Справа № 2018/2-а-1714/11
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 р.Справа № 2018/2-а-1714/11Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського
районного суду м. Харкова від 07.10.2014р.
по справі № 2018/2-а-1714/11

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету
Харківської міської ради ,
Адміністрації Київського району
Харківської міської ради ,
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Харкова , Житлової комісії
Харківського гарнізону треті
особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4

про скасування, визнання нечинним
рішення, зобов'язання вчинити дії,
визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИЛА:

31.01.2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, у якому просив, з урахуванням
уточнення позовних вимог:

1) визнати протиправним та скасувати
рішення виконавчого комітету
Київської районної у місті Харкові
ради №211-1 від 02.11.2010 року в частині
затвердження пункту 1.12. протоколу
районної житлової комісії при
виконкомі №42 від 22.10.2010 року;

2) зобов'язати Виконавчий комітет
Харківської міської ради та
Адміністрацію Київського району
Харківської міської ради затвердити
рішення Квартирно-експлуатаційного
відділу м. Харків та рішення житлової
комісії військового місцевого суду
Харківського гарнізону від 01.02.2007 року
про зарахування сім'ї судді
військового місцевого суду
Харківського гарнізону ОСОБА_1, до якої
входять дружина - ОСОБА_2, 1970 р.н., донька
- ОСОБА_3 1992 р.н. та син - ОСОБА_4, 1996 р.н.
(всього чотири особи) на квартирний
облік, як потребуючу поліпшення
житлових умов з наданням житлового
приміщення з додатковою площею,
позачергово та в шестимісячний термін
з 25.12.2006 року;

3) визнати протиправним та скасувати
рішення житлової комісії Харківського
гарнізону, викладене в протоколі №4 від
10.02.2011 року, в частині відмови в
забезпеченні сім'ї судді військового
місцевого суду Харківського гарнізону
ОСОБА_1, житловим приміщенням для
постійного проживання в місті Харкові;

4) визнати протиправними дії
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Харків, житлової комісії Харківського
гарнізону, Адміністрації Київського
району Харківської міської ради,
Виконавчого комітету Харківської
міської ради щодо не забезпечення сім'ї
судді військового місцевого суду
Харківського гарнізону ОСОБА_1
благоустроєним житловим приміщенням
для постійного проживання в місті
Харкові;

5) зобов'язати
Квартирно-експлуатаційний відділ м.
Харків, житлову комісію Харківського
гарнізону, Адміністрацію Київського
району Харківської міської ради,
Виконавчий комітет Харківської
міської ради надати сім'ї судді
військового місцевого суду
Харківського гарнізону ОСОБА_1, до якої
входять дружина - ОСОБА_2, 1970 р.н., донька
- ОСОБА_3 1992 р.н. та син - ОСОБА_4, 1996 р.н.
(всього чотири особи) благоустроєне
житло для постійного проживання у м.
Харкові та видати ордер для вселення в
надане житлове приміщення;

6) в порядку ч.1 ст.267 КАС України
зобов'язати відповідачів в місячний
строк після набрання законної сили
постанови, винесеної по справі, подати
до Київського районного суду м. Харкова
письмовий звіт про її виконання.

Київський районний суд м. Харкова
постановою від 07.10.2014 року відмовив у
задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просив скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги. В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті постанови норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Зокрема, на думку апелянта, суд
першої інстанції, посилаючись на п. 1.5
Наказу Міністра оборони України № 577
від 06.10.2006 р., відповідно до якого
позивач повинен був здати квартиру за
попереднім місцем служби, не звернув
уваги, що вказана норма була внесена до
цього наказу тільки 11.09.2007 р., а позивач
був зарахований на квартирний облік
від 01.02.2007 р.

У відповідності до положень ст. 197 КАС
України, зазначена адміністративна
справа розглянута в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом,
ОСОБА_1, відповідно до Указу Президента
України від 20.11.2006 року №981/2006
переведено з посади судді Військового
місцевого суду Чернігівського
гарнізону на посаду судді Військового
місцевого суду Харківського гарнізону.

Рішенням житлової комісії військового
місцевого суду Харківського гарнізону
від 01.02.2007 року сім'ю судді Військового
місцевого суду Харківського гарнізону
майора гарнізону ОСОБА_1, до якої
входять дружина - ОСОБА_2, 1970 р.н., донька
- ОСОБА_3 1992 р.н. та син - ОСОБА_4, 1996 р.н.
зараховано на квартирний облік, як
потребуючу поліпшення житлових умов з
наданням житлового приміщення з
додатковою площею, позачергово та в
шестимісячний термін з 25.12.2006 року.(т. 1
а.с.9)

У червні 2010 року до виконкому Київської
районної в місті Харкові ради надійшло
рішення комісії КЕВ міста Харкова про
прийняття ОСОБА_1, з сім'єю 4 особи (він,
дружина, донька і син) на облік осіб, які
потребують поліпшення житлових умов за
загальною чергою та до списку поза
черговиків з 01.02.2007 року з метою
розгляду та затвердження його на
засіданнях РЖК та райвиконкому.

При розгляді на засіданнях РЖК при
виконкомі зазначеного рішення та
документів, що до нього додавалися,
було визначено, що ОСОБА_1, з сім'єю був
забезпечений житлом за попереднім
місцем проходження військової служби,
а саме: у місті Чернігові за рахунок
фондів Міністерства оборони України
йому була надана ізольована
чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1, яка
за даними квартирної справи не була
передана ОСОБА_1 житловим органам
Міністерства оборони України при
переводі його до нового місця
проходження військової служби. Крім
того, його дружина - ОСОБА_2, мала на
праві приватної власності нерухоме
майно у АДРЕСА_2 (т. 1 а.с.59).

Відповідно до п. 1.12 Протоколу №42
засідання РЖК при виконкомі від 22.10.2010
року, враховуючи вказані обставини,
керуючисьст. 39 ЖК Української РСР,
наказом МО України №577 від 06.10.2006 року,
комісією було відмовлено у
затвердженні рішення про прийняття на
квартирний облік по загальній черзі та
до списку поза черговиків з 01.02.2007 року
ОСОБА_1з сім'єю 4 особи (він, дружина,
дочка, син) (а.с.28-30)

Розглянувши протокол №42 засідання РЖК
від 22.10.2010 року, керуючись ст. 15 ЖК
Української РСР, «Правилами обліку
громадян, які потребують поліпшення
житлових умов і надання житлових
приміщень в Український РСР», ст. 59 ЗУ
«Про місцеве самоврядування в
Україні», виконавчий комітет Київської
районної у м. Харкові ради Рішенням від
02.11.2010 року №211-1 року затвердив п.п. 1.12
протоколу РЖК №42 від 22.10.2010 року щодо
питань квартирного обліку (т. 1 а.с.27)

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 10.09.2010 року
зобов'язано квартирно-експлуатаційний
відділ м. Харкова розглянути питання
щодо забезпечення житловим
приміщенням для постійного
користування ОСОБА_1 зі складом сім'ї 4
особи (т. 1 а.с.6-8).

Відповідно до витягу з протоколу №4
засідання житлової комісії гарнізону
від 10.02.2011 року, комісією було
відмовлено ОСОБА_1 у забезпеченні
житловим приміщенням для постійного
користування у зв'язку з
забезпеченістю житловою площею за
попереднім місцем проходження
військової служби (у м. Чернігові за
рахунок фондів МОУ була надана
ізольована чотирикімнатна квартира),
відсутністю інформації про здачу МОУ
вказаної квартири; наявності житла у
приватній власності, яке належить
дружині ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (т. 1 а.с.62).

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що підстави
для забезпечення позивача та членів
його сім'ї (всього чотири особи)
житловим приміщенням для постійного
проживання в місті Харкові - відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з наступних підстав.

Згідно з ч.7 ст. 44 Закону України «Про
статус суддів» (який був чинним на час
виникнення спору) не пізніш як через
шість місяців після обрання суддя
Конституційного Суду, Верховного Суду,
вищого спеціалізованого суду,
апеляційного та місцевого суду, який
потребує поліпшення житлових умов,
забезпечується благоустроєним житлом
у вигляді окремої квартири чи будинку
або службовим житлом за місцем
знаходження суду. Судді військових
судів забезпечуються таким же житлом і
в ті ж строки за рахунок Міністерства
оборони України.

Відповідно до абз. 2 п.2 Порядку
забезпечення житлом суддів
Апеляційного суду України, апеляційних
і місцевих судів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.08.2005 року № 707, судді військових
судів забезпечуються житлом за рахунок
Міноборони згідно з порядком
забезпечення житлом
військовослужбовців.

При цьому, положення п. 4 вищевказаного
Порядку передбачають, що взяття,
перебування та зняття з обліку судді
здійснюється виконавчими комітетами
рад за місцем роботи відповідно до
житлового законодавства, а судді
військового суду згідно з порядком
забезпечення житлом
військовослужбовців.

