Справа № 9927/12/2070
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

11 грудня 2014 р.
№ 9927/12/2070

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання -
Сальниковій Г.А.,

за участю представників сторін:
позивач - ОСОБА_1, представник позивача -
ОСОБА_2, представник відповідача 1 - не
прибув, представник відповідача 2 -
Ковтун В.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Начальника Головного
управління Пенсійного фонду України в
Харківській області Ачкасова В.М.,
Начальника Управління Пенсійного
фонду України в Червонозаводському
районі м. Харкова Солоп О.І. про
визнання дій протиправними та
скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фізична особа - підприємець
ОСОБА_1, звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Начальника Головного управління
Пенсійного фонду України в Харківській
області Ачкасова В.М., Начальника
Управління Пенсійного фонду України в
Червонозаводському районі м. Харкова
Солоп О.І., в якому просив визнати
неправомірними дії начальника
Головного управління Пенсійного фонду
України в Харківській області Ачкасова
В.М. щодо прийняття рішень № 13379-07/20 від
20.08.2012р., а також скасувати зазначені
рішення; визнати неправомірними дії
начальника Управління Пенсійного
фонду України в Червонозаводському
районі м. Харкова Солоп О.І. № 2453 від
17.07.2012р., № 2461/08 від 18.07.2012р., № 2462/08 від
18.07.2012р., а також скасувати зазначені
рішення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 02.10.2014року, касаційну
скаргу ФОП ОСОБА_1 задоволено частково,
Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 12.10.2012року
та Постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 11.02.2013року скасовано та направлено
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвалою Харківського окружного
адміністративного суду 06.11.2014року
адміністративну справу № 2а-9927/12/2070 за
адміністративним позовом Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 до Начальника
Головного управління Пенсійного фонду
України в Харківській області Ачкасова
В.М., Начальника Управління Пенсійного
фонду України в Червонозаводському
районі м. Харкова Солоп О.І. про
визнання дій протиправними та
скасування рішення прийнято до
провадження та призначено справу до
розгляду у відкритому судовому
засіданні.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що УПФУ в
Червонозаводському районі м. Харкова
17.07.2012р. складено акт у зв'язку з
несвоєчасним поданням ОСОБА_1
розрахунків сум страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за 2007-2008 р.р. В подальшому,
на підставі зазначеного акту
відповідачами прийнято оскаржувані в
даній справі рішення, які позивач
вважає незаконними, необґрунтованими
та такими, що порушують її права та
законні інтереси.

Відповідач 1, заперечув проти
задоволення позовних вимог, з огляду на
те, що оскаржувані рішення прийняті у
відповідності до норм чинного
законодавства та скасуванню не
підлягають

Відповідач 2, заперечуючи проти позову
зазначив, що Управлінням пенсійного
фонду в Червонозаводському районі м.
Харкова, правомірно, з дотриманням норм
чинного законодавства складено акти
про несвоєчасне подання
індивідуальних відомостей, на підставі
чого правомірно прийнято оскаржувані
рішення.

У судовому засіданні 11.12.2014року
представник позивача та відповідача 2
підтримали свої правові позиції по
справі.

Представник відповідача 2, належним
чином повідомлений про дату, час та
місце розгляду справи, у зазначене
судове засідання не прибув, проте
звернувся до суду із клопотанням про
розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши наявні в матеріалах справи
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
повному, всебічному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності,
вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Статтею 72 КАС України передбачено, що
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, Постановою Вищого
адміністративного суду від 02.10.2014 року
по справі № К/800/10824/13 за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
начальника Головного управління
Пенсійного фонду України в Харківській
області Ачкасова В.М., начальника
Управління Пенсійного фонду України в
Червонозаводському районі міста
Харкова Солоп О.І. про визнання дій
протиправними та скасування рішення
встановлені преюдиційні обставини, які
не потребують доказування у даній
справі.

А саме, судом встановлено, що позивач
зареєстрована як фізична особа -
підприємець 04.07.2007р. та 09.07.2007р. взята на
облік в органі Пенсійного фонду
України - Управлінні Пенсійного фонду
України в Червонозаводському районі м.
Харкова як платник страхових внесків.
18.07.2012р. фахівцями УПФУ в
Червонозаводському районі м. Харкова
складено акти № 196,197 від 18.07.2012р. про
несвоєчасне подання індивідуальних
відомостей про застраховану особу до
системи персоніфікованого обліку, а
також акт від 17.07.2012р. № 53 про неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою "Розрахунків суми
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" за 2007-2008 року у строки,
визначені законодавством.

