Справа № 2а-8183/11/1370
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року
Справа № 8013/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Галицькому районі м. Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
28.07.2014 року у справі за позовом
Державної податкової інспекції у
Галицькому районі м. Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області до ОСОБА_1 про стягнення
податку з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів, -

В С Т А Н О
В И В:

Державна податкова інспекція у
Галицькому районі м. Львова звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому
просить суд стягнути з відповідача
податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів в розмірі 15036 грн.

На підставі ст. 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) суд першої
інстанції допустив заміну позивача у
справі Державної податкової інспекції
у Галицькому районі м. Львова його
правонаступником Державною податковою
інспекцією у Галицькому районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області.

Львівський окружний адміністративний
суд постановою від 28.07.2014 року в
задоволенні позову відмовив.

Постанову суду першої інстанції
оскаржив Позивач, подавши на неї
апеляційну скаргу.

Відповідач зазначає, що не
погоджується з висновком суду першої
інстанції та вважає, що постанова
підлягає скасуванню із винесенням
нової про відмову в позові.

Звертає увагу на те, що позивачем не був
сплачений податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів.

Просить скасувати постанову суду
першої інстанції та винести нову про
задоволення позову.

Справа розглядалася в порядку
письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем 07.10.2009 року проведено
першу реєстрацію автомобіля марки
MERCEDES-BENZ VITO 110CDI, № кузова НОМЕР_1, 2001 року
випуску.

При здійсненні державної реєстрації
даного автомобіля відповідач не
сплатив податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів листами
Контрольно-ревізійного управління у
Львівській області від 30.11.2010 року №
08-15/840 та ДПІ у Галицькому районі м.
Львова від 15.06.2011 року № 8969/19-036.

Згідно з розрахунком суми податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів
при першій реєстрації транспортного
засобу відповідачем, який наведено у
позовній заяві, сума податку, що
підлягала сплаті при першій реєстрації
відповідачем транспортного засобу
марки MERCEDES-BENZ VITO 110CDI, № кузова НОМЕР_1,
2001 року випуску, об'єм двигуна 2148 см куб.
становить 15036 грн.

Отже саме така сума податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних механізмів підлягала
сплаті при першій реєстрації
відповідачем вказаного автомобіля.

Відповідачем не подано до суду
належних і допустимих доказів того, що
він сплатив суму податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів у
розмірі 15036 грн.

Принципи побудови системи
оподаткування в Україні, податки і
збори (обов'язкові платежі) до бюджетів
та до державних цільових фондів, а
також права, обов'язки та
відповідальність платників
визначається Законом України «Про
систему оподаткування» від 25.06.1991 року
№ 1251-ХІІ.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону під
податком і збором (обов'язковим
платежем) до бюджетів та до державних
цільових фондів слід розуміти
обов'язковий внесок до бюджету
відповідного рівня або державного
цільового фонду, здійснюваний
платниками у порядку і на умовах, що
визначаються законами України про
оподаткування.

Пункт 3 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про
систему оподаткування» від 25.06.1991 року
№ 1251-ХІІ встановлює обов'язок платника
податків і зборів сплачувати належні
суми податків і зборів (обов'язкових
платежів) у встановлені законами
терміни. Відповідно до ч. 4 цієї статті,
обов'язок фізичної особи щодо сплати
податків і зборів припиняється із
сплатою податку і збору або його
скасуванням, а також у разі смерті
платника.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 14 Закону України
«Про систему оподаткування» від 25.06.1991
року № 1251-ХІІ, податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів належить
до загальнодержавних податків.

Податок з власників транспортних
засобів, самохідних машин і механізмів,
порядок його обчислення і сплати
встановлюються Законом України «Про
податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів» від 11.12.1991 року № 1963-ХІІ
(надалі Закон від 11.12.1991 року № 1963-ХІІ).

Стаття 1 Закону від 11.12.1991 року № 1963-ХІІ
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин) передбачає, що
платниками податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів є
підприємства, установи та організації,
які є юридичними особами, іноземні
юридичні особи, а також громадяни
України, іноземні громадяни та особи
без громадянства, які здійснюють першу
реєстрацію в Україні, реєстрацію,
перереєстрацію транспортних засобів
та/або мають зареєстровані в Україні
згідно з чинним законодавством власні
транспортні засоби, які відповідно до
ст. 2 цього Закону є об'єктами
оподаткування.

Згідно з положенням ст. 5 Закону від
11.12.1991 року № 1963-ХІІ податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів
сплачується фізичними особами перед
проведенням першої реєстрації в
Україні, реєстрацією, перереєстрацією
транспортних засобів, а також перед
технічним оглядом транспортних
засобів щорічно або один раз за два
роки, але не пізніше першого півріччя
року, в якому провадиться технічний
огляд. При цьому, фізичні особи -
платники податку зобов'язані
пред'являти органам, що здійснюють
першу реєстрацію в Україні, реєстрацію,
перереєстрацію, зняття з обліку або
технічний огляд транспортних засобів,
квитанції або платіжні доручення про
сплату податку за попередній (у разі
здійснення сплати) та за поточний роки,
а платники, звільнені від сплати цього
податку, - відповідний документ, що дає
право на користування цими пільгами.

Частиною 1 ст. 7 Закону від 11.12.1991 року №
1963-ХІІ передбачено, що у разі
приховування (заниження) об'єктів
оподаткування з власників
транспортних засобів стягуються сума
несплаченого податку, а також пеня або
штраф у порядку, передбаченому законом.

Виходячи з положень пп. 1.2, 1.3 ст. 1 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин) податковим
зобов'язанням визнається зобов'язання
платника податків сплати до бюджетів
або державних цільових фондів
відповідну суму коштів у порядку та у
строки, визначені цим Законом або
іншими законами України. Податкове
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгоджене платником податків або
узгоджене в адміністративному чи
судовому порядку, але не сплачене у
встановлений строк, а також пеня,
нарахована на суму такого податкового
зобов'язання, визнається податковим
боргом.

Податкове зобов'язання зі сплати
податку з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів визнається податковим
боргом у разі несплати особою
вказаного податку у встановлені
законом строки без застосування
порядку узгодження сум такого
податкового зобов'язання.

Оскільки, як встановлено судом першої
інстанції, сума податкового
зобов'язання відповідача із сплати
податку з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів у сумі 15036 грн. у встановлені
строки до бюджету не сплачена, вона
визнається сумою податкового боргу.

Суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про
безпідставність позовних вимог,
поклавши в основу такого свого рішення
вирок Шевченківського районного суду
м. Львова від 01.07.2013 року у справі № 1-233/11
по обвинуваченню ОСОБА_3 по ст..ст. 364 ч. 3
та 365 ч. 1 КК України, оскільки з наявного
в справі витягу з вироку не вбачається,
що сума податку, яка мала бути сплачена
відповідачем у даній справі, дійсно
була сплачена.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є обґрунтованими та дають підстави для
її задоволення.

З огляду на викладене, постанова суду
першої інстанції не відповідає
обставинам справи, наявним в ній
доказам, прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову.

Керуючись ст.. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Держаквної
податкової інспекції у Галицькому
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області
задовольнити, постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
28.07.2014 року у справі № 2а-8183/11/1370 -
скасувати.

Винести нову постанову, якою позов
Державної податкової інспекції у
Галицькому районі м. Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області до ОСОБА_1 про стягнення
податку з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів в
розмірі 15036 (п'ятнадцять тисяч тридцять
шість) грн..

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.С.
Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська