Справа № П/811/1291/14
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2014 рокусправа № П/811/1291/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Юхименка
О.В. Нагорної Л.М.

за участю секретаря: Лащенка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2014
року у справі № П/811/1291/14 за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
про Управління Укртрансінспекції у
Кіровоградській області скасування
постанови,- ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
по тексту - позивач) звернувся до
Кіровоградського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Укртрансінспекції у
Кіровоградській області (далі по
тексту - відповідач), в якому просив
скасувати постанову відповідача №027217
від 02.04.2014 року про застосування
адміністративно-господарського штрафу
в розмірі 1700,00 грн.

Ухвалою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 13 травня 2014
року відкрито провадження в
адміністративній справі №П/811/1291/14.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що відповідальність
за транспортним засобом вагових
параметрів повинне нести ТОВ
«Агрородина», а не позивач, як власник
транспортного засобу.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2014
року у справі № П/811/1291/14 у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.
(суддя -Дегтярьова С.В.)(а.с.31-32)

Постанова суду першої інстанції
обґрунтована тим, що договір оренди
транспортного засобу №1 від 02.12.2013 року
укладений в довільній формі та не
посвідчений нотаріально, а тому не
породжує правових наслідків та
відповідних їм правовідносин, що
свідчить про правомірність
оскаржуваної постанови.

Позивач - Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, не погодившись з
вищезазначеною постановою суду першої
інстанції у даній адміністративній
справі, подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2014
року у справі № П/811/1291/14 та
задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач зазначає, що вимоги,
визначені частиною 2 статті 799
Цивільного кодексу України не можуть
бути поширені на правочини, укладені за
участю фізичних осіб-підприємців,
оскільки Цивільним кодексом України
диференційовано правові статуси
фізичної особи, фізичної
особи-підприємця та юридичної особи.

05 грудня 2014 року на адресу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду за вх.№61255/14
надійшла заява позивача про розгляд
справи без участі його представника.

Позивач та відповідач про час і місце
розгляду справи повідомлялися у
встановленому порядку, своїх
представників для участі у її розгляді
не направили.

За таких обставин, колегія суддів
вважає можливим розглянути справу без
участі представників зазначених
сторін.

У судовому засіданні, перевіривши
доводи апеляційної скарги та матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, 02
грудня 2013 року між позивачем як
суб'єктом господарювання
(орендодавець) з однієї сторони та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Агрородина»
(орендар) з іншої сторони в простій
письмовій формі було укладено договір
оренди транспортного засобу №1, згідно
умов якого орендодавець надає, а
орендар приймає в строкове платне
користування вантажний автомобіль
марки «КАМАЗ», модель 5320, державний
номер НОМЕР_3. Термін оренди
транспортного засобу, відповідно до
даного договору, складає 2 роки з
моменту прийняття об'єкта, який
орендується. (а.с.12-13)

Згідно акту приймання-передачі від 02
грудня 2013 року, складеного на виконання
вищевказаного договору, орендодавець
належним чином передав, а орендар
прийняв транспортний засіб, визначений
умовами договору, свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу, а
також поліс обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів. (а.с.14)

У відповідності до акту №002020 про
перевищення транспортним засобом
нормативних вагових параметрів від 27
березня 2014 року, під час проведення
27.03.2014 року габаритно-вагового контролю
транспортного засобу марки «КАМАЗ»,
модель 5320, державний номер НОМЕР_3,
причіп марки «ГКБ», модель 8352,
реєстраційний номер НОМЕР_1, посадовою
особою відповідача виявлено
перевищення вагових обмежень. Водієм
вказаного транспортного засобу
зазначено ОСОБА_2. (а.с.8)

02 квітня 2014 року Управлінням
Укртрансінспекції у Кіровоградській
області по відношенню до позивача було
прийнято постанову про застосування
адміністративно-господарського штрафу
№027217 у розмірі 1700 гривень. В
обґрунтування прийнятої постанови
відповідач посилається на перевезення
вантажів вищевказаним транспортним
засобом з перевищенням вагових
обмежень, в результаті чого позивачем
допущено порушення вимог статті 48
Закону України «Про автомобільний
транспорт», а саме не оформлений
дозвіл, який дає право на рух
автомобільними дорогами України,
виданий компетентними, уповноваженими
органами, відповідальність за яке
передбачена частиною 1 абзацом 3 Закону
України «Про автомобільний транспорт».

