Справа № 804/19231/14
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді -
при секретарі - Талаш
представник позивача -
відповідача - Ваховська Г.О.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську адміністративну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ю-ПОРТ
ОЧАКОВ» до Державної податкової
інспекції у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання недійсними
податкових повідомлень-рішень,-
До Дніпропетровського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ю-ПОРТ
ОЧАКОВ» до Державної податкової
інспекції у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
- визнати недійсним податкове
- визнати недійсним податкове
В обґрунтування позову позивач
посилається на безпідставність та
необґрунтованість висновків акту
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Ю-ПОРТ ОЧАКОВ» (код за
залишку від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду за
червень 2014 року, на підставі якого
прийнято спірні податкові
повідомлення-рішення, які винесено без
урахування фактичних обставин справи
та в порушення приписів податкового
В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив позов
Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував та зазначив, що ТОВ
«Ю-ПОРТ ОЧАКОВ» завідомо здійснював
діяльність, що направлена не на
отримання прибутку, а на навмисне
здійснення ним діяльності з метою
мінімізації сплати податків та зборів
до державного бюджету шляхом
безпідставного формування податкового
кредиту з ПДВ за рахунок операцій з
Приватним підприємством «ПІВДЕНЬ»,
який згорнув власні податкові
зобов'язання за рахунок інших
«сумнівних» контрагентів. Такі
обставини свідчать про отримання
податкової вигоди шляхом мінімізації
сплати податків до Державного бюджету
України ТОВ «Ю-ПОРТ ОЧАКОВ» по
податковій звітності з ПДВ за червень
2014 року на загальну суму 51 310 грн. та
завищення залишку від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду по податкові звітності з ПДВ за
червень 2014 року в розмірі 828 510 грн.
Вислухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про обґрунтованість
адміністративного позову та наявності
підстав для його задоволення.
Згідно акту перевірки від 22.08.2014 за
№2366/15-1/36496318 - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ю-ПОРТ ОЧАКОВ»
(надалі за текстом - ТОВ «Ю-ПОРТ ОЧАКОВ»,
або позивач) зареєстровано 16.06.2009р. як
юридична особа та з 17.06.2009р. перебуває
на обліку у Державній податковій
інспекції у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області (надалі за текстом - ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська, або відповідач) як
Як вбачається із матеріалів справи,
працівниками ДПІ у Бабушкінському
району м.Дніпропетровська ГУ
Мівндоходів у Дніпропетровській
області, на підставі п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78
Податкового кодексу України,
відповідно до п.200.11 ст.200 Кодексу
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку правомірності
декларування ТОВ «Ю-ПОРТ ОЧАКОВ» (код
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду за червень 2014 року
у сумі 5 207 605 грн., відображених у
податковій декларації з ПДВ, поданій за
відповідний звітний (податковий)
Вказаною перевіркою встановлені
порушення: ч.І ст.67 Конституції України,
ч.2 ст.228 Цивільного Кодексу України,
пунктів 198.1 та 198.3 ст.198, пунктів 200.1, 200.3
ст.200 Податкового кодексу України від 02
грудня 2010 року №2755-УІ, з урахуванням
Наказу Міністерства фінансів України
«Про затвердження форм та Порядку
заповнення і подання податкової
звітності податку на додану вартість»
від 25.11.2011 №1492 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 20 грудня
саме: завищення залишку від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду по податковій
звітності з ПДВ за червень 2014р. в
розмірі 828 510 грн. та занижено суму
податкових зобов'язань, що підлягають
сплаті до Державного бюджету України у
За результатами перевірки податковим
органом був складений акт від 22.08.2014 за
№2366/15-1/36496318 «Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Ю-ПОРТ ОЧАКОВ» (код за
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду за червень 2014
На підставі Акту перевірки ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська було прийнято
податкове повідомлення рішення №
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 828 510 грн. та податкове
року, яким позивачу за платежем -
Податок на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) 14010100 збільшено суму грошового
зобов'язання на 64 137 грн. 50 коп., з них за
основним платежем - 51 310 грн.; за
штрафними санкціями - 12 827 грн. 50 коп.
