Справа № 808/10175/13-а
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року
м. Київ К/800/48186/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Голубєвої Г.К., Юрченко В.П.,розглянувши
у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Головного управління
Міністерства внутрішніх справи
України в Запорізькій області на
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 3 лютого 2014
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 24 липня 2014 року

у справі № 808/10175/13-а

за позовом ОСОБА_4

до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в

Запорізькій області

про визнання нечинним та
скасування наказу про звільнення,
наказу про

дисциплінарне
стягнення, поновлення на посаді та
стягнення середнього

заробітку за час
вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_4 (надалі також - позивач, ОСОБА_4)
звернувся до суду із адміністративним
позовом до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Запорізькій області (надалі також -
відповідач, Запорізьке міське
управління ГУ МВС України в
Запорізькій області), в якому просив
визнати протиправним та скасувати
накази відповідача від 31 жовтня 2011 року
№379 о/с дск та від 17 жовтня 2011 року №1646 в
частині щодо звільнення позивача з
посади старшого оперуповноваженого
відділу боротьби з незаконним обігом
наркотиків Запорізького міського
управління ГУ МВС України в
Запорізькій області, з органів
внутрішніх справ України в запас за
пунктом 66 (за дискредитацію) Положення
про проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів
внутрішніх справ; поновити його на
посаді старшого оперуповноваженого
відділу боротьби з незаконним обігом
наркотиків Запорізького міського
управління ГУ МВС України в
Запорізькій області та стягнути з
відповідача середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 31 жовтня 2011 року.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 3 лютого 2014
року адміністративний позов
задоволено у повному обсязі. Визнано
протиправними та скасовано накази ГУ
МВС України в Запорізькій області від 31
жовтня 2011 року №379 о/с дск та від 17
жовтня 2011 року №1646, в частині
звільнення ОСОБА_4 з посади старшого
оперуповноваженого відділу боротьби з
незаконним обігом наркотиків
Запорізького міського управління ГУ
МВС України в Запорізькій області, з
органів внутрішніх справ України в
запас за пунктом 66 (за дискредитацію)
Положення про проходження служби
рядовим та начальницьким складом
органів внутрішніх справ. Поновлено
ОСОБА_4 на посаді старшого
оперуповноваженого відділу боротьби з
незаконним обігом наркотиків
Запорізького міського управління ГУ
МВС України в Запорізькій області.
Стягнуто з ГУ МВС України в
Запорізькій на користь позивача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 1 листопада 2011 року по 3 лютого
2014 року у розмірі 53 916 (п'ятдесят три
тисячі дев'ятсот шістнадцять) грн. 11
коп.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 24 липня 2014 року апеляційну скаргу
ГУМВС України в Запорізькій області
залишено без задоволення, а постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 3 лютого 2014
року - без змін.

Відповідач в касаційній скарзі,
вказуючи на допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення вимог
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору, просить скасувати постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 3 лютого 2014
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 24 липня 2014 року і прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

В письмових запереченнях на касаційну
скаргу позивач просить залишити
оскаржувані судові рішення без змін, а
касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
Вищий адміністративний суд України
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивач з жовтня 2005
перебував на службі в органах
внутрішніх справ України. На час
звільнення з органів внутрішніх справ
України позивач мав звання капітана
міліції та обіймав посаду старшого
оперуповноваженого відділу боротьби з
незаконним обігом наркотиків
Запорізького міського управління
ГУМВС України в Запорізькій області.

Наказом від 17 жовтня 2011 року №1646 «Про
покарання працівників ГУМВС в області»
за невиконання своїх службових
обов'язків, грубе порушення вимог
Наказу МВС України від 4 липня 2007 року
№190, підпунктів 10.3, 10.4 Наказу
Міністерства внутрішніх справ України
від 17 грудня 2009 року №530 дск, Присяги
працівника ОВС України, вимог статей 1, 8
Закону України «Про Дисциплінарний
статут ОВС України», норм «Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом ОВС України»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 29 липня 1991 року
№114 (надалі також -Положення №114), що
виразилось: у підготовці відповідних
документів, на підставі яких
ОСОБА_5 призначено на посаду за
рахунок посади в іншому підрозділі;
невжитті заходів щодо усунення
вказаного порушення та використання
працівника відповідно до фактично
займаної посади; скоєння вчинку, що
дискредитує звання працівника міліції,
що виразилось у створенні умов, завдяки
яким ОСОБА_5 тривалий час не виходив на
службу та не виконував свої посадові
обов'язки і при цьому отримував
заробітну плату, - старшого
оперуповноваженого ВБНОН ЗМУ ГУМВС
України в Запорізькій області капітана
міліції ОСОБА_4 звільнено з ОВС за
пунктом 66 (за дискредитацію) Положення
№114.

Наказом відповідача від 31 жовтня 2011
року, №379 о/с дск «По особовому складу»
капітана міліції ОСОБА_4 (Г-001233)
старшого оперуповноваженого відділу
боротьби з незаконним обігом
наркотиків Запорізького міського
управління з 31 жовтня 2011 було звільнено
з органів внутрішніх справ в запас за
пунктом 66 (за скоєння вчинків, що
дискредитують звання рядового та
начальницького складу) Положення №114.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, фактичними підставами
звільнення позивача із органів
внутрішніх справ стали наступні
встановлені в судовому процесі
обставини.

У жовтні 2011 працівниками ВІОС УКЗ ГУМВС
України в Запорізькій області та УВБ у
Запорізькій області ДВБ МВС України
отримано інформацію про те, що
дільничний інспектор міліції СДІМ
Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС в Запорізькій
області старший лейтенант міліції
ОСОБА_5, тривалий час не виходить на
службу та не виконує свої обов`язки, а
окремі працівники сприяють цим
порушенням. На підставі отриманої
інформації проведено службове
розслідування, за результатами
службового розслідування встановлено,
що ОСОБА_5, перебуваючи на посадах
старшого дільничого інспектора
міліції та старшого інспектора роботи
з населенням та громадськими
формуваннями СДІМ Токмацького МВ,
Заводського та Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС
в Запорізькій області, однак на роботу
не виходив, службові обов'язки не
виконував та отримував заробітну плату

Як слідує з обставин, встановлених
судами першої та апеляційної
інстанцій, висновком за матеріалами
службового розслідування відносно
працівників ГУМВС України в
Запорізькій області від 14 жовтня 2011
року встановлено, що саме ОСОБА_4
домовлявся з керівництвом Токмацького
МВ ГУМВС та Заводського РВ ЗМУ ГУМВС
щодо перебування ОСОБА_5 на посадах у
вказаних підрозділах, за умови того, що
останній нібито буде працювати у
Жовтневому РВ ЗМУ.

Своїми діями, на думку відповідача,
позивач сприяв створенню умов, завдяки
яким ОСОБА_5 тривалий час не
виходив на службу та не виконував свої
посадові обов'язки, при цьому отримував
заробітну плату та скоїв вчинок, що
дискредитує звання працівника міліції.

Перевіряючи дотримання відповідачем
як суб'єктом владних повноважень вимог
частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
при прийнятті оскаржуваних наказів в
частині звільнення ОСОБА_4 з посади
старшого оперуповноваженого відділу
боротьби з незаконним обігом
наркотиків Запорізького міського
управління ГУ МВС України в
Запорізькій області, з органів
внутрішніх справ України в запас за
пунктом 66 (за дискредитацію) Положення
№114, суди першої та апеляційної
інстанцій виходили із вірного
застосування норм матеріального та
процесуального права з огляду на
наступне.

Порядок проходження служби особовим
складом міліції регламентується
Законом України «Про міліцію»,
Положенням № 114 та Дисциплінарним
статутом ОВС України, затвердженим
Законом України від 22 лютого 2006 року №
3460-ІV.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про міліцію» міліція в Україні -
державний озброєний орган виконавчої
влади, який захищає життя, здоров'я,
права і свободи громадян, власність,
природне середовище, інтереси
суспільства і держави від протиправних
посягань.

Діяльність міліції, відповідно до
статті 3 зазначеного Закону, будується
на принципах законності, гуманізму,
поваги до особи, соціальної
справедливості, взаємодії з трудовими
колективами, громадськими
організаціями й населенням.

Відповідно до пункту 66 Положення №114
особи рядового і начальницького
складу, які скоїли вчинки, що
дискредитують звання рядового і
начальницького складу, звільняються з
органів внутрішніх справ. При цьому
звільнення проводиться з урахуванням
вимог пункту 62 цього Положення.

Пунктом 62 згаданого Положення
передбачено, що звільнення осіб
рядового і начальницького складу зі
служби провадиться:

а) у запас Збройних Сил СРСР (з
постановкою на військовий облік), якщо
звільнені особи не досягли граничного
віку, встановленого Законом СРСР «Про
загальну військову повинність» для
перебування в запасі осіб, які мають
військові звання і за станом здоров'я
придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо звільнені особи
досягли граничного віку, встановленого
Законом СРСР «Про загальну військову
повинність» для перебування в запасі
осіб, які мають відповідні військові
звання або визнані
військово-лікарськими комісіями
непридатними за станом здоров'я до
військової служби (із зняттям з
військового обліку).