Як вбачається з Інформації з Реєстру
прав власності не нерухоме майно від
09.07.2014 року, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, не мають права власності на
нерухоме майно. Дружині ОСОБА_1 - ОСОБА_2
на підставі свідоцтва про право
власності, виданого 25.04.2007 року органом
приватизації Придніпровського
районного виконавчого комітету, на
праві приватної власності належала
квартира АДРЕСА_3, зареєстрована в
Реєстрі прав власності 18.06.2007 року. На
підставі договору купівлі-продажу від
06.09.2007 року вказана квартира була
продана ОСОБА_5. Вказаний договір
купівлі-продажу зареєстрований
Реєстрі прав власності 08.09.2007 року (т.2
а.с.152-155).

Таким чином, при прийнятті
оскаржуваних рішень дружина позивача -
ОСОБА_2 не мала права власності на
житло, а саме на житловий будинок по
АДРЕСА_2. Вказаний житловий будинок
належить ОСОБА_2, 1963 р. н., яка
зареєстрована у вказаному будинку з
28.08.1996 року (т. 2 а.с.139-141)

У зв'язку з цим, оскаржувані рішення не
можуть ґрунтуватися на тій підставі, що
дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 мала житло у
приватній власності.

Згідно з абз. 1 п. 1.5 «Інструкції про
організацію забезпечення і надання
військовослужбовцям Збройних Сил
України та членам їх сімей житлових
приміщень», затвердженого Наказом
Міністра оборони України від 06.10.2006 N 577
(в редакції чинній на час виникнення
правовідносин), забезпечення за
рахунок Міністерства оборони України
військовослужбовців та членів їх сімей
житлом для постійного проживання
провадиться шляхом надання один раз
протягом усього часу проходження
військової служби житла
новозбудованого, виключеного з числа
службового, вивільненого або
придбаного у фізичних чи юридичних
осіб, надання кредиту на будівництво
(купівлю) житла у встановленому
порядку.

При цьому, слід зазначити, що надання
житлових приміщень
військовослужбовцям та членам їх сімей
провадиться після здачі ними житлової
площі, яку вони займали за попереднім
місцем служби (навчання) (абз.3 п. 1.5
Наказу МОУ від 06.10.2006 № 577).

Як встановлено судом першої інстанції,
відповідно до листа
Квартально-експлуатаційного відділу м.
Чернігів від 03.04.2014 року №733, у лютому 2005
року майору юстиції ОСОБА_1 на склад
сім'ї 4 особи (він, дружина, дочка 1992 р.н.,
син 1996 р.н.), за рахунок житлових фондів
Міністерства оборони України, у м.
Чернігів була виділена
чотирьохкімнатна квартира жилою
площею 54,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, як
житло для постійного проживання (т. 2
а.с. 45).

Відповідно до листа
Квартально-експлуатаційного відділу м.
Чернігів від 29.07.2014 року №1696, виділена
ОСОБА_1 квартира не здавалась, а
числиться за ОСОБА_1 (т. 2 а.с.161). При
цьому, в квартирі в м. Чернігові
проживає його батько, який був
прописаний позивачем як член сім'ї
після її отримання.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що оскільки позивачем
виділена квартира в м. Чернігові не
здавалась, то ОСОБА_1 забезпечений
житлом для постійного проживання за
попереднім місцем військової служби, а
тому відсутні підстави для надання
житлового приміщення в м. Харкові.

Разом з тим, згідно з п. 7 Порядку
забезпечення військовослужбовців та
членів їх сімей житловими
приміщеннями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 серпня 2006 р. N 1081 (в редакції чинній
на час виникнення правовідносин),
військовослужбовці та члени їх сімей,
які проживають разом з ними, за
відсутності у них за місцем
проходження служби житла для
постійного проживання забезпечуються
службовими житловими приміщеннями.

Отже, позивач за місцем проходження
служби в м. Харкові має право у
встановленому законодавством порядку
на забезпечення службовими житловими
приміщеннями.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з рішенням суду першої
інстанції, що позивач не має права на
забезпечення житловим приміщенням для
постійного проживання в місті Харкові.

Отже, переглянувши постанову суду
першої інстанції, в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що при її прийнятті суд першої
інстанції у повному обсязі з'ясував
обставини справи і правильно
застосував до спірних правовідносин
норми матеріального та процесуального
права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Київського районного суду м.
Харкова від 07.10.2014р. по справі №
2018/2-а-1714/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Ральченко І.М.Судді
Бершов Г.Є. Катунов В.В.