Справа № 2а-3414/11
Суддя: Судова-Хомюк Н.М.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
Справа № 102582/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Судової-Хомюк Н.М.

суддів:
Шинкар Т.І, Коваля Р.Й.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області на постанову Маневицького
районного суду Волинської області від
11 жовтня 2011 року в адміністративній
справі за позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області про зобов'язання провести
перерахунок та виплату пенсії,-

встановив :

У вересні 2011 року позивач звернулася до
суду з адміністративним позовом, у
якому просив визнати дії відповідача
неправомірними, зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок та
виплату державної та додаткової
пенсії, відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
щодо мінімального розміру основної
пенсії, не нижче 6 мінімальних пенсій за
віком та додаткової пенсії у розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком,
враховуючи розмір мінімальної пенсії
за віком, визначений ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та ч.3
ст.4 Закону України «Про прожитковий
мінімум» з 01.05.2010 року.

Ухвалою позовні вимоги за період з
01.05.2010 р. по 20.03.2011 р. залишено без
розгляду.

Оскаржуваною постановою позов
задоволено частково. Визнано дії
відповідача протиправними.
Зобов'язано відповідача провести
перерахунок та виплату позивачу
державної пенсії в розмірі 6
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком з 21.03.2011 року по 22.07.2011
року, на підставі положень ст.ст. 50, 54, 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи виходячи із розміру
мінімальної пенсії за віком у
відповідності до ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
пенсійне страхування», ч. 3 ст. 4 Закону
України «Про прожитковий мінімум», з
урахуванням виплачених сум, в решті
позовних вимог відмовлено. Постанову
звернено до негайного виконання.

Постанову суду оскаржив відповідач,
вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що розпорядником бюджетних коштів
є КМ України, який також надає
роз'яснення порядку застосування
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»; при виплаті спірних
коштів позивачу пенсійний орган
керувався положення постанови КМ
України № 654 від 16.07.2008р. «Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян».

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст.183-2 цього
Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга підлягає
до часткового задоволення, з наступних
підстав.

Як достовірно встановлено судом першої
інстанції і з таким погоджується
колегія суддів, позивач є потерпілим
від наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, особою віднесеною до категорії І,
та призначена пенсія як інваліду ІІІ
групи.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до категорії 1, інвалідам
ІІІ групи призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
передбачено, що в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів ІІІ групи,
відносно яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими 6-ти мінімальних пенсій за
віком.

Колегія суддів вважає, що при
розрахунку державної та додаткової
пенсій, передбачених ст.ст.50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, встановлений
в законі про Державний бюджет України
на відповідний рік, із якого
визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Таким чином, вихідним критерієм
обрахунку державної та додаткової
пенсій виступає мінімальна пенсія за
віком.

Мінімальний розмір пенсії за віком
згідно до ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Право позивача на одержання пенсії для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
відповідачем не оспорюється та
доказуванню не підлягає у
відповідності до ч. 3 ст. 72 КАС України.

Однак згідно положення ч. 4 ст. 9 КАС
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсій
позивачу застосуванню підлягають не
постанови Кабінету Міністрів України,
оскільки останні істотно звужують
обсяг встановлених законом прав
позивача згідно ст.50 та ст.54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Обчислення пенсії по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, однак надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, не порушуючи
положень цього Закону, в тому числі й
інших законів, якими встановлено
розміри мінімальної пенсії за віком.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції вважає правильним висновок
суду першої інстанції щодо наявності
законних підстав для визнання
неправомірними дій відповідача щодо
відмови в перерахунку позивачу по
інвалідності згідно з ст.ст. 50,54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком.

На переконання колегії суддів слід
також зазначити, що Законом України
«Про Державний бюджет на 2008 рік» були
внесені зміни до ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
які були визнані неконституційними з
22.05.2008 року тобто з дня ухвалення
рішення Конституційного Суду України
№ 10 - рп від 22.05.2008 року.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином у 2008 році, а саме з 22 травня -
дня прийняття Конституційним судом
України рішення № 10 - рп/2008 - у
відповідача виникло чергове
зобов'язання перерахувати державну та
додаткову пенсію у розмірах,
встановлених Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в редакції
Закону до 01 січня 2008 року.

Разом з тим, судом помилково допущено
винесену постанову до негайного
виконання в повному обсязі, оскільки у
розглядуваному випадку слід
застосовувати приписи п.1 ч.1 ст.256 КАС
України, яка є спеціальною для цієї
категорії справ.

Вказана норма передбачає негайне
виконання постанов суду про
присудження виплати пенсій, інших
періодичних платежів з Державного
бюджету України або позабюджетних
державних фондів лише у межах суми
стягнення за один місяць.

Відповідно до ст.201 КАС України
підставами для зміни постанови суду
першої інстанції є:

1) правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права;

2) вирішення не всіх позовних вимог або
питань.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно по суті вирішив
розглядуваний спір, однак із
помилковим застосуванням норм
процесуального права в частині допуску
постанови суду до негайного виконання
в повному обсязі, через що оскаржувану
постанову в цій частині слід змінити,
вказавши про негайне виконання
постанови суду лише у межах суми
стягнення за один місяць.

Керуючись ст.ст. 160, 183-2, 195-197, п.2 ч.1 ст.198,
п.1 ч.1 ст.201, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС
України, суд, -

постановив :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області задоволити частково.

Постанову Маневицького районного суду
Волинської області від 11 жовтня 2011 року
в адміністративній справі № 2-а-3414/11 за
позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області про зобов'язання провести
перерахунок та виплату пенсії змінити
в частині звернення її до негайного
виконання, вказавши про негайне
виконання постанови суду у межах суми
стягнення за один місяць.

В решті постанову суду залишити без
змін.

Постанова апеляційного суду є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Н.М. Судова-Хомюк

Судді :
Т.І. Шинкар

Р.Й. Коваль