У пункті 66 Положення №114 визначено не
окремий вид відповідальності
працівника ОВС, а спеціальну підставу
для припинення служби, яке
відбувається у формі звільнення.

Припинення служби за пунктом 66
Положення №114 є найсуворішою санкцією
відповідальності працівника ОВС, який
вчинив діяння, несумісне з посадою.

Звільнення за пунктом 66 Положення може
мати місце лише тоді, коли достеменно
доведено, що особа скоїла проступок
проти інтересів служби, який
суперечить покладеним на нього
обов'язкам, підриває довіру до нього як
носія влади, що призводить до
приниження державного органу та
унеможливлює подальше виконання ним
своїх обов'язків.

Таким чином, такий вид припинення
служби в органах внутрішніх справ, як
звільнення за пунктом 66 Положення є
самостійною й спеціальною підставою
для звільнення осіб рядового і
начальницького складу й факт скоєння
вчинку, що дискредитує звання рядового
і начальницького складу, який став
підставою для звільнення, повинен бути
доведеним.

Як встановлено попередніми судовими
інстанціями, роблячи висновки про
скоєння позивачем вчинку, що
дискредитує звання працівника міліції,
відповідач не довів в чому саме полягає
вчинення позивачем вчинку, що
дискредитує звання рядового і
начальницького складу, адже загальне
формулювання підстави звільнення таке
як створення умов, завдяки яким ОСОБА_5
не виходив на службу, не є переконливою
підставою для припинення державної
служби позивача, з огляду на те, що
позивач, хоч і можливо домовлявся про
проходження служби ОСОБА_5 у
відповідних відділах ГУМВС України
Запорізької області, проте матеріали
справи не містять доказів про те, що
позивач був наділений владними
повноваженнями щодо контролю виходу на
роботу ОСОБА_5 та виконання ним
службових обов'язків. Не містять
матеріали справи доказів і про те, що на
час перебування ОСОБА_5 на службі в
Токмацькому МВ ГУМВС та Заводському РВ
ЗМУ ГУМВС в Запорізькій області до
компетенції позивача (який до 21 грудня
2009 року перебував на посаді заступника
начальника Жовтневого районного
відділу з кадрового забезпечення, а з 21
грудня 2009 року - на посаді начальника
сектору карного розшуку
Мелітопольського МВ) входили обов'язки
щодо перевірки дотримання службової
дисципліни осіб, що проходили службу в
Токмацькому МВ ГУМВС та Заводському РВ
ЗМУ ГУМВС в Запорізькій області, тобто
не доведено наявності службової
підпорядкованості.

Крім того, як встановлено судами
попередніх інстанцій та не
спростовується відповідачем в
касаційній скарзі, оскаржувані накази
про звільнення позивача з органів
внутрішніх справ винесено без
врахування принципу співмірності
порушення і покарання, за змістом
якого, якщо діяння може бути
кваліфіковане як дисциплінарне
правопорушення, до порушника може
застосовуватися захід дисциплінарної
відповідальності, що відповідає
тяжкості.

Відтак, з урахуванням наведеного,
попередні судові інстанції правильно
задовольнили позовні вимоги про
скасування наказів відповідача в
частині щодо звільнення позивача з
посади старшого оперуповноваженого
відділу боротьби з незаконним обігом
наркотиків Запорізького міського
управління ГУ МВС України в
Запорізькій області та правильно
поновили порушені права та законні
інтереси позивача від порушень у сфері
публічно-правових відносин.

Пунктом 24 Положення №114 передбачено, що
у разі незаконного звільнення або
переведення на іншу посаду особи
рядового, начальницького складу
органів внутрішніх справ підлягають
поновленню на попередній посаді з
виплатою грошового забезпечення на час
вимушеного прогулу або різниці в
грошовому забезпеченні за час
виконання службових обов'язків, але не
більше ніж як за однин рік; якщо заява
про поновлення на службі розглядається
більше одного року не з вини особи
рядового, начальницького складу, така
особа має право на отримання грошового
забезпечення за весь час вимушеного
прогулу,

Керуючись наведеною правовою нормою
попередні судові інстанції правильно
задовольнили вимоги позивача про
стягнення заробітку за час вимушеного
прогулу.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують і не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Таким
чином, ухвалені по справі рішення є
законними і обґрунтованими, а
зазначена в касаційній скарзі позиція
відповідача не знаходить свого
підтвердження за матеріалами справи та
не ґрунтується на положеннях чинного
законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За таких обставин, суд, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
слід залишити без змін.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Головного управління
Міністерства внутрішніх справи
України в Запорізькій області
відхилити, а постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 3
лютого 2014 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 24 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
Г.К. Голубєва

В.П. Юрченко