Справа № 823/3516/14
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про закриття провадження у справі

16 грудня 2014 року
Справа № 823/3516/14

11 год. 50 хв.
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Бабич А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Демченко Н.Ю.,

представника позивача - Тимошенка І.В.
(згідно з довіреністю),

представника відповідача - Якиляшек
І.О. (згідно з довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу за позовом приватного
сільськогосподарського підприємства
«Агрофірма «Шульц» до Головного
управління Держземагентства у
Черкаській області про зобов'язання
вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

21.11.2014 у Черкаський окружний
адміністративний суд надійшла позовна
заява приватного
сільськогосподарського підприємства
"Агрофірма "Шульц" (далі-позивач), в якій
воно просило зобов'язати Головне
управління Держземагентства у
Черкаській області (далі-відповідач)
укласти з ним додаткову угоду про
поновлення договору оренди землі.

Позов мотивовано тим, що всупереч
фактичному продовженню використання
земельної ділянки позивачем
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, всупереч ч.6 ст.33 Закону
України «Про оренду землі» не підписує
додаткову угоду про поновлення
договору оренди землі з позивачем.
Представник позивача пояснив, що
звертався до відповідача з проектом
відповідної угоди з огляду на
продовження після спливу строку
договору оренди фактичного
користування земельною ділянкою, на що
отримав відмову у підписанні з інших
підстав, а саме: з підстав пропуску
строку звернення з питанням
переважного права на укладення
договору оренди землі.

Відповідач проти позову заперечував з
тих підстав, що з позивачем відбулося
листування, за результатами якого його
повідомлено, що у зв'язку з пропуском
позивачем строку на звернення з
питанням переважного права на
укладення договору оренди земельної
ділянки, якою користувався позивач,
відповідач уклав такий договір з іншою
особою, яка є орендарем і на час
судового розгляду справи. Тому
представник відповідача просив у
задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні 16.12.2014 суд
поставив на обговорення питання
закриття провадження у справі у зв'язку
з тим, що цей спір не підлягає розгляду
в порядку адміністративного
судочинства.

Представник позивача заперечував
проти закриття провадження у справі.

Представник відповідача не
заперечував проти закриття
провадження.

Заслухавши пояснення та доводи
представників сторін, дослідивши
письмові докази, суд дійшов висновку
закрити провадження у справі у зв'язку
з таким.

24.11.2014 з метою недопущення порушення
права на судовий захист ухвалою суду
відкрито провадження у справі та
зобов'язано позивача надати пояснення
текстового викладу прохальної частини
позовної заяви в контексті наявності
публічно-правового спору між
сторонами. У судових засіданнях
представник позивача обґрунтовував
звернення до адміністративного суду
тим, що відповідач є суб'єктом владних
повноважень, що розпоряджається землею
відповідно до закону. При цьому,
позивач не скористався правом на зміну
предмета чи підстав позову, уточнення
позовних вимог.

Зважаючи на викладене, суд дійшов
висновку, що предмет спору не
підвідомчий адміністративному суду, що
підтверджується таким.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.6 КАС України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси. У
випадках, установлених законом, до суду
можуть звертатися органи та особи, яким
надано право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб.

Також, ч.1 ст.104 КАС України визначено, що
до адміністративного суду має право
звернутися з адміністративним позовом
особа, яка вважає, що порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин.

В контексті заявлених позовних вимог
суд звертає увагу позивача на таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 КАС України до
компетенції адміністративних судів
віднесено спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів або
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Так, термін "суб'єкт владних
повноважень" означає орган державної
влади, орган місцевого самоврядування,
їхню посадову чи службову особу, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень (п.7
ч.1 ст.3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних
судів належать спори фізичних чи
юридичних осіб з органом державної
влади, органом місцевого
самоврядування, їхньою посадовою або
службовою особою, предметом яких є
перевірка законності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів (осіб),
відповідно, прийнятих або вчинених
ними при здійсненні владних
управлінських функцій.

Земельні правовідносини врегульовано
Земельним кодексом України від 25
жовтня 2001 року №2768-III (далі - ЗК України).
Порядок передачі в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, передбачений
статтею 124 ЗК України.

Відповідно до ч.1 ст.124 ЗК України
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.2 ЗК України земельні
відносини це суспільні відносини щодо
володіння, користування і
розпорядження землею. Суб'єктами
земельних відносин є громадяни,
юридичні особи, органи місцевого
самоврядування та органи державної
влади.

Ст.80 ЗК України визначено, що суб'єктами
права власності на землю є: громадяни
та юридичні особи - на землі приватної
власності; територіальні громади, які
реалізують це право безпосередньо або
через органи місцевого самоврядування,
- на землі комунальної власності;
держава, яка реалізує це право через
відповідні органи державної влади, - на
землі державної власності.

За приписами ч.2 ст.5 Конституції
України носієм суверенітету і єдиним
джерелом влади в Україні є народ. Народ
здійснює владу безпосередньо і через
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.84 ЗК України у
державній власності перебувають усі
землі України, крім земель комунальної
та приватної власності. Право
державної власності на землю
набувається і реалізується державою
через органи виконавчої влади
відповідно до повноважень, визначених
цим Кодексом.

