Справа № 826/12702/14
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

17 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М.

Міщука М.С.

при секретарі: Корінець Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС
Укарїни апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 24 жовтня 2014 року у
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Анатек
Груп" до Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Анатек Груп» звернулось до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень ДПІ у
Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м.
Києві від 16 липня 2014 року № та №
.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 жовтня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій просять
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 жовтня 2014 року та прийняти нову
постанову, якою у задоволенні позову
відмовити, мотивуючи свої вимоги тим,
що судом неповно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи, порушено
норми матеріального та процесуального
права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити розгляд апеляційної скарги
за відсутності представників сторін.

Згідно з ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення
з'явившихся учасників процесу,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено,
ТОВ «Анатек Груп» щодо підтвердження
відомостей по взаємовідносинам з
платником податків ТОВ «ВКФ «Мілана»
за період з 01.09.2011 р. по 31.01.2012 р.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ
«Анатек Груп»:

пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та пп.138.1.1. п. 138.1, пп. 138.2, пп. 138.8.1 п. 138.8,
ст. 138 , пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на прибуток за період
з 01.09.2011 р. по 31.01.2012 р., встановлено його
заниження в сумі - 107483,97 грн., в тому
числі по періодам: 3 квартал 2011 року в
сумі - 13 980,48 грн.; 4 квартал 2011 року в сумі
- 85 528,11 грн.; 1 квартал 2012 року в сумі - 7
975,38 грн.

пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» та п.
198.3, п. 198.6 ст. 198 , п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено, що
підприємством занижено податок на
додану вартість за період з 01.09.2011 р. по
31.01.2012 р. на суму 94124,81 грн., в тому числі
по періодах за: вересень 2011 року - 12 156,94
грн.; жовтень 2011 року - 16 852,58 грн.;
листопад 2011 року - 27 302,18 грн.; грудень 2011
року - 30 217,51 грн.; січень 2012 року - 7 595,60
грн.

За результатами перевірки складено акт
від 19.06.2014 р. № 4879/26-51-22-03/37116479 та
винесено:

податкове повідомлення-рішення від
16.07.2014 р. № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем: податок на додану вартість
по вітчизняних товарах на загальну
суму 117 656,00 грн., в тому числі: за
основним платежем в розмірі 94 125,00 грн.,
штрафними (фінансовими) санкціями в
розмірі 23 531,00 грн.;

податкове повідомлення-рішення від
16.07.2014 р. № , яким позивачу
збільшено грошове зобов'язання з
податку на прибуток приватних
підприємств на загальну суму 109 478,00
грн., в тому числі за основним платежем
в розмірі 107 484,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 1 994,00
грн.

Колегія суддів не приймає доводи
апеляційної скарги про правомірність
прийняття відповідачем спірних
податкових повідомлень-рішень, з таких
підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов виходив з того, що порядок та
підстави формування платником податку
податкового кредиту регламентується
приписами п. 7.4, п. 7.5 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
чинного на момент виникнення спірних
правовідносин.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Так, відповідно до підпункту 7.2.3 пункту
7.2 статті 7 Закону України «Про податок
на додану вартість» податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг).

У свою чергу, згідно з підпунктом 7.5.1
пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається:

дата здійснення першої з подій: або
дата списання коштів з банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків;

або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

В силу ж п.п. 7.2.6. п.7.2. ст.7 Закону,
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
визначено, що валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до п.п.5.3.9. п.5.3. ст.5 цього ж
Закону, не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та
іншими документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення податкового обліку.

Також обов'язковою передумовою для
формування валових витрат з наведених
норм, за виключенням обмежень,
установлених пунктами 5.3.-5.7. ст.5 Закону
«Про оподаткування прибутку
підприємств», є фактичне подальше
використання таких витрат у власній
господарській діяльності позивача та
документальне підтвердження
належності таких витрат до складу
валових витрат.

Відповідно до п.п. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» датою збільшення валових
витрат виробництва (обігу) вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: або
дата списання коштів з банківських
рахунків платника податку на оплату
товарів (робіт, послуг), а в разі їх
придбання за готівку - день їх видачі з
каси платника податку; або дата
оприбуткування платником податку
товарів, а для робіт (послуг) - дата
фактичного отримання платником
податку результатів робіт (послуг).

Вищенаведені норми узгоджуються з
положенням Податкового кодексу
України.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
Кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Статтею 185 Податкового кодексу України
визначено перелік операцій, що є
об'єктами оподаткування ПДВ. Зазначені
операції поділяються на п'ять груп,
визначених в статті.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за
номером 168/704, господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Відповідно до пп. 2.4 п. 2 «Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку» затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року N 88 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 5 червня
1995 р. за N 168/704), первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми), дата
і місце складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Залежно від характеру операції та
технології обробки даних до первинних
документів можуть бути включені
додаткові реквізити: ідентифікаційний
код підприємства, установи з
Державного реєстру, номер документа,
підстава для здійснення операцій, дані
про документ, що засвідчує
особу-одержувача тощо.

Основним видом діяльності ТОВ «Анатек
Груп» є оптова торгівля папером,
картоном, книгами, журналами та
канцелярським приладдям.

На підтвердження господарських
взаємовідносин з ТОВ «ВКФ «Мілана»
позивачем надано первинні та
бухгалтерські документи:
рахунки-фактури; видаткові та
податкові накладні.

Відповідачем прийнято оскаржувані
податкові повідомлення-рішення на
підставі відомостей, викладених в акті
перевірки Бориспільської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Київській області від
24.07.2013 р. № 30/22-2/30523272 про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ «ВКФ
«Мілана» та враховано показання
директора та головного бухгалтера
Петренка Р.П.

Зустрічні звірки не є перевірками
платника податків, письмовий документ,
який складається після проведення
зустрічної звірки (довідка) та у разі
неможливості її проведення (акт) не
може містити у собі висновки посадових
осіб податкового органу про порушення
суб'єктом господарювання вимог чинного
законодавства, у тому числі, і про
реальність, повноту, достовірність
господарських операцій такої особи.

Висновки суб'єкта владних повноважень,
викладені в акті про неможливість
проведення зустрічної звірки
контрагента, а також про нікчемність
правочинів, здійснених між позивачем
та його контрагентом зроблені з
перевищенням компетенції органів
державної податкової служби України та
не відповідають визначеному змісту
акта про неможливість проведення
зустрічної звірки.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що операції позивача з ТОВ «ВКФ
«Мілана» здійснені в межах
господарської діяльності, є реальними,
відповідають дійсному економічному
змісту та підтверджуються необхідними
документами, що є свідченням
добросовісності позивача при
здійсненні вказаних операцій.

Позивач придбані у ТОВ «ВКФ «Мілана»
товари, використав у подальших
оподатковуваних операціях в межах
своєї основної господарської
діяльності.

Відповідачем не було досліджено та
враховано первинні документи позивача.

Висновки про сумнівність
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «ВКФ «Мілана» податковим
органом були зроблені не у зв'язку з
непідтвердженням товарності цих
операцій, відсутністю чи неправильним
складанням первинних документів або
неналежним їх відображенням у
бухгалтерському чи податковому обліку,
а лише на підставі акту про
неможливість проведення зустрічної
звірки від 24.07.2013 р. № 30/22-2/30523272.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що податковий кредит був
сформований позивачем на підставі
належним чином оформлених податкових
накладних, отриманих від ТОВ «ВКФ
«Мілана», що не заперечується
податковим органом, сторони під час
підписання податкових накладних мали
статус платників податку на додану
вартість.

За вказаних обставин суд першої
інстанцій дійшов обґрунтованого
висновку щодо неправомірності
прийняття відповідачем спірних
податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не доведено правомірності
прийнятих ним рішень.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 24 жовтня 2014 року
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи, які мають значення для
вирішення спору, відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, викладених у зазначеній
постанові, у зв'язку з чим підстав для
її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 24 жовтня 2014 року -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 жовтня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів, відповідно до
вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Л.В. Бєлова

Судді:
Л.М. Гром,

М.С. Міщук

Головуючий суддя
Бєлова Л.В.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.