Справа № 2а-2219/11/1270
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/39872/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

за участю секретаря судового
засідання: Горголь І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Старобільської міжрайонної державної
податкової інспекції в Луганській
області

на постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 05 квітня 2011
року

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14 червня 2011
року

у справі № 2а-2219/11/1270

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Старобільської міжрайонної
державної податкової інспекції в
Луганській області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 05 квітня
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14 червня 2011
року, позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП
ОСОБА_3; позивач) до Старобільської
міжрайонної державної податкової
інспекції в Луганській області (далі -
Старобільська МДПІ в Луганській
області; відповідач) задоволено
повністю. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 11
березня 2011 року. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь ФОП ОСОБА_3
судові витрати в розмірі 3,40 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями у справі, відповідач
оскаржив їх в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі,
Старобільська МДПІ в Луганській
області, посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 05 квітня 2011
року, ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14 червня 2011
року та направити справу на новий
розгляд.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а постановлені у справі
судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з таких
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
документальну планову перевірку ФОП
ОСОБА_3 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01 квітня 2009
року по 30 вересня 2010 року, за
результатами якої складено акт №
49/17- від 21 лютого 2011 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки Старобільською МДПІ в
Луганській області прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 11
березня 2011 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі 1
445 862,50 грн. (1 156 690,00 грн. - основний
платіж, 289 172,50 грн. -
штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
підприємцем підпунктів 7.2.4, 7.2.6
пункту 7.2, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону України від 03 квітня 1997 року №
168/97-ВР «Про податок на додану вартість»
(в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон №
168/97-ВР) у зв'язку з неправомірним
включенням до складу податкового
кредиту сум податку на додану на
підставі податкових накладних,
підписаних не посадовими особами
підприємств-контрагентів, а іншими
невстановленими особами, що
підтверджується висновками
почеркознавчих досліджень від 24 грудня
2010 року.

Задовольняючи позовні вимоги повністю,
суди попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР
визначено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Статтею 1 Закону України від 16 липня 1999
року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні» (далі
- Закон № 996-XIV) визначено, що первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
№ 996-XIV підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у
платника права на податковий кредит з
податку на додану вартість є факт
реального здійснення операцій з
придбання товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в
оподатковуваних операціях, а також
оформлення відповідних операцій
належним чином складеними первинними
документами, в тому числі податковими
накладними, які містять достовірні
відомості про їх обсяг та зміст.

Водночас певні недоліки податкових
накладних, зокрема, їх підписання
невстановленими особами, є свідченням
недобросовісності постачальників та, у
разі підтвердження дійсного виконання
відповідних господарських операцій, не
можуть слугувати підставою для
притягнення платника податку-покупця
до відповідальності.

При цьому судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що фактичне
виконання спірних поставок дизельного
палива підтверджується відповідними
первинними, розрахунковими та
платіжними документами що, зокрема,
податковим органом не заперечується,
як і не заперечується, що понесені ФОП
ОСОБА_3 витрати безпосередньо пов'язані
з його господарською діяльністю, а
розглядувані операції здійснені за
наявності розумних економічних причин
(ділової мети) та наміру одержати
економічний ефект.

Враховуючи викладене та з огляду на
принцип індивідуальної
відповідальності платника податку,
висновок судів про відсутність у
контролюючого органу в даному випадку
правових підстав для прийняття
оскаржуваного акту індивідуальної дії
слід визнати правильним.

За наведених обставин, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 05
квітня 2011 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14 червня 2011
року такими, що прийняті з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до їх
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Старобільської
міжрайонної державної податкової
інспекції в Луганській області
залишити без задоволення, а постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 05 квітня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14 червня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3 розділу
IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.