Суд вважає, що висновки зазначені в
акті перевірки від 22.08.2014 за
№2366/15-1/36496318, а отже і податкові
повідомлення-рішення від 10.11.2014 року №
відповідають дійсним обставинам
справи, з огляду на наступне.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.
Відповідно до ст. 3 Господарського
кодексу України під господарською
діяльністю у цьому Кодексі розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
Господарська діяльність здійснюється
у загальній економічній сфері, а тому
має суто економічні властивості, що
неможливо без вартісної оцінки і
взаємооцінки, еквівалентності обміну,
відповідних обчислень і розрахунків.
Тому така ознака результатів
господарської діяльності, як цінова
визначеність, наявна в абсолютній
більшості випадків, хоча в
некомерційній господарській
діяльності можливе безкоштовне
надання результатів останньої.
Розділом ІІІ Податкового кодексу
України врегульовані питання,
пов'язані з обчисленням та сплатою
податку на прибуток підприємств.
Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку здійснює виробництво товарів,
виконання робіт, надання послуг з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва за
умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг у цьому періоді. Платник
податку для визначення об'єкта
оподаткування має право на врахування
витрат, підтверджених документами, що
складені нерезидентами відповідно до
Розділом V Податкового кодексу України
врегульовані питання, пов'язані з
обчисленням та сплатою податку на
Згідно п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу
України датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
г)ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу
України передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України (в редакції на момент
перевіряє мого періоду та виникнення
спірних правовідносин) - податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом
201.11статті 201 цього Кодексу.
Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу
України визначено, що сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.
Відповідно до п.200.2 ст.200 Податкового
кодексу України при позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені цим
Згідно п.201.1 ст.201 Податкового кодексу
України платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
(за наявності) податкову накладну.
Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.
Частинами 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назва документа;
дата і місце складання; назва
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, які брала участь
у здійсненні господарської операції.
Отже, на підтвердження включення сум
коштів до складу витрат та сум ПДВ до
складу податкового кредиту необхідні
документи, оформлені відповідно до
вимог, встановлених ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», зокрема:
документи, що підтверджують факт
отримання послуг від іншої особи та
документи, що підтверджують зв'язок
понесених витрат з господарською
діяльністю платника податку.
Про відсутність реального характеру
відповідних операцій можуть свідчити
підтверджені доказами доводи
податкового органу, зокрема, про
наявність таких обставин:
- неможливість здійснення платником
податку зазначених операцій з
урахуванням часу, місця знаходження
майна або обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних для
виробництва товарів, виконання робіт
або послуг, нездійснення особою, яка
значиться виробником товару,
підприємницької діяльності;
- відсутність у платника податку
необхідних умов для досягнення
результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;
- облік для цілей оподаткування тільки
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
права на податковий кредит або
бюджетне відшкодування, якщо для
даного виду діяльності також потрібне
здійснення і облік інших господарських
- здійснення операцій з
товарно-матеріальними цінностями, які
не вироблялися або не могли бути
вироблені в обсязі, зазначеному
платником податку в документах обліку.
Так, судом встановлено, що 24.06.2011 року
між ТОВ «Ю-ПОРТ ОЧАКОВ» (Замовник) та ПП
«Південь» (ідентифікаційний код 30747014)
(Генеральний підрядник) укладено
Контракт № СМР 2406. Відповідно до
контракту ПП «Південь» своїми силами
за завданням замовника (позивача), з
використанням власних матеріалів,
обладнання, техніки та з використанням
обладнання та металоконструкцій
замовника зобов'язується збудувати та
ввести в експлуатацію Комплекс по
перевальці та зберіганню зернових
«Порт Очаков». Ціна контракту 34 000 000
За контрактом ПП «Південь» виконано, а
позивачем сплачено робіт на загальну
суму 31 998 598, 00 грн., в тому числі 16 565 573
грн. 30 коп., з моменту коли позивача було
зареєстровано платником податку на
додану вартість. Сума ПДВ з даних
операцій склала 2 760 928 грн. 89 коп.