Працівниками пенсійного органу були
складені акти №196, №197 від 18 липня 2012
року про несвоєчасне подання
індивідуальних відомостей про
застраховану особу до системи
персоніфікованого обліку.

Крім цього, працівниками пенсійного
органу були складені акти від 17 липня
2012 року №53 про неподання, несвоєчасне
подання, подання не за встановленою
формою "Розрахунків суми страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" за 2007-2008
роки у строки, визначені
законодавством.

За результатами даних актів
Управлінням Пенсійного фонду України в
Червонозаводському районі міста
Харкова були ухвалені рішення №2453 від
17 лютого 2012 року, яким позивачу були
застосовані штрафні санкції у розмірі
170,00 грн. за несвоєчасне подання
розрахунків сум страхових внесків на
обов'язкове державне пенсійне
страхування у строки, визначені
законодавством; рішення №2462 від 18
липня 2012 року про застосування до
позивача штрафних санкцій у розмірі
2438,10 грн. за несвоєчасне подання
відомостей до системи
персоніфікованого обліку у строки,
визначені чинним законодавством;
рішення №2461 від 18 липня 2012 року, яким до
позивача були застосовані штрафні
санкції у розмірі 170,00 грн. за
несвоєчасне подання звітності,
передбаченої Законом України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Перевіряючи правомірність дій органів
пенсійного фонду, в результаті яких
прийняті оскаржувані рішення, суд
дійшов висновку про наступне.

Статтею 20 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено порядок
обчислення та сплати страхових
внесків. Страхувальники зобов'язані
сплачувати страхові внески, нараховані
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше ніж через 20 календарних днів
із дня закінчення цього періоду. Якщо
страхувальники несвоєчасно або не в
повному обсязі сплачують страхові
внески, до них застосовуються
фінансові санкції, передбачені цим
Законом.

Згідно з пунктом 5 частини 9 статті 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в редакції, яка діяла до 1
січня 2011 року, було передбачено
застосування виконавчими органами ПФУ
до страховиків за неподання,
несвоєчасне подання, подання
незавстановленою формою або подання
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів ПФУ фінансових санкцій, а саме
накладення штрафу у встановленому
розмірі.

За правилами частини п'ятнадцятої
статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що строк
давності щодо стягнення недоїмки, пені
та штрафів не застосовується, при цьому
строк прийняття контролюючим органом
рішення про їх стягнення законодавець
також не обмежує.

Оскільки порядок сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування,
стягнення недоїмки, нарахування
штрафів та пені регулюється Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», то для
вирішення спірних правовідносин
пріоритетність повинна надаватись
саме Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», як спеціальному закону у
сфері регулювання системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування.

Аналізуючи зміст вказаних правових
норм, суд касаційної інстанції дійшов
висновку, який є обов`язковим для суду
першої інстанції, що положення статті 5,
частини 1 статті 7, статті 18, частини 6
статті 20, статті 106, статті 15 розділу XV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», які є
спеціальними нормами щодо спірних
відносин, свідчать про неможливість в
даному випадку застосування положень
статті 250 Господарського кодексу
України, оскільки ці положення
суперечать положенням Закону.

Разом з тим, із набранням чинності з 1
січня 2011 року Законом України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» пункт 5 частини
дев'ятої статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» був виключений.

У той же час згідно з абзацом п'ятим
пункту 7 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Абзацом шостим цього ж пункту
встановлено, що на період до повного
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Наведене правило щодо збереження
порядку стягнення та контрольних
функцій фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
передбачених законодавством, чинним до
1 січня 2011 року, поширюється лише на
заборгованість зі сплати страхових
внесків та сум штрафних санкцій, які
були нараховані та/або не сплачені до
зазначеної дати. Питання ж
відповідальності страховиків, не
пов'язані із такою заборгованістю,
знаходяться поза межами регулювання,
зокрема, Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та абзаців п'ятого,
шостого пункту 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Отже, нарахування після 1 січня 2011 року
управлінням ПФУ на підставі пункту 5
частини дев'ятої статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
позивачу штрафних санкцій за
несвоєчасне подання звітності,
граничний строк подання якої настав до
цієї дати, є протиправним.

Аналогічний висновок щодо
застосування вищезазначених норм
матеріального права міститься у
постановах Верховного Суду України від
20 листопада 2012 року (N 21-367а12) та 04 червня
2013 року (№ 21-170а13).

З огляду на викладене, Вищий
адміністративний суд зауважив про
неправомірність рішень начальника
Управління Пенсійного фонду України в
Червонозаводському районі міста
Харкова №2453 від 17 лютого 2012 року та
№2462 від 18 липня 2012 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України
постанова або ухвала суду апеляційної
чи касаційної інстанції за наслідками
перегляду, постанова Верховного Суду
України набирають законної сили з
моменту проголошення.

