Справа № 2а-10725/09/2/0170
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/32718/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І., Шипуліної
Т.М.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Бахчисарайському районі
Автономної Республіки Крим Державної
податкової служби

на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 22.09.2011

та постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 26.03.2012

у справі № 2а-10725/09/2/0170

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Бурлюк»

до Державної податкової інспекції у
Бахчисарайському районі Автономної
Республіки Крим

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 22.09.2011 частково
задоволено позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Бурлюк», що є
правонаступником Закритого
акціонерного товариства «Бурлюк»
(надалі - позивач, ЗАТ «Бурлюк»), до
Державної податкової інспекції у
Бахчисарайському районі Автономної
Республіки Крим (надалі - відповідач,
ДПІ у Бахчисарайському районі АР Крим):
визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення №
/2 від 03.07.2009 та № /3 від 10.09.2009
в частині нарахування податкового
зобов'язання у розмірі 300 344,93 грн. та
застосування штрафних санкцій у сумі 150
172,46 грн. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 26.03.2012 змінено постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 22.09.2011, резолютивну
частину викладено в наступній
редакції: «Визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення № /2 від
03.07.2009 та № /3 від 10.09.2009 в частині
нарахування податкового
зобов'язання у розмірі 447 068,49 грн. та
застосування штрафних санкцій у сумі
223 534 грн. В іншій частині позовних
вимог у позові відмовити».

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийнято з
порушенням норм матеріального права,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, у якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 22.09.2011 та постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 26.03.2012 в
частині задоволення позовних вимог і
відмовити у позові в повному обсязі.

Позивач не надав письмових заперечень
на касаційну скаргу, що не перешкоджає
її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у висновках акта №
67/23/32323045 від 16.03.2009 планової виїзної
документальної перевірки позивача за
період з 01.10.2005 по 31.09.2008 зафіксовано,
зокрема, що платником податків
порушено п. 4.1 ст.4, пп.7.4.1, 7.4.3, 7.4.5 п. 7.4 ст.
7, п. 11.29 ст. 11 Закону України від 03.04.1997
№ 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (надалі - Закон України «Про
податок на додану вартість»), внаслідок
чого занижено ПДВ на суму 552 316 грн.

На підставі висновків акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № 00001723/0, яким
нараховано податкове зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 828
474 грн., з яких: 552 316 грн. - за основним
платежем, 276 158 грн. - штрафні санкції.

За результатами розгляду скарги в
порядку адміністративного оскарження
відповідачем 15.04.2009 прийнято податкове
повідомлення-рішення № 00001723/1
аналогічного змісту.

В подальшому, податкове
повідомлення-рішення від 19.03.2009 №
00001723/0 скасовано податковим органом
вищого рівня в частині визначення ПДВ
за січень 2006 року у сумі 96 712 грн. та
застосування штрафних санкцій у
розмірі 48 356 грн. та прийнято нове
податкове повідомлення-рішення від
03.07.2009 № /2, згідно якого
нараховано позивачу податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 683 406 грн., з яких: 455 604
грн. - за основним платежем, 227 802 грн. -
штрафні санкції.

За результатом подальшого
адміністративного оскарження
відповідач 10.09.2009 прийняв податкове
повідомлення-рішення № /3, згідно
якого нарахував податкове зобов'язання
з податку на додану вартість у сумі 683
406 грн., з яких: 455 604 грн. - за основним
платежем, 227 802 грн. - штрафні санкції.

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на наступне.

Законом України «Про податок на додану
вартість» в редакції, що була чинною на
момент виникнення спірних
правовідносин, передбачено право
платника податку на отримання
податкового кредиту, яким, відповідно
до п.1.7 Закону, є сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 вказаного
Закону підставою для нарахування
податкового кредиту є податкова
накладна, що видається платником
податку, який поставляє товари
(послуги), на вимогу їх отримувача.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 11.29 ст.11 Закону України
«Про податок на додану вартість» до 1
січня 2009 р. була зупинена дія п.7.7 ст.7,
п.10.1 і п.10.2 ст.10 даного Закону в частині
сплати до бюджету податку на додану
вартість щодо операцій з поставки
товарів (робіт, послуг) власного
виробництва, включаючи продукцію (крім
підакцизних товарів), виготовлену на
давальницьких умовах із власної
сільськогосподарської сировини, за
винятком операцій з поставки
переробним підприємствам молока та
м'яса живою вагою, що здійснюються
сільськогосподарськими
товаровиробниками незалежно від
організаційно-правової форми та форми
власності, в яких сума, одержана від
поставки сільськогосподарської
продукції власного виробництва та
продуктів її переробки за попередній
звітний (податковий) рік, становить не
менше 50 відсотків загальної суми
валового доходу підприємства.

Зазначені кошти залишались в
розпорядженні сільськогосподарських
товаровиробників і використовувались
ними на придбання
матеріально-технічних ресурсів
виробничого призначення.

Порядок акумуляції й використання
зазначених коштів визначались
Кабінетом Міністрів України.

Аналізуючи зазначені норми Закону,
можна зробити висновок про те, що
сільськогосподарські товаровиробники
не сплачували податок на додану
вартість по операціях з продажу всіх
товарів власного виробництва. Виняток
зі встановленої ч.1 п.11.29 ст.11 Закону
України «Про податок на додану
вартість» норми становлять лише
операції по реалізації підакцизних
товарів, виготовлених на давальницьких
умовах з власної
сільськогосподарської сировини.

Відповідно до ст.1 Декрету Кабінету
Міністрів України від 26.12.1992 № 18-92 «Про
акцизний збір» акцизний збір - це
непрямий податок на окремі товари (
продукцію), визначені законом як
підакцизні, який включався до ціни цих
товарів (продукції).

Стаття 2 зазначеного Декрету визначала,
що платниками акцизного збору були,
зокрема, суб'єкти підприємницької
діяльності-виробники підакцизних
товарів на митній території України.

Об'єктом оподаткування згідно п. «а»
ст.3 Декрету є обороти з реалізації
виготовлених в Україні підакцизних
товарів.

У ст. 2 Закону України «Про ставки
акцизного збору і ввізного мита на
спирт етиловий і алкогольні напої»
були встановлені ставки акцизного
збору на вироблені в Україні з
вітчизняної сировини виноматеріали
(код згідно з УКТ ЗЕД 2204 30), що
реалізовувались посередницьким
організаціям і населенню, та
виноматеріали, вироблені на
підприємствах первинного виноробства
для суб'єктів підприємницької
діяльності, що не були виробниками
виноробної сировини (винограду), крім
підприємств вторинного виноробства,
які використовували ці виноматеріали
для виробництва готової продукції.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 26.02.1999 № 271 затверджено Порядок
акумуляції і використання грошових
коштів, що нараховуються
сільськогосподарськими
товаровиробниками-платниками податку
на додану вартість по операціях з
продажу товарів (робіт, послуг)
власного виробництва, включаючи
продукцію (окрім підакцизних товарів),
виготовлену на давальницьких умовах з
власної сільськогосподарської
сировини.

У п.4 цього Порядку визначено, що на
підставі даних бухгалтерського і
податкового обліку
сільськогосподарські товаровиробники
складають Декларацію по податку на
додану вартість по реалізованій
продукції, товарам (роботам, послугам)
власного виробництва, включаючи
продукцію (окрім підакцизних товарів),
виготовлену на давальницьких умовах з
власної сільськогосподарської
сировини, окрім операцій з продажу
переробними підприємствами молока і
м'яса в живій вазі, і в терміни,
передбачені законодавством для
звітності подають її в органи
державної податкової служби. Таким
чином, операції з продажу всієї
продукції власного виробництва
включаються сільськогосподарськими
товаровиробниками в спеціальну
декларацію.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в період з лютого 2006
року по грудень 2006 року позивачем
реалізувались виноматеріали власного
виробництва на суму 2 312 926,82 грн. (в тому
числі ПДВ - 385 487,80 грн.). За вказаний
період позивач по операціях поставки
виноматеріалів нарахував податкове
зобов'язання з ПДВ на суму 385 487,80 грн., з
яких: 110 355,87 грн. віднесено до складу
скороченої податкової декларації по
ПДВ за лютий-березень 2006 р., 275 131,96
грн. - до складу загальної податкової
декларації з ПДВ за березень-грудень
2006 р.