ПП «Південь» виконані роботи (надано
послуги) з будівництва про, що виписано
(оформлено) форми кб.2 - кб. 3.
Також виконання контракту та
розрахунки за ним підтверджується
відповідними податковими накладними,
банківськими рахунками (їх реєстрами),
актами виконаних робіт, що були надані
відповідачеві під час перевірки та
долучені до матеріалів справи.
Окрім того, як було встановлено,
розрахунки з ПП «Південь» за
Контрактом СМР 2406 здійснювались за
рахунок кредитних коштів, що
надавались відповідно до Кредитного
договору №6212К16 від 07.12.2012 року, який
укладено між позивачем та АТ
Кошти надавались на умовах цільової
кредитної лінії з цільовим
використанням: «фінансування проекту»
будівництво комплексу по
перевантаженню та зберіганню зернових
культур ТОВ «Ю-ПОРТ ОЧАКОВ».
Перераховувались кредитні кошти АТ
«УКРЕКСІМБАНК» безпосередньо на
рахунок виконавця - ПП «ПІВДЕНЬ», і АТ
«УКРЕКСІМБАНК» здійснював контроль за
їх цільовим використанням.
За фактом виконання робіт за умовами
договору сторонами було складено Акт
готовності об'єкта до експлуатації № 1
«Будівництво комплексу (терміналу) по
перевантаженню та зберіганню зернових
культур. І черга» від 12.12.2013 року.
Розрахунки між позивачем та
контрагентом проведено в
безготівковій формі.
Згідно з поданою ТОВ «Ю-ПОРТ ОЧАКОВ» до
ДПІ у Бабушкінському району
м.Дніпропетровська ГУ Мівндоходів у
Дніпропетровській області податковою
декларацією з ПДВ за червень 2014 року та
додатками: залишок від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду у рядку 24 податкової
декларації, складає 5 207 605 грн.
Відповідно до ст.ст. 46-49 Податкового
кодексу України ведення податкового
обліку покладено на кожного окремого
платника податку. При цьому такий
платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповід альність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.
Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України визначено, що не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.
Отже, норми Податкового кодексу
України в якості підстави для не
включення до складу валових витрат
передбачають тільки випадки повної
відсутності будь-яких розрахункових,
платіжних та інших документів,
передбачених законодавством.
Будь-які документи мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.
З наданих позивачем доказів
вбачається, що укладений ТОВ «Ю-ПОРТ
ОЧАКОВ» з ПП «Південь» правочин мав на
меті настання реальних правових
наслідків, що обумовлені ним.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що правовідносини за спірним
правочином в повній мірі відображені в
бухгалтерському та податковому обліку
позивача, тобто позивачем дотримано
принцип превалювання сутності над
формою, який закріплений в ст. 4 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
(превалювання сутності над формою -
операції обліковуються відповідно до
їх сутності, а не лише виходячи з
Відповідно до ст. 215 Цивільного Кодексу
України від 16.01.2003 № 435 (далі - ЦК
України) підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України, недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин) - у цьому разі визнання
такого правочину недійсним судом не
Згідно із ст. 202 Цивільного кодексу
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
Статтею 203 Цивільного кодексу України
передбачено загальні вимоги,
додержання яких є необхідними для
чинності правочину. Зокрема зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства, волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має вчинятися у формі,
встановлений законом, правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
За вимогами цивільного законодавства
існує презумпція правомірності
правочину (стаття 204 ЦК України).
Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин). До оспорюваних
правочинів належить зокрема фіктивний
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим право чином
(фіктивний правочин). Фіктивний
правочин визнається судом недійсним
(ст. 234 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
Відповідно до п.18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.12.2009 року
№ 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» перелік
правочинів, які є нікчемними як такі, що
порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 ЦК: правочини,
спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина; правочини. спрямовані на
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу
України передбачено, що відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.