Згідно ст.255 КАС України постанова або
ухвала суду, яка набрала законної сили,
є обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Відповідно до ч. 5 ст. 227 КАС України,
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення, є обов'язковими для суду
першої чи апеляційної інстанції при
розгляді справи.

Таким чином, приймаючи до уваги
вищевикладені обставини, суд
приходиться до висновку про
неправомірність рішень начальника
Управління Пенсійного фонду України в
Червонозаводському районі міста
Харкова №2453 від 17 лютого 2012 року та
№2462 від 18 липня 2012 року, а тому позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню.

Щодо оскаржуваного рішення начальника
Управління пенсійного фонду в
Червонозаводському районі м. Харкова
Солоп О.І. № 2461 від 18.07.2012року, суд
зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в
порушення Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" позивач
несвоєчасно (лише 18.07.2012року) надав звіт
за 2011рік про суми нарахованого єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за кінцевим
терміном звітування 02.04.2012року, на
підставі чого, управлінням Пенсійного
фонду України в Червонозаводському
районі міста Харкова складено акт
встановлення несвоєчасності надання
звітності в органах Пенсійного Фонду
України № 196 від 18.07.2012 року. Вказані
обставини не заперечувались позивачем
в судовому засіданні.

18.07.2012 року Управлінням Пенсійного
фонду України в Червонозаводському
районі міста Харкова прийнято рішення
№ 2461/08, яким ,за несвоєчасне подання
звітності, передбаченої Законом
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", до відповідача
застосовано штрафні санкції в розмірі
170 грн.

Порядок обчислення і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування
страхувальниками, передбачено Законом
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" та Постановою
"Про порядок формування та подання
страхувальниками звіту щодо сум
нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.10.2010 року
№ 22-2, зареєстрованою в Міністерстві
юстиції України 01.11.2010 року за № 1014/18309
(далі - Порядок).

Згідно пунктів 2, 10 частини 1 статті 1
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від 8
липня 2010 року № 2464-VI, єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування;
страхувальники - роботодавці та інші
особи, які відповідно до цього Закону
зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування",
платник єдиного внеску зобов'язаний
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок.

Згідно пункту 4 частини 2 статті 6 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", платник
єдиного внеску зобов'язаний подавати
звітність до органу доходів і зборів за
основним місцем обліку платника
єдиного внеску у строки, порядку та за
формою, встановленими центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, за
погодженням з Пенсійним фондом та
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Відповідно до п. 2.14. Порядку ( в
редакції, чинної на момент виникнення
спірних правовідносин), ФО - підприємці
зобов'язані подавати звіт незалежно
від того, чи ведуть вони підприємницьку
діяльність, крім фізичних осіб -
підприємців, зазначених в пункті 3.3
розділу III цього Порядку.

П. 3.2. Порядку (в редакції, чинної на
момент виникнення спірних
правовідносин), передбачено, що ФО -
підприємці, у тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування,
формують та подають до органів
Пенсійного фонду звіт самі за себе один
раз на рік до 10 лютого року, наступного
за звітним періодом. Звітним періодом є
календарний рік. Звіт подається за
формою згідно з додатком 5 до цього
Порядку.

Відповідно до п.п.4 ч. 11 ст. 25 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", (в редакції, яка
діяла на момент прийняття
оскаржуваного рішення), за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою звітності,
передбаченої цим Законом,
територіальним органом Пенсійного
фонду накладається штраф у розмірі
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Ч.14. ст. 25 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", (в редакції, яка
діяла на момент прийняття
оскаржуваного рішення) передбачено, що
про нарахування пені та застосування
штрафів, передбачених цим Законом,
посадова особа територіального органу
Пенсійного фонду в порядку,
встановленому Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, приймає рішення,
яке протягом трьох робочих днів
надсилається платнику єдиного внеску.

Таким чином, приймаючи до уваги
вищезазначені норми права, а також те,
що позивачем в судовому засіданні не
заперечувався факт порушення термінів
подання звітності, з огляду на те, що
відповідачем 2 була дотримана
процедура формування та заповнення
оскаржуваного рішення № 2461/08 від
18.07.2012року, то суд приходить до
висновку, що вказане рішення
управлінням пенсійного фонду в
Червонозаводському районі є таким, що
прийняте у відповідності до норм
відповідного законодавства, а тому
судом не приймається до уваги
твердження позивача про незаконність
та необґрунтованість спірного рішення.

За таких обставин, відповідачем 2, як
суб'єктом владних повноважень було
доведено правомірність формування та
направлення оскаржуваного рішення №
2461/08 від 18.07.2012року, у зв'язку з чим,
позовні вимоги в цій частині є
безпідставними та необґрунтованими, а
відтак не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання
неправомірними дій відповідача 1 та
відповідача 2 щодо прийняття рішення №
2453 від 17.07.2012року та № 2462 від 18.07.2012року,
то суд вважає за необхідне зазначити,
що для повного захисту прав та законних
інтересі позивача, достатньо буде
скасувати оспорювані рішення. Таким
чином суд не вбачає підстав для
задоволення позовних вимог про
визнання неправомірними дій
відповідачів щодо ухвалення
оскаржуваних в даній справі рішень. При
цьому суд зазначає, що за формальною
ознакою дії з прийняття оскаржуваних
рішень вчинено відповідно до чинного
порядку, оскільки відповідачі,
приймаючи зазначені рішення, діяли у
межах наданих їх процесуальних
повноважень.

Також, щодо оскаржуваного рішення
начальника Головного управління
Пенсійного фонду України в Харківській
області № 13379-07/20 від 20.08.2012р., то суд
зазначає, що воно є таким, яке прийнято
за результатами адміністративного
оскарження позивачем рішень про
застосування до нього штрафних
санкцій. Таким чином, враховуючи
встановлену необґрунтованість та
незаконність рішень, щодо яких
розглядалася скарга позивача, рішення
про залишення скарги позивача без
задоволення, також підлягає
скасуванню.

Окрім того, суд вважає за потрібне
зазначити, що до адміністративних
судів можуть бути оскаржені рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод.

З наведених норм права випливає, що
позивач на власний розсуд визначає, чи
порушені його права рішеннями, діями
або бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень. Проте ці рішення, дії або
бездіяльність повинні бути такими, які
породжують, змінюють або припиняють
права та обов'язки у сфері
публічно-правових відносин.

Оскільки наслідком розв'язання
публічно-правового спору по суті має
бути захист порушеного суб'єктивного
права позивача, то у разі незгоди з
діями чи рішенням контролюючого
органу, вимога щодо скасування рішення
про розгляд повторної скарги платника
податків, не буде мати своїм правовим
наслідком захист прав позивача.

Адже таке рішення не створює для
позивача юридичних наслідків, позаяк
прийняте за результатами вирішення
податкового спору в порядку
адміністративного оскарження та не є
актом реалізації контролюючими
органами повноважень у сфері
управлінської діяльності.

Таким чином, при вирішенні питання про
правомірність вчинення таких дій, суд
не оцінює законність та
обґрунтованість рішень, прийнятих як
їх наслідок.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2
статті 19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного
судочинства (далі - КАС) України
визначено завданням адміністративного
судочинства захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Положеннями ст. 6 КАС України
передбачено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Отже, у контексті з положеннями частини
1 статті 6 КАС України, завдання
адміністративного судочинства полягає
у захисті саме порушених прав особи в
публічно-правових відносинах. При
цьому захист прав, свобод та інтересів
осіб передбачає наявність
встановленого судом факту їх
порушення.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються вимоги
та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, суд дійшов висновку, що
для відновлення прав позивача
необхідно скасувати рішення
начальника Головного управління
Пенсійного фонду України в Харківській
області Ачкасова В.М. № 13379-07/20 від
20.08.2012р. та рішення начальника
Управління Пенсійного фонду України в
Червонозаводському районі м. Харкова
Солоп О.І. № 2453 від 17.07.2012р., № 2462/08 від
18.07.2012р. В решті задоволення позовних
вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 9, 11, 94, 128, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 до Начальника
Головного управління Пенсійного фонду
України в Харківській області Ачкасова
В.М., Начальника Управління Пенсійного
фонду України в Червонозаводському
районі м. Харкова Солоп О.І. про
визнання дій протиправними та
скасування рішення - задовольнити
частково.

Скасувати рішення начальника
Головного управління Пенсійного фонду
України в Харківській області Ачкасова
В.М. № 13379-07/20 від 20.08.2012р.

Скасувати рішення начальника
Управління Пенсійного фонду України в
Червонозаводському районі м. Харкова
Солоп О.І. № 2453 від 17.07.2012р., № 2462/08 від
18.07.2012р.

В решті задоволення позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) судовий
збір в сумі 21 (двадцять одна) грн. 46 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постнови виготовлено
16.12.2014року.

Суддя
Горшкова
О.О.