Суди попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку, що оскільки
реалізовані позивачем виноматеріали
власного виробництва не були готовими
винами та потребували додаткової
обробки і на них не були встановлені
ставки акцизного збору, позивач вірно
застосував пільговий режим по ПДВ до
операцій з поставки виноматеріалів
власного виробництва та не допустив
заниження податкових зобов'язань за
загальною декларацією з ПДВ за
лютий-грудень 2006 р. на 110 154 грн.

Судами встановлено, що з лютого по
березень 2006 року ЗАТ «Бурлюк» включало
до скороченої податкової декларації не
лише податкові зобов'язання по
операціях поставки виноматеріалів, але
і податковий кредит, пов'язаний з
придбанням товарів (робот, послуг) з
метою виготовлення виноматеріалів.

Виходячи з положень вимог Постанови
Кабінету Міністрів України № 271, якщо
платник
податків-сільськогосподарське
підприємство виготовляє товари,
операції з поставки яких включаються
до скороченої декларації відповідно до
вимог п.11.29 ст. 11 Закону України «Про
податок на додану вартість», то і
податковий кредит, нарахований ним
щодо виробництва таких товарів, також
має бути включений до скороченої
декларації з ПДВ.

В період з березня по жовтень 2006 року
ЗАТ «Бурлюк» придбало у ТОВ
«Агросфер», ТОВ «Квартет Груп», ТОВ
«Діона Плюс» матеріальні цінності на
суму 2 567 469,61 грн. (в тому числі ПДВ - 427
911,60 грн.), що підтверджено відповідними
податковим накладними. Зазначені
матеріальні цінності (агрохімікати,
труби поливні) були використані для
виробництва виноматеріалів.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій про непідтвердження
висновків податкового органу щодо
заниження позивачем податкового
кредиту з ПДВ у сумі 23 148 грн. внаслідок
невключення ним до загальної
декларації з ПДВ сум податкового
кредиту, пов'язаного з придбанням
товарів (робот, послуг) для
виготовлення виноматеріалів.

В результаті порушень податкового
законодавства відповідач вважає, що
позивач зависив від'ємне значення з
податку на додану вартість (рядок 26
податкової декларації) за вересень 2008
р. на 155 259,07 грн.

Від'ємне значення з податку на додану
вартість - це сума перевищення
податкового кредиту звітного періоду
над податковими зобов'язаннями
звітного періоду (пп. 7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість»). Від'ємне значення з ПДВ
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду та в подальшому може бути
відшкодовано платнику з бюджету (пп. 7.7.2
п.7.7 ст.7 Закону).

Таким чином, завищення від'ємного
значення з податку на додану вартість
не має наслідком недоплату в бюджет у
поточному періоді податку на додану
вартість, а тому не є підставою для
донарахування податку на додану
вартість.

Водночас, суд апеляційної інстанції
вірно відмітив, що позивач
необґрунтовано включив до складу
скороченої декларації з ПДВ за
вересень 2007 р. та липень 2008 р. податкові
зобов'язання у сумі 8 535,51 грн.,
нараховані по операціях поставки
придбаних товарів та основних фондів
(автомобілів).

Пільговий режим, встановлений п.11.29
ст. 11 Закону України «Про податок на
додану вартість», діяв тільки щодо
реалізації товарів (робіт, послуг)
власного виробництва. Керуючись
зазначеними вище положеннями
нормативних актів, суди першої та
апеляційної інстанцій правильно
встановили відсутність у ЗАТ «Бурлюк»
права внесення в скорочену декларацію
суми ПДВ у розмірі 8 536 грн.

Відтак, позовні вимоги у вказаній
частині не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладених обставин, суд
апеляційної інстанції обґрунтував
наявність підстав для визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
відповідача № /2 від 03.07.2009 та №
/3 від 10.09.2009 в частині нарахування
податкового зобов'язання у розмірі 447
068,49 грн. та застосування штрафних
санкцій у сумі 223 534 грн.

Відтак, наведене підтверджує
правильність застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
при винесенні постанови від 26.03.2012 та
зміні рішення суду першої інстанції, що
доводами касаційної скарги не
спростовується.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Бахчисарайському районі Автономної
Республіки Крим Державної податкової
служби залишити без задоволення.

2. Постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 26.03.2012 у справі № 2а-10725/09/2/0170
залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис) А.М. Лосєв
Судді:(підпис) Л.І. Бившева (підпис)
Т.М. Шипуліна