Згідно із ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.
Умовою для визнання недійсним
правочину, який суперечить інтересам
держави та суспільства, є встановлення
умислу в діях осіб, що уклали такий
правочин. При цьому носіями
протиправного умислу юридичних
осіб-сторін такого правочину є
посадові особи цих юридичних осіб.
Головною підставою вважати правочин
нікчемним являється його недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
актами, які б факти в цьому акті не були
відображені. Вказані ж в акті висновки
є суто суб'єктивною думкою державного
податкового ревізора-інспектора,
оскільки були зроблені за відсутності
інформації, яка надається в
передбаченому законодавством порядку.
Відповідачем не доведено, а судом не
встановлено, наявності мети, завідомо
суперечної інтересам держави і
суспільства, а також існування умислу у
позивача чи його контрагента, як
обов'язкової ознаки для визнання
правочину недійсним та застосування
адміністративно-господарських
санкцій. Хоча факт порушення
публічного порядку повинен бути
доведеним певними засобами
Інший підхід потенційно надасть
можливість посадовим особам державних
органів на власний розсуд оголошувати
будь-який правочин недійсним
(нікчемним) без звернення до суду, що не
є правильним виходячи з загальних
засад судочинства.
При дослідженні факту здійснення
господарської операції оцінюватися
повинні, перш за все, відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.
В своєму акті від 22.08.2014 за №2366/15-1/36496318
відповідач зазначив те, що ТОВ «Ю-ПОРТ
ОЧАКОВ» завідомо здійснював
діяльність, що направлена не на
отримання прибутку, а на навмисне
здійснення ним діяльності з метою
мінімізації сплати податків та зборів
до державного бюджету шляхом
безпідставного формування податкового
кредиту з ПДВ за рахунок операцій з ПП
«ПІВДЕНЬ», який згорнув власні
податкові зобов'язання за рахунок
інших «сумнівних» контрагентів.
Основними з даних «сумнівних»
контрагентів згідно з даними системи
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту у розрізі контрагентів по II та
III ланцюгу постачання встановлено
постачальника з 3, 7, 8, 9,11, 14, 16, 28 станом, а
саме: ТОВ «ЕЛІС-БУД» (38434054), ТОВ
«УКРАЇНСЬКА КОМПАНІЯ «МОДУС» (38161150),
ТОВ «ТРЕЙД ЛАЙН М» (38355381), ТОВ
«АДІС-СТРОЙ» (38227829), ТОВ «АВЕСБУД»
(38643497), ТОВ «АЛАННО» (38619479), ТОВ «БФ
«СТРОЙ-КА» (38471164), ТОВ
«ТРАНС-ЛОГІСТІК-СЕРВІС» (36433401), ТОВ
«ПРОМСТРОЙПРОЕКТ» (36880546), ТОВ
«ЛЕВИСКОМ» (38350912), ТОВ «ОПТ-ІНВЕСТ»
(38689128), ТОВ «КОМПАНІЯ «УКРПРОМТОРГ»
(38354571), ТОВ НВКФ «ВЕСТ-ПРОМ» (24992207), ТОВ
«СЕМИКС» (38348306), ТОВ «ВІВА-ЛТД» (37282150),
ТОВ «МЕГА-ПРОЕКТ» (38748806), ТОВ «АСТЕР
Проте, згідно листа Вищого
адміністративного суду України №
742/11/13-11від 02.06.2011р. - «не є обов'язковою
передумовою для визначення
контролюючими органами грошових
зобов'язань визнання недійсними (у тому
числі нікчемними) правочинів, які
укладалися за ланцюгом між попередніми
посередниками, через ланцюги яких
декларувався рухтоварів чи послуг,
нібито придбаних останнім у такому
ланцюгу платником податку. При цьому
відносини між учасниками попередніх
ланцюгів постачань товарів та послуг
не мають безпосереднього впливу на
дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців» якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.
