Справа № 826/13075/14
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Кузьменко А.І.
Суддя-доповідач: Бєлова
У Х В А Л А

Іменем України

17 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М.

Міщука М.С.

при секретарі: Корінець Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС
України апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 28 жовтня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, рішення
про застосування штрафних санкцій та
вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_3 звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень ДПІ у Печерському
районі від 11 серпня 2014 року № та
№, вимоги про сплату боргу
(недоїмки) від 11 серпня 2014 року №Ф20У, а
також рішення про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску від 11
серпня 2014 року №22/26-55-17-08.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 жовтня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, позивачем подано
апеляційну скаргу, в якій просять
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 жовтня 2014 року та прийняти нову
постанову, якою позов задовольнити,
мотивуючи свої вимоги тим, що судом
порушено норми матеріального та
процесуального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити розгляд апеляційної скарги
за відсутності представників сторін.

Згідно з ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення
з'явившихся учасників процесу,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
ФОП ОСОБА_3 зареєстрований як фізична
особа - підприємець, про що в Єдиний
державний реєстр юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців 06 лютого 2013
року внесено відповідний запис за
№0012859, та з 19 лютого 2013 року взятий
на облік в ДПІ у Печерському районі м.
Києва ДПС за №238.

У період з 10 по 23 червня 2014 року
працівниками ДПІ у Печерському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві на підставі
підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20,
пункту 77.1 статті 77 Податкового кодексу
України, Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», відповідно до
наказу від 29 травня 2014 року №1669 та
плану - графіку проведення
документальних планових перевірок
суб'єктів господарювання на ІІ квартал
2014 року, посадовими особами
відповідача на підставі направлень від
10 червня 2014 року №511/26-55-17-01, №512/26-55-17-01
проведено документальну планову
виїзну перевірку ОСОБА_3 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01 січня 2011 року по 31
грудня 2013 року, дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 19 лютого 2013 року по 31 грудня 2013
року.

За результатами перевірки складно Акт
№1615/26-55-17-01- від 01 липня 2014 року
(далі по тексту - Акт перевірки), в якому
зазначено про порушення позивачем
вимог:

- підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49,
пункту 203.1 статті 203 Податкового
кодексу України у результаті неподання
податкових декларацій з податку на
додану вартість за червень, липень 2013
року;

- пункту 138.1 статті 138, підпункту 139.1.1
пункту 139.1 статті 139, пункту 177.4 статті 177
Податкового кодексу України, у
результаті чого визначено суму
податкових зобов'язань з податку на
доходи фізичних осіб від здійснення
діяльності за 2013 рік на суму 112589,28 грн.;

- пункту 198.4 статті 198, пункту 200.1 статті
200 Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
додану вартість у періоді, що
перевірявся, на зальну суму 25989,00 грн., в
тому числі за жовтень 2013 року в сумі
12084,00 грн., березень 2013 року в сумі 7333,00
грн., грудень 2013 року в сумі 12113,00 грн.;

- пункту 1 статті 6 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», у результаті
чого донараховано своєчасно не
нарахований єдиний внесок за 2013 рік на
суму 53159,70 грн.

Виявлення зазначених порушень стало
підставою для винесення відповідачем 11
серпня 2014 року рішення про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску №22/26-55-17-08, яким до ФОП ОСОБА_3 на
підставі пункту 3 частини 11 статті 25
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
застосовано штрафні санкції у розмірі
2657,99 грн., а також складення вимоги про
сплату боргу (недоїмки) №Ф20У, якою
суб'єкта господарювання зобов'язано
сплатити недоїмку зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 53159,70 грн.

Крім того, згідно з підпунктом 54.3.2
пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу
України та відповідно до абзацу 4
пункту 123.1 статті 123, а також відповідно
до пункту 167.1 статті 167 названого
Кодексу, на підставі Акту перевірки
№1615/26-55-17-01- від 01 липня 2014 року,
податковим органом 11 серпня 2014 року
винесено податкові повідомлення -
рішення:

№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість за основним платежем у
розмірі 25989,00 грн. та штрафними
(фінансовими) санкціями у розмірі 7687,25
грн.;

№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб за основним платежем у
розмірі 112589,28 грн. та штрафними
(фінансовими) санкціями у розмірі 28147,32
грн.

Колегія суддів не приймає доводи
апеляційної скарги про
неправомірність прийняття
відповідачем спірних податкових
повідомлень-рішень, з таких підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову виходив з того, що
згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1.
статті 14 ПК України, витрати - це сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно з підпунктуом 14.1.36 пункту 14.1.
статті 14 ПК України, господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пункту 138.1. статті 138 ПК
України, витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку (підпункт 138.1.1. пункту
138.1. статті 138 ПК України).

Згідно з абзацом 1 пункту 138.2. статті 138
ПК України, витрати, які враховуються
для визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 139.1. статті 139 ПК
України, визначено, що не включаються
до складу витрат витрати, не пов'язані з
провадженням господарської
діяльності, а саме витрати на
організацію та проведення прийомів,
презентацій, свят, розваг та
відпочинку, придбання та
розповсюдження подарунків (крім
благодійних внесків та пожертвувань
неприбутковим організаціям,
визначених статтею 157 цього Кодексу, та
витрат, пов'язаних із провадженням
рекламної діяльності, які регулюються
нормами підпункту 140.1.5 пункту 140.1
статті 140 цього Кодексу), а також
витрати на придбання, виготовлення,
будівництво, реконструкцію,
модернізацію та інше поліпшення
основних засобів та витрати, пов'язані
з видобутком корисних копалин, а також
з придбанням (виготовленням)
нематеріальних активів, які підлягають
амортизації згідно зі статтями 144 - 148
цього Кодексу, з урахуванням пунктів
146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті
148 цього Кодексу

Наведені положення Податкового
кодексу України є загальними та
застосовуються незалежно від
організаційно-правової форми суб'єкта
господарювання.

Особливості оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою -
підприємцем від провадження
господарської діяльності, крім осіб, що
обрали спрощену систему оподаткування,
врегульовані положеннями статті 177 ПК
України.

Відповідно до пункту 177.2 названої
статті об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Для фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг).

Згідно з пунктом 177.4 статті 177 ПК
України, до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Пунктом 177.10 названої статті також
закріплено, що фізичні особи -
підприємці зобов'язані вести Книгу
обліку доходів і витрат та мати
підтверджуючі документи щодо
походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та
порядок її ведення визначаються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Відповідно до пункту 1 Порядку ведення
Книги обліку доходів і витрат, яку
ведуть фізичні особи - підприємці, крім
осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, і фізичні особи, які
провадять незалежну професійну
діяльність, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 24.12.2010р. № 1025,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 30.12.2010р. за № 1425/18720, який діяв з
21 січня 2011 року до 18 жовтня 2013 року
фізичні особи - підприємці, крім осіб,
що обрали спрощену систему
оподаткування, та фізичні особи, які
провадять незалежну професійну
діяльність (далі - самозайняті особи),
зобов'язані вести Книгу обліку доходів
і витрат (далі - Книга), у якій щоденно на
підставі первинних документів
здійснюються записи про операції, що
відбулися у звітному (податковому)
період. Зокрема, щоденно
відображається фактично отримана сума
доходу від здійснення діяльності із
сумарним підсумком за місяць, квартал,
рік; загальна вартість придбаних
товарно-матеріальних цінностей та сума
витрат, яка безпосередньо пов'язана з
отриманням доходу.

Дані Книги використовуються
самозайнятою особою для заповнення
податкової декларації за звітний
податковий період (рік).

Відповідно до пункту 1 Порядку ведення
Книги обліку доходів і витрат, яку
ведуть фізичні особи - підприємці, крім
осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, і фізичні особи, які
провадять незалежну професійну
діяльність, затвердженого наказом
Міністерства доходів і зборів України
від 16.09.2013р. № 481, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 01.10.2013р.
за № 1686/24218, який діє з 18 жовтня 2013 року,
фізичні особи - підприємці, крім осіб,
що обрали спрощену систему
оподаткування, та фізичні особи, які
провадять незалежну професійну
діяльність (далі - самозайняті особи),
зобов'язані вести Книгу обліку доходів
і витрат (далі - Книга), у якій за
підсумком робочого дня, протягом якого
отримано дохід, на підставі первинних
документів здійснюються записи про
отримані доходи та документально
підтверджені витрати.

Самозайняті особи заносять до Книги
відомості про суми доходу, отриманого
від здійснення господарської або
незалежної професійної діяльності із
сумарним підсумком за місяць, квартал,
рік, зокрема, кошти, що надійшли на
поточний рахунок, касу платника
податків та/або отримано готівкою, сума
заборгованості, за якою минув строк
позовної давності, вартість безоплатно
отриманих товарів (робіт, послуг); суми
витрат, які документально підтверджені
та безпосередньо пов'язані з
отриманням доходу за підсумками дня;
суми витрат на оплату праці та
нарахування на оплату праці найманих
осіб, понесені у звітному місяці; суми
фактично понесених інших витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходу, які не зазначені під час
визначення попередніх сум, зокрема,
витрати на сплату послуг, зв'язку,
орендних та комунальних платежів тощо.

Дані Книги заповнюються у гривнях з
копійками та використовуються
самозайнятою особою для заповнення
податкової декларації про майновий
стан і доходи.

Зі змісту Акту перевірки вбачається, що
позивачем до складу валових витрат за
2013 рік віднесено витрати в розмірі
675717,87 грн., які складались з витрат на
послуги харчування та
спортивно-розважальні послуги в сумі
354493,00 грн., вартості алюмінієвих
конструкцій на суму 72500,00 грн., вартості
встановлення відео спостереження на
суму 21679,54 грн. та вартості дитячих
розважальних автоматів в розмірі 227045,37
грн.

Обґрунтовуючи правомірність
віднесення до складу валових витрат
названих сум, позивач зазначив, що
необхідність встановлення алюмінієвих
конструкцій, відео спостереження та
закупівля дитячих розважальних
автоматів обумовлена умовами
попереднього договору №1 на укладення
договору оренди нерухомого майна
№05/03-2014/1 від 01 серпня 2013 року.

Зі змісту зазначеного попереднього
договору вбачається, що орендодавець
(позивач) зобов'язується передати, а
орендар - прийняти в строкове платне
користування нежиле приміщення
загальною площею 764,45 кв.м., розташоване
за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.
Щепкіна, 15-а з обладнаними дитячими
ігровими автоматами.

Відповідно до пункту 1.5. договору,
невід'ємною частиною об'єкта оренди є
наступне обладнання: 42'' Dirty Driving (1
штука), 42'' Super Bike (2 штуки), 4D Sky Trooper (full Moving
with 4D glasses) (1 штука), Tenk, 4D Sonic (1 штука),
Arthilatic Basketball Deluxe (1 штука), Veggie blast (1
штука), Kuai Qiang Wans (1 штука), King OF Hammer (1
штука), Crazy Animals, Hit wolf (1 штука), для
безпеки використання яких, при монтажі
повинні бути застосовані алюмінієві
конструкції, що в свою чергу, є
суттєвими якісними характеристиками
об'єкта оренди.

Згідно з пунктом 1.6 попереднього
договору, об'єкт оренди повинен бути
обладнаний приладами відео
спостереження та сигналізації.

На підтвердження вартості придбаних
алюмінієвих конструкцій, дитячих
розважальних автоматів та обладнання
відео спостереження, позивачем надано
відповідні документи.

Згідно з копією книги обліку доходів і
витрат, яка була надана працівникам
відповідача під час проведення
перевірки, до складу інших витрат,
пов'язаних з одержання доходу,
включаючи вартість виконаних робіт,
наданих послуг, позивачем було
включено: 327800,00 грн., сплачених за
накладною №13 від 02 жовтня 2013 року, 72500,00
грн., сплачених за платіжним дорученням
№5 від 16 жовтня 2013 року, 108728,00 грн.,
сплачених на підставі податкової
накладної №23 від 07 листопада 2013 року
згідно платіжних доручень №17, 18, 19 від 07
листопада 2013 року та 21679,50 грн.,
сплачених згідно податкової накладної
№4 від 22 листопада 2013 року.

Позивачем під час визначення
оподатковуваного доходу до складу
валових витрат віднесені не всі суми,
сплачені відповідно до названих вище
договорів.

В порушення вимог пункту 177.3 статті 177
ПК України до складу витрат позивачем
включено суми, сплачені по договорам
підряду №39/1013 ПР від 16 жовтня 2013 року,
поставки товару №30/09-1 від 30 вересня 2013
року та №22-11/2013 підряду на виконання
монтажних та пусконалагоджувальних
робіт від 22 листопада 2013 року з
урахуванням податку на додану
вартість, хоча на дату укладення
названих договорів та проведення
оплати позивач був зареєстрований як
платник податку на додану вартість.

Відповідно до статті 51 Цивільного
кодексу України до підприємницької
діяльності фізичних осіб
застосовуються нормативно-правові
акти, що регулюють підприємницьку
діяльність юридичних осіб, якщо інше не
встановлено законом або не випливає із
суті відносин.

Відповідно до частини 1 статті 134
Господарського кодексу України,
суб'єкт господарювання, який здійснює
господарську діяльність на основі
права власності, на свій розсуд,
одноосібно або спільно з іншими
суб'єктами володіє, користується і
розпоряджається належним йому (їм)
майном, у тому числі має право надати
майно іншим суб'єктам для використання
його на праві власності, праві
господарського відання чи праві
оперативного управління, або на основі
інших форм правового режиму майна,
передбачених цим Кодексом.

Підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 ПК
України визначено, що основні засоби -
матеріальні активи, у тому числі запаси
корисних копалин наданих у
користування ділянок надр (крім
вартості землі, незавершених
капітальних інвестицій, автомобільних
доріг загального користування,
бібліотечних і архівних фондів,
матеріальних активів, вартість яких не
перевищує 2500 гривень, невиробничих
основних засобів і нематеріальних
активів), що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку, вартість яких перевищує 2500
гривень і поступово зменшується у
зв'язку з фізичним або моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік (або операційний цикл,
якщо він довший за рік).

Згідно з пунктом 4 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 7 «Основні
засоби», затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
27.04.2000р. №92, основні засоби це
матеріальні активи, які
підприємство/установа утримує з метою
використання їх у процесі
виробництва/діяльності або постачання
товарів, надання послуг, здавання в
оренду іншим особам або для здійснення
адміністративних і
соціально-культурних функцій,
очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких
більше одного року (або операційного
циклу, якщо він довший за рік).

Такі витрати підлягають амортизації у
порядку, визначному статтями 144 - 146 ПК
України, та включаються до валових
витрат у вигляді амортизаційних
відрахувань.

Згідно з підпунктом 17.1.3 пункту 17.1
статті 17 ПК України, платник податків
має право обирати самостійно метод
ведення обліку доходів і витрат.

Частиною 3 статті 2 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999р. №996-XIV
з наступними змінами та доповненнями у
редакції на час виникнення спірних
правовідносин (далі - Закон України
№996-XIV) встановлено, що суб'єкти
підприємницької діяльності, яким
відповідно до законодавства надано
дозвіл на ведення спрощеного обліку
доходів і витрат, ведуть
бухгалтерський облік і подають
фінансову звітність у порядку,
встановленому законодавством про
спрощену систему обліку і звітності.

Відповідно до статей 8 та 9 Закону
України №996-XIV, платник податку
самостійно веде бухгалтерський облік.

Таким чином, Закон України від 16.07.1999р.
№996-XIV надає фізичній особі - підприємцю
право вести спрощений облік доходів і
витрат, при цьому не позбавляє його
права вести бухгалтерський облік
валових витрат основних фондів, що
підлягають амортизації.

Відповідно до пункт 44.1 статті 44 ПК
України, для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що відповідні витрати
позивача можуть бути враховані під час
визначення оподатковуваного доходу
шляхом віднесення їх до складу валових
витрат за допомогою здійснення
амортизаційних відрахувань. Однак,
проведення відповідних дій можливе
лише за умови ведення бухгалтерського
обліку валових витрат основних фондів,
що підлягають амортизації.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
правомірність висновку податкового
органу щодо безпідставного включення
до складу валових витрат сум коштів,
сплачених позивачем за послуги
харчування та спортивно-розважальні
послуги, оскільки позивачем не надано
будь-яких пояснень щодо пов'язаності
зазначених витрат з його господарською
діяльністю, тому податкове
повідомлення-рішення від 11 серпня 2014
року №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб за основним
платежем у розмірі 112589,28 грн. та
штрафними (фінансовими) санкціями у
розмірі 28147,32 грн., відповідає вимогам
чинного законодавства.

Позивачем не зазначено будь-яких
аргументів щодо протиправності
податкового повідомлення-рішення від 11
серпня 2014 року №, яким збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на додану вартість за основним
платежем у розмірі 25989,00 грн. та
штрафними (фінансовими) санкціями у
розмірі 7687,25 грн., за допущені
підприємцем вимог пункту 198.4 статті 198,
пункту 200.1 статті 200 ПК України.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010р.
№2464-VI з наступними змінами та
доповненнями у відповідній редакції
(далі - Закон №2464-VI), закріплено, що
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності є
платниками єдиного внеску.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7
Закону №2464-VI, для платників, зазначених
у пункті 4 (крім фізичних осіб -
підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування) та 5 частини
першої статті 4 цього Закону, єдиний
внесок нараховуються на суму доходу
(прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток).

Таким чином, базою оподаткування
податком на доходи фізичних осіб так
само як і для нарахування єдиного
внеску є сума доходу (прибутку),
отриманого за наслідками
господарської діяльності таких осіб.

Оскільки встановлено правомірності
висновків податкового органу щодо
безпідставного зменшення позивачем
оподатковуваного доходу, суд першої
інстанцій дійшов обґрунтованого
висновку щодо правомірності
визначення сум єдиного внеску,
застосування штрафних санкцій за таке
донарахування єдиного внеску та
правомірності прийняття відповідачем
спірних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 28 жовтня 2014 року
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
викладених у зазначеній постанові, у
зв'язку з чим підстав для її скасування
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 28 жовтня 2014 року -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 28 жовтня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів, відповідно до
вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Л.В. Бєлова

Судді:
Л.М. Гром,

М.С. Міщук

Головуючий суддя
Бєлова Л.В.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.