Справа № 822/3922/14
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/3922/14

Головуючий у 1-й інстанції: Ніколайчук
М.Є.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

11 грудня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у м. Хмельницькому Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області про зобов'язання вчинити дії ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася в суд з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому, в якому просила
зобов'язати відповідача внести у
паспорт позивача дійсну відмітку про
наявність права здійснювати платежі
без ідентифікаційного номера без
подачі заяви форми №1П.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2014
року в задоволені адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
позивачем подано апеляційну скаргу, в
якій зазначено, що судом, при винесенні
оскаржуваної постанови порушено норми
процесуального та матеріального права
та просить скасувати постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 10.10.2014 року,
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

В судове засідання учасники процесу не
з'явилися, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлялися
своєчасно та належним чином.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про його дату, час і
місце, а також враховуючи те, що їх явка
в судове засідання не визнавалась
обов'язковою, колегія суддів визнала за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження, відповідно до
п.2 ч.1 ст.197 КАС України, за наявними у
справі матеріалами, при цьому, згідно
ч.6 ст.12, ч.1 ст.41 КАС України, повне
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 01.07.2014 ОСОБА_2 звернулася до
ДПІ у м.Хмельницькому із заявою про
зміну місцезнаходження ТОВ
"Інноваційно-інвестиційне
підприємство Статус" (засновником
якого вона являється) з м.Харкова на
м.Хмельницький.

ДПІ у м.Хмельницькому було відмовлено в
реєстрації даних змін з тих підстав, що
у паспорті позивача стоїть відмітка
про право здійснювати платежі без
ідентифікаційного номера, внесена до
2011 року і, починаючи з 21.01.2011 року, вона
втратила таке право. ОСОБА_2
запропоновано подати ДПІ у
м.Хмельницькому повідомлення за формою
№1П, однак позивач у відповідь подала
заяву про неможливість подання такого
повідомлення у зв'язку з тим, що
запропонований бланк документа
містить недостовірні відомості, а саме
передбачає повідомлення податкової
служби про відмову від прийняття
реєстраційного номера облікової
картки.

Не погодившись з вищевказаними діями
відповідача, позивач оскаржив їх до
суду.

Вирішуючи справу по суті та
відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки ОСОБА_2 26.04.2004 року
відмовлялась від ідентифікаційного
номера і, на підставі положень Закону
України "Про Державний реєстр фізичних
осіб - платників податків та інших
обов'язкових платежів" та Порядку
формування та ведення Державного
реєстру фізичних осіб - платників
податків та інших обов'язкових
платежів (які втратили чинність у 2011
році), відомості про неї не були
включені до Державного реєстру
фізичних осіб платників податків, то їй
слід подати органу державної
податкової служби Повідомлення за
формою №1П, пред'явивши паспорт
громадянина України, згідно нині
існуючого законодавства.

Колегія суддів апеляційного суду,
дослідивши матеріали справи та надані
сторонами докази, погоджується з
вказаними висновком суду першої
інстанції і вважає його обґрунтованим,
з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України
«Про Державний реєстр фізичних осіб -
платників податків та інших
обов'язкових платежів» №320/94-ВР від
22.12.1994р., для осіб, які через свої
релігійні або інші переконання
відмовляються від прийняття
ідентифікаційного номера та офіційно
повідомляють про це відповідні
державні органи, зберігаються раніше
встановлені форми обліку платників
податків та інших обов'язкових
платежів. У паспортах зазначених осіб
робиться відмітка про наявність у них
права здійснювати будь-які платежі без
ідентифікаційного номера.

Крім того, ч.2 ст.5 вказаного Закону
№320/94-ВР взагалі заборонено внесення до
Державного реєстру фізичних
осіб-платників податків та інших
обов'язкових платежів інформації про
осіб, які через свої релігійні або інші
переконання відмовляються від
прийняття ідентифікаційного номера.

Однак, разом з тим, зазначений вище
Закон України №320/94-ВР втратив чинність
з 01.01.2011 року згідно з вступом в дію
Податкового кодексу України.

Так, відповідно до приписів п.63.6 ст.63
Податкового кодексу України, облік
осіб, які через свої релігійні
переконання відмовляються від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків та
повідомили про це відповідний орган
державної податкової служби, ведеться
за прізвищем, ім'ям, по батькові і
серією та номером діючого паспорта. У
паспортах зазначених осіб органами
державної податкової служби робиться
відмітка про наявність у них права
здійснювати будь-які платежі за серією
та номером паспорта. Порядок внесення
відмітки визначається центральним
органом державної податкової служби.

