що
втратив чинність пункт 2.4.
розпорядження №379 від 27 червня 2007 року.

Також, Розпорядженням Немирівської
районної державної адміністрації №42
від 19.02.2010 року внесено зміни до
розпорядження №37 від 12.02.2010 року "Про
внесення змін до розпорядження голови
районної державної адміністрації від 27
червня 2007 р. №379", зокрема викладено
пункт 1.1 в наступній редакції: "Надати в
оренду ФГ "Обрій" ОСОБА_17 53,5374 га земель,
в тому числі 53,5374 га ріллі із земель
резервного фонду, які розташовані на
території Головеньківської сільської
ради для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
терміном на 35 років".

Згідно із ст. 124 ЗК України (в редакції
чинній на час прийняття спірних рішень)
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

Статтею 123 ЗК України встановлено, що
передача земельних ділянок в
користування передбачає проходження
певної процедури з виготовлення
проекту землеустрою (або технічної
документації у разі надання у
користування земельної ділянки, межі
якої встановлені в натурі (на
місцевості), без зміни її цільового
призначення), його погодження
компетентними органами тощо, що в
подальшому є підставою для прийняття
відповідного рішення органом
місцевого самоврядування з цього
питання.

Водночас згідно із приписами ст. 125 ЗК
України право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав. При цьому
документи, що посвідчують право на
земельну ділянку, визначені у ст. 126 ЗК
України.

Способи захисту прав на земельні
ділянки визначені ст. 152 ЗК України.

За приписами наведеної норми держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю. Захист прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється, зокрема, шляхом
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування.

В матеріалах справи відсутні докази
щодо оскарження Розпорядження
Немирівської районної державної
адміністрації Вінницької області № 379
від 27.06.2007 року, яким надано в оренду
Фермерського господарству "Обрій" 56,5 га
земель ріллі із земель резервного
фонду.

Тобто, Розпорядження № 379, яке
закладено в основу правовідносин між
Немирівською РДА та ФГ "Обрій", ніким, у
тому числі і позивачами, в судовому
порядку не оскаржувалось.

Крім того, зі змісту зазначеного
Розпорядження № 379 від 27.06.2007 року слід
дійти висновку, що воно жодним чином не
порушує права позивачів.

Згідно із ст. 43 Закону України від 09
квітня 1999 року № 586-XIV "Про місцеві
державні адміністрації" розпорядження
голови державної адміністрації, що
суперечать Конституції України,
законам України, рішенням
Конституційного Суду України, іншим
актам законодавства або є
недоцільними, неекономними,
неефективними за очікуваними чи
фактичними результатами, скасовуються
Президентом України, Кабінетом
Міністрів України, головою місцевої
державної адміністрації вищого рівня
або в судовому порядку.

Підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт.

При цьому ч. 1 ст. 6 КАС України вказує, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Таким чином, адміністративне
судочинство спрямоване на захист саме
порушених прав осіб у сфері
публічно-правових відносин. Тобто для
задоволення позову адміністративний
суд повинен встановити, що в зв'язку з
прийняттям рішення суб'єктом владних
повноважень порушуються права
позивача.

Із наведених норм випливає, що позивач
на власний розсуд визначає, чи порушені
його права рішеннями, дією або
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень. При цьому захист прав
позивача має бути нерозривно
пов'язаним з таким фактом, що у особи
існує правовий інтерес як власника або
як користувача на цю земельну ділянку.

Відсутність порушеного права чи
невідповідність обраного позивачем
способу його захисту способам,
визначеним законодавством,
встановлюється при розгляді справи по
суті та є підставою для прийняття судом
рішення про відмову в позові.

Отже, вирішуючи публічно-правовий спір,
суди повинні встановити, в чому полягає
порушення прав позивача оскаржуваним
актом.

Тобто, обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з його прийняттям прав та
охоронюваних законом інтересів
позивачів у справі.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржуваними розпорядженнями від
12.02.2010р. №37 та від 19.02.2010р. №42
врегульовані відносини, які не
стосуються позивачів та не порушують
їх права та інтереси (право позивачів
не порушено), отже підстави у останніх
на їх оскарження відсутні.

З урахуванням викладеного вище,
колегія суддів погоджується з
висновками судів щодо відмови в
задоволенні позовних вимог, але з
підстав наведених вище.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що при вирішенні
справи судами першої та апеляційної
інстанцій вірно застосовані норми
матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують. За таких обставин
підстав для задоволення касаційної
скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 залишити без
задоволення.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 24.05.2011р. та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 07.07.2011р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: