Справа № 872/12834/14
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"08" грудня 2014 р.справа № 2-а-3216/10

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Прокопчук Т.С.

суддів: Божко Л.А.
Лукманової О.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя

на постанову Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 31
грудня 2010 року

за позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя про
визнання бездіяльність протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_2 14.10.2010 року звернулась
до суду з позовом до відповідача
Управління Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя (далі
УПФУ в Комунарському районі м.
Запоріжжя), в якому просила визнати
незаконною бездіяльність відповідача
щодо нарахування підвищення до пенсії
у меншому розмірі, ніж передбачено ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» та зобов'язати здійснити
перерахунок та виплатити їй різницю за
період з 01.01.2006 року по 01.01.2010 рік.

Постановою Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 31.12. 2010 року
позовні вимоги задоволені частково,
визнана протиправною бездіяльність
відповідача щодо виплати позивачу
підвищення пенсії у меншому розмірі,
ніж передбачено ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»;
зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок та виплати позивачу
підвищення до пенсії за період з 14.04.2010
року по 31.12.2010 року в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з урахуванням
отриманих сум підвищення до пенсії у
вказаний період.

Не погодившись с постановою суду,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції вважає, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач є особою,
на яку поширюється дія абз. 1 ст. 1 Закону
Украни «Про соціальний захист дітей
війни» № 2195-ІV від 18.11.2004 року(далі
Закону № 2195-ІV ) та має статус «дитини
війни», що підтверджується довідкою №
472 від 15.11.2010 року, та згідно зі ст. 6
Закону № 2195-ІV вона має право на
підвищення пенсії на 30 % мінімальної
пенсії за віком.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV(далі
Закон № 1058-IV) , мінімальний розмір
пенсії за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Положення ст. 28 Закону № 1058-IV не є
перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат, пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого ч.1 ст. 1 Закону №
1058-IV, мінімального розміру пенсії за
віком.

Доводи апеляційної скарги відповідача
стосовно того, що відповідно до вимог
ст. 28 Закону № 1058-IV мінімальний розмір
пенсії за віком як розрахункова
величина застосовується лише до
правовідносин, що регулюються цим
законом, і до такої категорії громадян
як «діти війни» не застосовується, а
згідно ст. 7 Закону фінансове
забезпечення державних соціальних
гарантій «дітей війни» здійснюється за
рахунок коштів Державного бюджету
України, і Пенсійний фонд України не
повинен нести відповідальність за
позовами вказаної категорії громадян,
є хибними та спростовані
вищенаведеними висновками.

Суд апеляційної інстанції вважає, що
реалізація особою права, яке пов'язане
з отриманням бюджетних коштів, та
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актів
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань, оскільки органи
державної влади не можуть посилатись
на відсутність коштів, бо це суперечить
вимогам ст. 46 Конституції України та
Закону № 2195-ІV.

Крім того, Пенсійний фонд України діє у
відповідності до Положення «Про
Пенсійний фонд України» і здійснює
свої повноваження па підставі п. 15
зазначеного положення через створені в
установленому порядку територіальні
управління.

Відповідно до Закону № 1058-IV рішення
щодо призначення, донарахування
перерахунок пенсії приймаються
територіальними органами Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів.

Таким чином, обов'язок по нарахуванню
та виплаті доплати до пенсії позивачу,
передбаченої ст. 6 Закону № 2195-ІV
покладено на відповідні територіальні
управління за місцем проживання
позивача.

Судом першої інстанції вірно
застосовано норми ст. ст. 99,100 КАС
України та правильно визначено період,
за який необхідно здійснити
перерахунок доплати до пенсії
позивачу.

Доводами апеляційної скарги вказані
обставини не спростовуються.

За таких обставин суд вважає, що судом
першої інстанції в достатньому обсязі
з'ясовано обставини справи та ухвалене
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя -
залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 31 грудня 2010 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та відповідно до ч.10 ст.
183-2 КАС України є остаточною і
оскарженнюне підлягає.

Головуючий:
Т.С. Прокопчук

Суддя:
Л.А. Божко

Суддя:
О.М. Лукманова