Справа № 2а/0570/10755/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року
м. Київ К/9991/11041/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Кошіля В.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Донецька

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 16 листопада
2011 року

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19 січня 2012
року

у справі № 2а/0570/10755/2011

за позовом Приватного підприємства
«Контакт»

до Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Донецька

про визнання недійсними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Контакт» (далі -
ПП «Контакт»; позивач) звернулось до
суду з позовом до Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Донецька (далі - ДПІ у Ленінському
районі м. Донецька; відповідач) про
визнання недійсними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 10 червня 2011 року та № від 10
червня 2011 року.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 16 листопада
2011 року, залишеною без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19 січня 2012
року, адміністративний позов
задоволено частково. Визнано
недійсними оскаржувані акти
індивідуальної дії. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.
Присуджено з Державного бюджету
України на користь ПП «Контакт»
понесені судові витрати в розмірі 3,40
грн.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями у справі,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, з підстав
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 16
листопада 2011 року, ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 19 січня 2012 року та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи в
межах доводів касаційної скарги
відповідно до статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ПП «Контакт» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-комерційна фірма
«Укрпромснаб» з податку на додану
вартість за лютий 2011 року та податку на
прибуток за перший квартал 2011
року, за результатами якої складено акт
№ 1275/23-1/30847676 від 27 травня 2011
року.

На підставі зазначеного акту перевірки
контролюючим органом прийнято
податкове повідомлення-рішення №
від 10 червня 2011 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 5 813,00 грн. (4 650,00
грн. - основний платіж, 1 163,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції), та
податкове повідомлення-рішення №
від 10 червня 2011 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 4 650,00 грн. (3 720,00 грн. -
основний платіж, 930,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
підприємством пункту 5.1, підпункту 5.2.1
пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті
5 Закону України від 28 грудня 1994 року №
334/94-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 334/94-ВР), пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - ПК
України) у зв'язку з неправомірним
віднесенням до складу валових витрат
та податкового кредиту з податку на
додану вартість сум, сформованих при
здійсненні господарської операції з
придбання блоку вимірювання БІ-07 та
тензодатчика УВ15А-35Мра в ТОВ «ВКФ
«Укрпромснаб» за нікчемним правочином.

Обґрунтовуючи свою правову позицію,
відповідач посилався на відсутність у
контрагента позивача трудових
ресурсів, складських приміщень,
транспортних засобів, необхідних для
здійснення розглядуваної поставки, а
також неперебування ТОВ
«ВКФ «Укрпромснаб» за вказаним в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
місцезнаходженням.

Визнаючи недійсними оспорювані
податкові повідомлення-рішення, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР
визначено, що валовими витратами
виробництва та обігу є сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 Закону № 334/94-ВР до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
№ 334/94-ВР передбачено, що не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до підпункту «а»
пункту 198.1 статті 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
ПК України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно із статтею 1 Закону України
від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон №
996-XIV) первинним документом є документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9
Закону № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені та підтверджені первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Як з'ясовано судами, фактичне
виконання спірної поставки
підтверджується належним чином
складеними видатковою накладною,
рахунком-фактурою, податковою
накладною, платіжним дорученням.

При цьому судовими інстанціями
встановлено, що отриманий від
постачальника товар підприємством
використано у власній господарській
діяльності, а саме - при виконанні
підрядних робіт на підставі договору №
371 від 13 грудня 2010 року, укладеного з
Відкритим акціонерним товариством
«Донецькгірмаш», та договору
№ 255 від 14 грудня 2010 року, укладеного з
Відкритим акціонерним товариством
«Дружківський машинобудівельний
завод».

А відтак, враховуючи встановлені
судами попередніх інстанцій обставини
щодо реального характеру проведеної
господарської операції, що, зокрема,
податковим органом не спростовано, а
також з огляду на те, що податкове
законодавство не ставить в залежність
право платника податків-покупця на
формування валових витрат та
податкового кредиту з податку на
додану вартість від іншої особи, в тому
числі від господарських та виробничих
можливостей постачальника або від
перебування контрагента за юридичною
адресою, висновок судових інстанцій
про відсутність у відповідача в
розглядуваній ситуації правових
підстав для прийняття оскаржуваних
актів індивідуальної дії слід визнати
обґрунтованим.

За наведених обставин, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 16
листопада 2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 19 січня 2012 року такими, що прийняті
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Ленінському районі
м. Донецька відхилити, а постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 16 листопада
2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 19 січня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Кошіль В.В.