Справа № 2а/0538/94/2012
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/44533/12

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши у порядку касаційного
письмового провадження за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Орджонікідзевського району
Маріупольської міської ради Донецької
області про зобов'язання здійснити
нарахування та виплату допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на постанову
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 13
березня 2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 19 червня 2012 року,

в с т а н о в и л а:

11 січня 2012 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що є матір'ю малолітньої
дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, тому
відповідно до статті 15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
має право на допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку в розмірі встановленого законом
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років. Проте управлінням праці та
соціального захисту населення
Орджонікідзевського району
Маріупольської міської ради Донецької
області позивачу призначено допомогу
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі 130 грн в
місяць. Просила поновити строк
звернення до суду; зобов'язати
відповідача перерахувати допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до
положення статті 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» у
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років; зобов'язати
відповідача виплатити відповідно до
положення статті 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку з 1
жовтня 2010 року по момент винесення
рішення; зобов'язати відповідача
призначити позивачу щомісячну
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до положення статті 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років;
стягнути з відповідача на користь
позивача витрати на правову допомогу в
розмірі 401 грн та судовий збір.

Постановою Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 13 березня 2012 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19 червня
2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_1
залишено без задоволення, а постанову
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 13
березня 2012 року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
судами неповне з'ясування обставин, які
мають значення у справі, та порушення
норм чинного матеріального
законодавства, що призвело до
неправильного вирішення даного спору,
позивач просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та змінити
рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 є матір'ю
малолітньої дитини ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач з 18 жовтня 2010 року
перебуває на обліку в управлінні праці
та соціального захисту населення
Орджонікідзевського району
Маріупольської міської ради Донецької
області та отримує допомогу по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку як застрахована особа.

Апеляційний суд, який погодився з
рішенням суду першої інстанції про
відмову в задоволенні позову, виходив з
того, що положення статті 45 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» від 27 квітня 2010 року № 2154-VI не
визнавались Конституційним Судом
України такими, що не відповідають
Конституції України, а отже є чинними,
тому дії відповідача щодо виплати
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі, встановленому постановою
Кабінету Міністрів України від 27
грудня 2001 року № 1751 про затвердження
Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми, є
правомірними.

Проте такий висновок суду апеляційної
інстанції не ґрунтується на
правильному застосуванні норм
матеріального права.

Статтею 46 Конституції України
громадянам гарантовано право на
соціальний захист, що включає, зокрема,
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств, установ
і організацій, а також бюджетних та
інших джерел соціального забезпечення;
створенням мережі державних,
комунальних, приватних закладів для
догляду за непрацездатними. Пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI - правовідносини
щодо виплати допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку регулювалися Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» від
21 листопада 1992 року № 2811-ХII, дія якого
поширювалася на осіб, не застрахованих
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(стаття 13) та Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» від 18 січня 2001 року № 2240-III,
який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими законами. Статтею 15 Закону № 2811-ХII
було передбачено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.
Згідно зі статтею 43 Закону № 2240-III
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
внесені відповідні зміни до Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням». Зокрема, змінами до статті
13 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» його дію
поширено на застрахованих осіб, а із
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» було виключено статті 40- 44.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано
неконституційними низку положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
в тому числі й пункт 25 розділу II цього
Закону щодо виключення статей 40- 44
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням», а з 1 січня 2009 року - статті
13, 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми».

Водночас частиною третьою статті 45
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» від 27 квітня 2010 року
№ 2154-VI було визначено, що допомога при
народженні дитини та по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» та
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми
(далі - Порядок) був затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 грудня 2001 року № 1751 саме
на виконання Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
(пункт 1 Порядку). Новий акт Уряду на
виконання статті 45 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік» не
приймався.

Крім того, за змістом пункту 17 цього
Порядку право на виплату допомоги
мають особи, зазначені в статті 13
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», яка на час виникнення
спірних відносин поширювала свою дію
щодо виплати допомоги лише на
незастрахованих осіб.

Розміри і порядок виплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» на виконання статті 45
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» Кабінет Міністрів
України не визначав.

Як встановлено судом першої інстанції
позивач є застрахованою в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, тому
зазначені правовідносини регулюються
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням».

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що на відносини щодо
виплати допомоги позивачу з 18 жовтня 2010
року поширюються норми спеціального
закону (яким є Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням»), а тому застосування
судами попередніх інстанцій до таких
правовідносин положень Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», Закону України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік» та Порядку
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 грудня 2001 року № 1751, є помилковим.

Частиною другою статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
в редакції, чинній на час звернення
позивача з позовом до
адміністративного суду, було
встановлено шестимісячний строк
звернення до суду, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
України адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала.

До суду з позовом позивач звернулася 11
січня 2012 року, просила поновити
пропущений нею строк звернення до суду
з адміністративним позовом.

Суди першої та апеляційної інстанцій, в
порушення вимог частини четвертої
статті 11 Кодексу адміністративного
судочинства України, відповідно до
положень якої суд вживає передбачені
законом заходи, необхідні для
з'ясування всіх обставин у справі, не
звернули уваги на пропущення позивачем
строку звернення до суду та залишили
зазначене питання невирішеним.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами частини другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 13 березня 2012 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19
червня 2012 року скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.