Суд звертає увагу на те, що на момент
здійснення правовідносин
підприємства, контрагент позивача ПП
«ПІВДЕНЬ» був зареєстрований як
Враховуючи наявність у позивача
належним чином оформлених первинних
документів, які підтверджують
реальність здійснення господарських
операцій, отже в діях позивача відсутні
порушення: ч.І ст.67 Конституції України,
ч.2 ст.228 Цивільного Кодексу України,
пунктів 198.1 та 198.3 ст.198, пунктів 200.1, 200.3
ст.200 Податкового кодексу України від 02
грудня 2010 року №2755-УІ, з урахуванням
Наказу Міністерства фінансів України
«Про затвердження форм та Порядку
заповнення і подання податкової
звітності податку на додану вартість»
від 25.11.2011 №1492 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 20 грудня
саме: завищення залишку від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду по податковій
звітності з ПДВ за червень 2014р. в
розмірі 828 510 грн. та заниження суми
податкових зобов'язань, що підлягають
сплаті до Державного бюджету України у
В судовому засіданні був повністю
доведений представниками позивача
факт вчинення господарських операцій,
за наслідками яких виникло право
позивача на формування податкового
кредиту та підстав для формування
витрат, що підтверджується наявними в
матеріалах справи доказами.
Отже, позивач правомірно включив до
складу податкового кредиту суми
податку на додану вартість по
податковим накладним наданим
контрагентом, та правомірно включив
суми витрат по придбанню робіт від ПП
«ПІВДЕНЬ» до складу витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування декларації з податку на
прибуток підприємства за період, що
Також, суд вважає за доцільне
зазначити, що відповідно до частини 2
статті 8 Кодексу адміністративного
судочинства України суд застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.
Згідно ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
У рішенні Європейського суду з прав
людини від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД
проти Болгарії» (заява № 3991/03)
зазначено, що у разі якщо національні
органи за відсутності будь-яких
вказівок на безпосередню участь
фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ,
який нараховується у ланцюгу поставок,
або будь-яких вказівок на обізнаність
про таке порушення, все ж таки
застосовують негативні наслідки до
отримувача оподатковуваної ПДВ
поставки, який повністю виконав свої
зобов'язання, за дії або бездіяльність
постачальника, який перебував поза
межами контролю отримувача і у
відношенні якого у нього не було
засобів перевірки та забезпечення його
виконання, то такі владні органи
порушують справедливий баланс, який
має підтримуватися між вимогами
суспільних інтересів та вимогами
захисту права власності.
З урахуванням вищезазначеного суд
доходить висновку, що податкове
року, яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 828 510 грн. та
податкове повідомлення рішення №
платежем - Податок на додану вартість
із вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) 14010100 збільшено суму грошового
зобов'язання на 64 137 грн. 50 коп., з них за
основним платежем - 51 310 грн.; за
штрафними санкціями - 12 827 грн. 50 коп.,
прийняті Державною податковою
інспекцією у Бабкшкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області не на підставі, не у межах
повноважень та не у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з порушенням використаного
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; необґрунтовано,
тобто без врахування усіх обставин, які
мають значення для прийняття рішення;
не добросовісно та не розсудливо, а
тому підлягають скасуванню.
Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідач як суб'єкт владних
повноважень не довів правомірність
своїх дій та рішень.
На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 2, 9, 11, 70-71, 86, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ю-ПОРТ
ОЧАКОВ» до Державної податкової
інспекції у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання недійсними
податкових повідомлень-рішень -
Визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
винесено у відношенні Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ю-ПОРТ
Визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
винесено у відношенні Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ю-ПОРТ
Копію постанови направити сторонам по
справі.
Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку та в
строки, встановленні статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови викладений
протягом п'яти днів.

Суддя Е.О.
Юрков