Справа № 2а-11244/10/1570
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/28694/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Кошіля В.В.

за участю: секретаря Титенко М.П.,

представника відповідача
Степаненка С.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13.03.2012 по
справі №2а-11244/10/1570 за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
Ізмаїльської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., пояснення представника
відповідача, перевіривши доводи
касаційної скарги щодо дотримання
правильності застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 04.03.2011
позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
Ізмаїльської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень - задоволено.
Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення від 07.07.2010
№, від 16.08.2010 №/0 та від 16.08.2010
№/1.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13.03.2012
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 04.03.2011
скасовано та прийнято нову постанову,
якою у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
апеляційної інстанції, фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 20.04.2012
звернулась з касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
який ухвалою від 26.04.2012 прийняв її до
свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 13.03.2012 та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права, зокрема, статті 6
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» в редакції від 28.06.1999
№746/99, пункту 6 постанови Кабінету
Міністрів України від 03.07.1998 №727 «Про
роз'яснення Указу Президента України
від 3 липня 1998 року №727».

Відповідно до приписів статті 55
Кодексу адміністративного судочинства
України здійснено заміну відповідача -
Ізмаїльської об'єднаної державної
податкової інспекції Одеської області
Державної податкової служби її
правонаступником - Ізмаїльською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів в Одеській області.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 у 2010 році була
платником єдиного податку за видом
діяльності здавання в оренду власного
нерухомого майна.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 23.07.2002 позивач є власником групи
інвентарних об'єктів овочевої бази,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, а
також відповідно до договору
купівлі-продажу земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
від 22.02.2010 позивач є власником
земельної ділянки загальною площею
0,7869га, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, що 22.07.2010 на адресу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 надійшло
податкове повідомлення Ізмаїльської
об'єднаної державної податкової
інспекції від 07.07.2010 №, яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання із сплати земельного
податку у розмірі 41761,64грн. за
користування земельною ділянкою,
розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами адміністративного
оскарження зазначеного податкового
повідомлення Ізмаїльською об'єднаною
державною податковою інспекцією
скаргу позивача залишено без
задоволення, а сума грошового
зобов'язання збільшена на 645,58 грн., у
зв'язку з чим було прийнято податкові
повідомлення від 16.08.2010 №/1 на суму
41761,64грн. та податкове повідомлення від
16.08.2010 № /0 на суму 645,58грн

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, виходив з того, що в
позивача був відсутній обов'язок
сплачувати земельний податок, оскільки
вона перебувала на спрощеній системі
оподаткування.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у позові, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що платник єдиного податку, який має
земельну ділянку у власності або в
постійному користуванні, за земельні
ділянки під будівлями або спорудами,
переданими іншим суб'єктам
господарювання, має сплачувати
земельний податок у порядку та за
ставками, визначеними Законом України
«Про плату за землю» на загальних
підставах..

Проте, з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна, з огляду на наступне.

Положеннями статті 1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»
передбачено, що спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується в тому числі для
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500000,00грн.

Згідно із абзацом 5 частини першої
статті 6 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний
податок, не є платником плати (податку)
за землю.

Відповідно до пункту 6 постанови
Кабінету Міністрів України від 16.03.2000 №
507 «Про роз'яснення Указу Президента
України від 03.07.1998 № 727/98» суб'єкт малого
підприємництва, який не є платником
податку за землю, звільняється від
сплати податку на землю лише за
земельні ділянки, які використовуються
ним для здійснення підприємницької
діяльності.

Як було встановлено судом першої
інстанції, у періоді, за який
позивачеві визначене податкове
зобов'язання з податку на землю,
позивач здійснював підприємницьку
діяльність зі здавання в оренду
належного йому на праві власності
нежитлового приміщення за адресою:
АДРЕСА_1.

Згідно із свідоцтвом про сплату
єдиного податку останнє видане
позивачеві, зокрема, на здійснення
такого виду підприємницької
діяльності як здавання в оренду
власного нерухомого майна, у тому числі
за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, ОСОБА_2, у періоді, що
перевірявся, не була зобов'язана
сплачувати податок за землю, оскільки
позивач перебувала на спрощеній
системі оподаткування та була
платником єдиного податку, а отже, на
неї поширювалися приписи Указу
Президента України від 03.07.1998 № 727/98 та
Постанови Кабінету Міністрів України
від 16.03.2000 №507 щодо звільнення від
сплати податку на землю саме за
земельні ділянки, які використовуються
платником єдиного податку для
здійснення підприємницької
діяльності.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що висновок суду першої
інстанції щодо наявності підстав для
задоволення позовних вимог та
скасування податкових повідомлень від
07.07.2010 №, від 16.08.2010 №/0 та від
16.08.2010 №/1 є правильним.

Оскільки апеляційний суд під час
розгляду справи неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело до ухвалення незаконного
судового рішення, а суд першої
інстанції вирішив спір з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, то зазначена обставина
відповідно до частини першої статті 226
Кодексу адміністративного судочинства
України є підставою для скасування
ухваленої у справі постанови
апеляційного суду та залишення в силі
постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 55, 210, 221, 223, 226, 230,
231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13.03.2012 по
справі №2а-11244/10/1570 скасувати, залишити
в силі постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 04.03.2011.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ В.В. Кошіль