Справа № 804/5952/14
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 грудня 2014 рокусправа № 804/5952/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів:
Богданенка І.Ю. Кругового О.О.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
травня 2014 року позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задоволені
повністю: визнано протиправним та
скасоване податкове
повідомлення-рішення
Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № від
07.04.2014р., стягнено з Державного бюджету
України на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (і. к. НОМЕР_1)
судові витрати в сумі 182, 70 грн.(сто
вісімдесят дві гривні сімдесят
копійок).

Не погодившись із судовим рішенням,
Дніпропетровська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції, а в задоволенні позовної
заяви позивача відмовити.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
розгляду справи, тому у відповідності
до положення ст. 41 КАС України
фіксування судового процесу не
здійснюється.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом першої інстанції встановлено, що
в період з 03.03.2014р. по 07.03.2014р.
працівниками Дніпропетровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області (далі-Дніпропетровська ОДПІ)
проводилась документальна позапланова
невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1
(р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) щодо
документального підтвердження
господарських відносин із платником
податків ПП "Алкіона" (код 30601203) та їх
реальності та повноти відображення в
обліку за січень 2013 року, з ТОВ
"Будбізнеспром- Т" (код 38114582) за січень
2013 року, з ТОВ "Снінвест" (код 38106235) за
лютий 2013 року.

За результатами проведеної перевірки
Дніпропетровською ОДПІ складено Акт
№152/17-275111681 від 17.03.2014р (далі-акт
перевірки), в якому встановлено
"нереальність" проведення
господарських операцій між ФОП ОСОБА_1
та контрагентами-постачальниками ПП
"Алкіона" (), ТОВ
"Будбізнеспром-Т" (), ТОВ
"Снінвест" (), юридичну
дефектність первинних документів та
порушення позивачем:

ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
від 16.07.1999р. №996-ХІV, ст. 44 Господарського
кодексу України, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого ФОП ОСОБА_1 завищено
суму податку на додану вартість, яка
віднесена до податкового кредиту у
розмірі 9627, 14 грн. за січень 2013 року по
взаємовідносинам з ПП "Алкіона", у
розмірі 3456, 00 грн. за січень 2013 року по
взаємовідносинам з ТОВ "Будбінеспром
-Т", у розмірі 20 565, 01 грн. по
взаємовідносинам з ТОВ "Снінвест" за
лютий 2013 року.

Не погодившись із висновками
податкового органу, позивач направив
до Дніпропетровської ОДПІ заперечення
за вих. №3 від 31.03.2014р.

Відповіддю за вих. №6597/10/17-03/19 від
07.04.2014р. податковий орган залишив без
задоволення надані позивачем
заперечення.

На підставі вказаного акта перевірки
Дніпропетровською ОДПІ винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 07.04.2014р., яким ФОП ОСОБА_1 збільшено
суму податкового зобов'язання по
податку на додану вартість за основним
платежем - 33 448, 00 грн. та за штрафними
санкціями у розмірі 16 724, 00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції посилався на те, що
відносини, які виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства встановлені
Податковим Кодексом України, який
набрав чинності з 01.01.2011 року.

Як визначено п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті
14 Податкового кодексу України
господарська діяльність це діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту "а" пункту 198.1
статті 198 Податкового кодексу України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Тому, зазначеними нормами передбачено
право платника податків на віднесення
до складу податкового кредиту сум ПДВ,
нарахованих (сплачених) у зв'язку з
придбанням основних фондів з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності, незалежно
від початку використання таких
основних фондів в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно п.201.1 ст.201 Податкового кодексу
України, платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках
обов'язкові реквізити.

Як встановлено п.201.10 ст.201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 198.2 ст.198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Отже, оплата товарів (послуг)
відповідно до умов договору або дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною, є підставою для
виникнення права платника податку на
податковий кредит.

Тому, виходячи зі змісту наведених норм
Податкового кодексу України, до
податкового кредиту підлягає
включенню частина податку, сплачена
(нарахована) платником податку, що
придбав товари та послуги, їх
постачальникам з метою подальшого
використання у господарській
діяльності, а відтак отримання
податкової накладної, яка засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг), є підставою для
виникнення права платника податку на
податковий кредит.

Згідно до п. 198.2 ст.198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунку платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями та іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Виходячи із системного аналізу
вказаних норм Податкового кодексу
України, податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків. Виникнення у
платника податку на додану вартість
права на податковий кредит не
ставиться у залежність від дотримання
вимог податкового законодавства і
сплатою податку до бюджету іншими
суб'єктами господарювання. Аналіз
вищезазначених норм законодавства, яке
регулює порядок формування
податкового кредиту, не передбачають
позбавлення платника податків права на
формування податкового кредиту в разі
порушення його контрагентами вимог
податкового законодавства по ланцюгу
постачання.

Факти порушення позивачем норм
податкового законодавства у вигляді
відсутності фактичного постачання
товарів (робіт, послуг) ФОП ОСОБА_1 по
взаємовідносинам з контрагентом ПП
"Алкіона" базується на змісті акту ДПІ у
м. Полтаві №432/22.5/30601203 від 10.04.2013 року,по
взаємовідносинам з контрагентом ТОВ
"Будбізнеспром-Т" на підставі даних
фахівців ДПІ у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська №373/223/38114582 від
26.09.2013р.

Аналогічні висновки стосовно
взаємовідносин позивача і ТОВ
"Снінвест" засновані на підставі акту
перевірки ДПІ у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська №1950/26-55-22-01/38106236 від
28.10.2013р.

Межі юридичної відповідальності
кожного платника податку на додану
вартість, яка відповідно до ст. 61
Конституції України має
індивідуальний характер, поширюються
на діяння, що визнаються законом
протиправними та були вчинені саме цим
платником. Притягнення суб'єкта права
до юридичної відповідальності за
діяння, що було вчинено іншою особою,
згідно з законом є неможливим.

Відповідно до ст.46-49 Податкового
кодексу України ведення податкового
обліку покладено на кожного окремого
платника податку. При цьому такий
платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.

Якщо контрагент в подальшому не
дотримувався у своїй діяльності
законодавчих норм це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначені обставини не є підставою для
нарахування позивачу додаткових
платежів у разі якщо останній виконав
усі передбачені законом умови щодо
віднесення сплачених сум до витрат та
податкового кредиту і має всі
необхідні для цього документальні
підтвердження.

В Акті не наведено інформації про
наявність судових рішень щодо визнання
укладених правочинів недійсними як з
боку його учасників, так і з боку третіх
осіб. Жодних документальних доказів
про неможливість роботи контрагентів
позивача та його постачальників у
перевіряємий період не надано.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК передбачено, що
для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
первинними документами.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність" №996-XIV від 16.07.1999р., первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції відповідно до чинного
законодавства.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції відповідно до чинного
законодавства.

Так, матеріалами справи
підтверджується, що в ході виконання
укладених між ФОП ОСОБА_1 та ПП
"Алкіона", ТОВ "Будбізнеспром-Т", ТОВ
"Снінвест" договорів були створені
податкові і видаткові накладні,
розрахунки, рахунки-фактури, акти
здачі-прийому виконаних робіт,
платіжні доручення тощо.

Між ФОП ОСОБА_1 та ПП "Алкіона" укладені
договір про надання послуг №189 від
03.12.2012р. у вигляді ремонту вантажних
автомобілів, технічного огляду та
підтримки та договір про довгострокові
поставки №121 від 24.12.2012р.

На виконання зазначених договорів
позивач отримав від ПП "Алкіона" в січні
2013 р. відповідні товари/послуги, що
підтверджується рахунком-фактурою №879
від 18.01.2013р., видатковою та податковою
накладними за №864 від 18.01.2013р.,
рахунком-фактурою №1036 від 23.01.2013р.,
видатковою накладною №1025 від 23.01.2013р.,
податковою накладною №1071 від 23.01.2013р.

Між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Будбізнеспром-Т"
укладений договір про надання послуг з
технічного обслуговування та ремонту
автомобілів №135 від 27.12.2012р.

На виконання зазначених договорів
позивач отримав від ТОВ
"Будбізнеспром-Т" в січні 2013 р.
відповідні товари/послуги, що
підтверджується рахунком №999 від
23.01.2013р., актом про здачу-прийняття
робіт №999 від 23.01.2013р., податковою
накладною №999 від 23.01.2013р., рахунком №1309
від 29.01.2013р., актом про здачу-прийняття
робіт №13098 від 29.01.2013р., податковою
накладною №1309 від 29.01.2013р.

Між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Снінвест"
укладений договір по сервісному
технічному обслуговуванню та ремонту
автотранспорту №352 від 08.02.2013р.

На виконання зазначених договорів
позивач отримав від ТОВ "Снінвест" в
лютому 2013 р. відповідні товари/послуги,
що підтверджується рахунком-фактурою
№78/2 від 11.02.2013р., актом виконаних робіт
№178 від 11.02.2013р., податковою накладною
№178 від 11.02.2013р., рахунком-фактурою №752/2
від 22.02.2013р., актом виконаних робіт №752
від 22.02.2013р., податковою накладною №752
від 22.02.2013р., рахунком-фактурою №1007/2 від
28.02.2013р., актом виконаних робіт №1007 від
28.02.2013р., податковою накладною №1007 від
28.02.2013р.

Дані документи в силу норм Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" є
первинними документами, що фіксують
факти здійснення господарських
операцій, та є підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій.

Згідно підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті
14 ПК України, витрати - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 ПК України не включаються до
складу витрат - витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної, вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 35
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку (пункт 198.3 статті 198 ПК України).

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК
України).

Відповідачем не досліджувались та не
відображені в акті перевірки умови
договорів, факт здійснення
господарських операцій між ФОП ОСОБА_1
та контрагентами за перевірюваний
період, мета придбання товарів/послуг,
обставини використання придбаних у
постачальників товарів/послуг у
господарській діяльності позивача.

Таким чином, за умови реального
здійснення господарської операції, яка
призвела до об'єктивної зміни складу
активів платника податків - покупця,
будь-які порушення постачальниками
товару у ланцюгу постачання
податкового законодавства чи правил
ведення господарської діяльності не
можуть бути підставою для позбавлення
покупця права на податковий кредит чи
бюджетне відшкодування.

Враховуючи викладене, акт перевірки не
містить об'єктивного викладення
обставин, які є підставою для
нарахування грошових зобов'язань,
позбавлення права на податковий кредит
або зменшення від'ємного значення
об'єкта оподаткування.

Отже, суд першої інстанції дійшов
правомірного висновку про те, що
відповідачем - суб'єктом владних
повноважень не доведено правомірність
оскаржуваних рішень, а, отже прийняте
податковим органом податкове
повідомлення-рішення є протиправним та
підлягає скасуванню.

За таких обставин, суд вважає, що
рішення суду першої інстанції
викладене достатньо повно,
обґрунтовано та мотивовано з
посиланням на конкретні пункти законів
України, які регулюють спірні
правовідносини, що свідчить про
відсутність підстав для його
скасування.

З огляду на встановлені судом
першої інстанції фактичні обставини
справи та обрану правову позицію, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 198, ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Дніпропетровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
О.О. Круговий