У відповідності до частини 1 статті 759
Цивільного кодексу України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Частиною 1 статті 789 Цивільного кодексу
України встановлено, що предметом
договору найму транспортного засобу
можуть бути повітряні, морські, річкові
судна, а також наземні самохідні
транспортні засоби тощо.

Досліджуючи укладений між позивачем та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Агрородина» договір
найму транспортного засобу від 02
грудня 2013 року, суд першої інстанції
зазначив, що він є укладеним в
довільній формі та не посвідчений
нотаріально, а тому не породжує
правових наслідків.

Колегія суддів вважає вказаний
висновок суду першої інстанції
помилковим та таким, що суперечить
нормам матеріального права, виходячи з
наступного.

Згідно статті 799 Цивільного кодексу
України договір найму транспортного
засобу укладається у письмовій формі.
Договір найму транспортного засобу за
участю фізичної особи підлягає
нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 24 Цивільного
кодексу України людина як учасник
цивільних відносин вважається
фізичною особою.

Згідно статті 50 Цивільного кодексу
України право на здійснення
підприємницької діяльності, яку не
заборонено законом, має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю. Фізична
особа здійснює своє право на
підприємницьку діяльність за умови її
державної реєстрації в порядку,
встановленому законом.

Частиною 2 статті 50 Господарського
кодексу України встановлено, що
суб'єктами господарювання є громадяни
України, іноземці та особи без
громадянства, які здійснюють
господарську діяльність та
зареєстровані відповідно до закону як
підприємці.

Статтею 3 Господарського кодексу
України встановлено, що під
господарською діяльністю у цьому
Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність. Господарська діяльність,
що здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.
Господарська діяльність може
здійснюватись і без мети одержання
прибутку (некомерційна господарська
діяльність).

Суд апеляційної інстанції звертає
увагу на те, що відповідно до свідоцтва
платника єдиного податку серія Б №580097
від 18 жовтня 2012 року видом
господарської діяльності,
здійснюваної позивачем, зокрема є
надання в оренду
сільськогосподарських машин.

Колегія суддів вважає, що позивач,
зареєстрований як фізична
особа-підприємець у встановленому
порядку, укладаючи договір найму
транспортного засобу від 02 грудня 2013
року, діяв в межах власної
господарської діяльності як суб'єкт
господарювання, з огляду на що судом
першої інстанції помилково
застосовано до даних правовідносин у
сфері найму положення частини 2 статті
799 Цивільного кодексу України, якими
опосередковано відносини, які
виникають за участі фізичної особи у
розумінні статті 24 Цивільного кодексу
України. Контрагенти правомірно уклали
договір оренди транспортного засобу,
дотримавшись простої письмової форми
договору.

Крім того, відповідно до частини 1
статті 244-2 Кодексу адміністративного
судочинства України, рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

При винесенні рішення колегія суддів
приймає до уваги постанову Верховного
Суду України від 18 грудня 2012 року у
справі №3-66гс12, у якій колегія суддів
Верховного Суду України прийшла до
висновку про те, що договір оренди
транспортних засобів, укладений між
фізичними особами-підприємцями, є
правомочним і не потребує додаткового
нотаріального посвідчення, оскільки
дані суб'єкти здійснюють свою
діяльність з метою одержання прибутку
та зареєстровані відповідно до закону
як підприємці. Положення частини
другої статті 799 ЦК України не можуть
бути застосовані до даних спірних
правовідносин, оскільки поняття
фізичної особи-підприємця та юридичної
особи у цих правовідносинах є
однаковими.

У відповідності до статті 204 Цивільного
кодексу України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Відповідач по справі, як суб'єкт
владних повноважень, належних доказів
на підтвердження недійсності
укладеного позивачем договору оренди
транспортного засобу від 02 грудня 2013
року не надав, з огляду на що та
враховуючи досліджені матеріали
справи, колегія суддів виходить із
правомірності вказаного правочину.

Суд апеляційної інстанції також
звертає увагу на ту обставину, що
габаритно-ваговий контроль
транспортного засобу марки «КАМАЗ»,
модель 5320, державний номер НОМЕР_3,
водієм якого, відповідно до складеного
акту від 27 березня 2014 року, був ОСОБА_2,
перебуваючий у трудових відносинах із
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Агрородина» (а.с.11),
було здійснено в період дії договору
оренди транспортного засобу від 02
грудня 2013 року.

Згідно статті 1 Закону України «Про
автомобільний транспорт»
автомобільним перевізником є фізична
або юридична особа, яка здійснює на
комерційній основі чи за власний кошт
перевезення пасажирів чи (та) вантажів
транспортними засобами. Автомобільним
самозайнятим перевізником є фізична
особа - суб'єкт господарювання, яка
здійснює на комерційній основі чи за
власний кошт перевезення пасажирів на
таксі без застосування праці найманих
водіїв.

Відповідно до статті 60 Закону України
«Про автомобільний транспорт» за
порушення законодавства про
автомобільний транспорт до
автомобільних перевізників
застосовуються
адміністративно-господарські штрафи
за, зокрема, надання послуг з
перевезень пасажирів та вантажів без
оформлення документів, перелік яких
визначений статтями 39 та 48 цього
Закону, - штраф у розмірі ста
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Частиною 1 статті 238 Господарського
кодексу України встановлено, що за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до суб'єктів
господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Згідно частини 1 статті 241
Господарського кодексу України
адміністративно-господарським штрафом
є це грошова сума, що сплачується
суб'єктом господарювання до
відповідного бюджету у разі порушення
ним встановлених правил здійснення
господарської діяльності.

Частиною 1 статті 800 Цивільного кодексу
України наймач самостійно здійснює
використання транспортного засобу у
своїй діяльності і має право без згоди
наймодавця укладати від свого імені
договори перевезення, а також інші
договори відповідно до призначення
транспортного засобу.

Відповідно до частини 1 статті 773
Цивільного кодексу України наймач
зобов'язаний користуватися річчю
відповідно до її призначення та умов
договору.

Матеріали справи містять лист
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрородина» вих.№36
від 29 серпня 2014 року, згідно якого 27
березня 2014 року на автомобілі КАМАЗ,
номерний знак НОМЕР_2, здійснювалось
перевезення ячменю від ТОВ «Зерно Дім»
до ТОВ «Тис-Зерно».

Виходячи з викладеного, позивач в
період проведення габаритно-вагового
контролю та винесення оскаржуваного
рішення суб'єктом владних повноважень
не здійснював перевезення пасажирів
або вантажів на договірних умовах та не
мав статусу автомобільного
перевізника, а лише надав власний
транспортний засіб юридичній особі у
платне користування відповідно до умов
договору оренди від 02 грудня 2013 року,
який використовувався останньою у
господарській діяльності.

У відповідності до статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно пункту 8 частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України визначено, що справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевірять чи прийняті (вчинені) вони
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія).

З урахуванням вказаних положень
правових норм та зазначених обставин
справи, колегія суддів приходить до
висновку про те, що оскільки обов'язок
щодо дотримання встановлених
законодавчих правил та норм при
експлуатації за цільовим призначенням
орендованого транспортного засобу
покладається на наймача, оскаржувана
постанова відповідача є протиправною
та такою, що прийнята до особи, яка не
вчиняла вказаного відповідачем
порушення законодавства. Відповідачем
не доведено правомірність прийнятого
рішення у встановленому порядку.

Згідно статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним,
тобто ухваленим відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що суд
першої інстанції під час розгляду
даної справи порушив норми
матеріального права, неповно та
одностороннє дослідив обставини, які
мають суттєве значення для вирішення
справи і тому постанову суду першої
інстанції від 28 травня 2014 року у даній
адміністративній справі необхідно
скасувати та задовольнити заявлені
позовні вимоги.

Керуючись ч.3.ст.160, 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2014
року у справі № П/811/1291/14 - скасувати.

Позов - задовольнити.

Скасувати постанову Управління
Укртрансінспекції у Кіровоградській
області №027217 від 02 квітня 2014 року про
застосування
адміністративно-господарського штрафу
в розмірі 1700,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків
передбачених Кодексом
адміністративного судочинства
України, а в разі складання рішення в
повному обсязі відповідно до ст. 160
зазначеного кодексу - з дня складання
рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено - 11 грудня 2014
року.

Головуючий:
В.В. Мельник

Суддя:
О.В. Юхименко

Суддя:
Л.М. Нагорна