Крім того, п.70.1 ст.70 ПК України
передбачено, що облік фізичних осіб -
платників податків, які через свої
релігійні переконання відмовляються
від прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків та
повідомили про це відповідний орган
державної податкової служби, ведеться
в окремому реєстрі Державного реєстру
за прізвищем, ім'ям, по батькові та
серією і номером паспорта без
використання реєстраційного номера
облікової картки.

Згідно п.70.2 ст.70 цього ж Кодексу до
облікової картки фізичної особи -
платника податків та повідомлення (для
фізичних осіб, які через свої релігійні
переконання відмовляються від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків)
вноситься така інформація: прізвище,
ім'я та по батькові; дата народження;
місце народження (країна, область,
район, населений пункт); місце
проживання, а для іноземних громадян -
також громадянство; серія, номер
свідоцтва про народження, паспорта
(аналогічні дані іншого документа, що
посвідчує особу), ким і коли виданий.

Таким чином, з огляду на вищевказане,
слід зробити висновок, що Податковий
кодекс України на відміну від норм
Закону України «Про Державний реєстр
фізичних осіб - платників податків та
інших обов'язкових платежів» №320/94-ВР
від 22.12.1994 року не передбачає
можливості вилучення інформації з
реєстру чи заборони її внесення щодо
осіб, які через свої релігійні
переконання відмовляються від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків та
проставлення у паспортах зазначених
осіб відмітки про наявність у них права
здійснювати будь-які платежі без
ідентифікаційного номера натомість
передбачено ведення обліку осіб, які
відмовляються від прийняття
реєстраційного номера та повідомили
про це відповідний орган державної
податкової служби в окремому реєстрі
Державного реєстру фізичних осіб -
платників податків за прізвищем, ім'ям,
по батькові та серією і номером
паспорта без використання
реєстраційного номера облікової
картки та проставлення в паспортах
таких осіб відмітки про наявність у них
права здійснювати будь-які платежі за
серією та номером паспорта.

Аналогічні норми містяться і в
Положенні про реєстрацію фізичних осіб
у Державному реєстрі фізичних осіб -
платників податків, затвердженому
наказом Міністерством доходів і зборів
України, від 10 грудня 2013 №779,
зареєстрованому в Міністерстві
юстиції України 26 грудня 2013 за №2211/24743.

Відповідно до п.1 розділу VIII
зазначеного Положення фізична особа,
яка раніше не подавала Облікової
картки і відомості про яку не включено
до Державного реєстру та яка через свої
релігійні переконання відмовляється
від прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків,
зобов'язана особисто подати
відповідному контролюючому органу
Повідомлення за формою № 1П (додаток 8),
яке є водночас заявою для обліку в
окремому реєстрі Державного реєстру,
та пред'явити паспорт громадянина
України.

Згідно з п.п.3,4 розділу VIII зазначеного
Положення, що фізична особа подає
Повідомлення до контролюючого органу
за своїм місцем проживання або за
власним бажанням - до контролюючого
органу за місцем отримання доходів або
за місцезнаходженням іншого об'єкта
оподаткування. Для заповнення
Повідомлення використовуються дані
паспорта.

Таким чином, враховуючи вищенаведені
норми, судова колегія зазначає, що
механізм відмови особи від
ідентифікаційного номеру є
формалізованим процесом, який
передбачає подання заяви згідно з
установленою формою, а також подання
певних документів, що стосуються особи.

Отже, вказане свідчить про те, що
позивач фактично не дотримався вимог,
передбачених актами чинного
податкового законодавства та не вчинив
усіх необхідних дій, що пов'язуються з
реалізацією права на відмову від
ідентифікаційного номеру відносно
себе.

Враховуючи викладене, факт порушення
прав позивача з боку відповідача
відсутній, а тому, відповідно, позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

До того ж, колегія судів звертає увагу,
що відповідно до приписів ст.ст.11, 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд, згідно
ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які
є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права
при вирішенні даної справи не допустив,
вірно встановив фактичні обставини
справи та надав їм належну правову
оцінку. Наведені ж у апеляційній скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
невірному трактуванні норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, судова колегія,
діючи в межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, відповідно до ст.200
КАС України, залишає цю апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 10
жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
/підпис/ Біла Л.М.

Судді
/підпис/ Гонтарук В. М.

/підпис/ Матохнюк Д.Б.

З оригіналом згідно:

секретар