Земельні відносини поділяються на
публічні та приватні. Відповідно, і
спори в таких відносинах можуть бути як
публічно-правовими, так і
приватноправовими (цивільними,
господарськими).

Згідно з ч.2 ст.2 Цивільного кодексу
України від 16.01.2003 №435-IV (далі - ЦК
України) учасниками цивільних відносин
є: держава Україна, Автономна
Республіка Крим, територіальні
громади, іноземні держави та інші
суб'єкти публічного права. Статтею 170
цього Кодексу встановлено, що Держава
набуває і здійснює цивільні права та
обов'язки через органи державної влади
у межах їхньої компетенції,
встановленої законом.

Відповідач у справі, яка розглядається,
є суб'єктом цивільних правовідносин і
має такий самий правовий статус, що й
інші учасники цих відносин. Реалізуючи
право розпорядження земельною
ділянкою, що перебувала у державній
власності, відповідно до ст.5 ЗК України
має рівні права з громадянами та
юридичними особами, з якими він вступає
у відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею.

Тобто, при здійсненні повноважень
власника землі відповідач є
рівноправним суб'єктом земельних
відносин, дії якого спрямовані на
реалізацію права розпоряджатися
землею. У цьому випадку відсутня
підпорядкованість одного учасника
земельних правовідносин іншому, яка
має місце під час здійснення таким
органом владних управлінських функцій.

Ч.4 ст.41 Конституції України
встановлено, що ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право власності є
непорушним. Зазначені положення
Основного Закону кореспондуються з
пунктом "в" ч.1 ст.5 ЗК України, згідно з
яким земельне законодавство базується
на принципі невтручання держави у
здійснення громадянами, юридичними
особами та територіальними громадами
своїх прав щодо володіння,
користування і розпорядження землею,
крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч.6 ст.319 ЦК України
держава не втручається у здійснення
власником права власності.

Тобто, пряме адміністрування з боку
органів влади є неприпустимим.

Так, відповідач вільний у виборі
суб'єкта щодо надання йому права оренди
в порядку, встановленому законом.
Водночас, управлінських функцій він не
здійснював і суб'єктом владних
повноважень у цих відносинах не був.

Аналогічна правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постановах
від 14 лютого 2012 року, 06 листопада 2012
року та 01 жовтня 2013 року (справа
№21-345а13), а також Вищим
адміністративним судом України у
постановах від 06.11.2014 (справа
№К/9991/52120/12), від 23.10.2014 (справа
№К/9991/6264/12).

Справи у спорах, що виникають при
укладанні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів, у
тому числі щодо приватизації майна, та
з інших підстав, відповідно до п.1 ч.1
ст.12 Господарського процесуального
кодексу України від 6 листопада 1991 року
№1798-XII (далі - ГПК України) підвідомчі
господарським судам крім: спорів про
приватизацію державного житлового
фонду; спорів, що виникають при
погодженні стандартів та технічних
умов; спорів про встановлення цін на
продукцію (товари), а також тарифів на
послуги (виконання робіт), якщо ці ціни
і тарифи відповідно до законодавства
не можуть бути встановлені за угодою
сторін; спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів; інших спорів,
вирішення яких відповідно до законів
України та міжнародних договорів
України віднесено до відання інших
органів.

Відповідно до ст.1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно зі
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

За нормою ч.3 ст.22 Закону України від 07
липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і
статус суддів" місцеві господарські
суди розглядають справи у спорах, що
виникають з господарських
правовідносин, а також інші справи,
віднесені процесуальним законом до їх
підсудності.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку про те, що позов, предметом
якого є перевірка правильності
формування волі однієї зі сторін
стосовно розпорядження землею та
передачі відповідних прав на неї, не
може бути розглянутий за правилами,
встановленими КАС України. За
суб`єктним складом сторін та сутністю
спору ця справа підлягає розгляду
господарськими судами у порядку,
визначеному нормами ГПК України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд
закриває провадження у справі, якщо її
не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

На підставі п.5 ч.1 ст.7 Закону України
«Про судовий збір» від 08.07.2011 №3676-VI суд
вирішив повернути позивачу сплачений
судовий збір в сумі 73,08грн. відповідно
до платіжного доручення від 20.11.2014 №4054.

Керуючись ст.ст.2, 157, 160-165, 254-256 КАС
України, суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження в
адміністративній справі за позовом
приватного сільськогосподарського
підприємства "Агрофірма "Шульц" до
Головного управління Держземагентства
у Черкаській області про зобов'язання
укласти додаткову угоду про поновлення
договору оренди землі.

2. Роз'яснити позивачу його право
на звернення до суду з цим позовом у
порядку господарського судочинства.

3. Повернути з Державного бюджету
України приватному
сільськогосподарському підприємству
«Агрофірма «Шульц» ()
сплачений за подання цього позову
судовий збір в сумі 73,08грн. (сімдесят
три гривні 08 коп.) відповідно до
платіжного доручення від 20.11.2014 №4054.

4. Ухвала набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, яка може бути
подана до Київського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції протягом п'яти днів з
моменту її проголошення. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

5. Копії ухвал направити сторонам.

Суддя
А.М. Бабич