Справа № 754/15806/14-а
Суддя: Петріщева І. В.
Дата ухвалення: 2014-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/736/14
ПОСТАНОВА

Іменем України

05.12.2014
м. Київ

Деснянський районний суд міста
Києва у складі: головуючого судді
Петріщевої І.В., при секретарі судового
засідання Борисовій Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Годовицько-Басівської
сільської ради Пустомитівського
району Львівської області про визнання
незаконною дію органу місцевого
самоврядування - відмову у погодженні
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки та зобов'язання
повторно розглянути звернення щодо
погодження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
зазначеним адміністративним позовом у
порядку адміністративного судочинства
до Годовицько-Басівської сільської
ради Пустомитівського району
Львівської області, в якому, з
урахуванням уточнення позовних вимог,
просить визнати незаконною дію органу
місцевого самоврядування -
Годовицько-Басівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області, а саме: відмову у погодженні
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, згоду на відведення
якої надано рішеннями
Годовицько-Басівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області №1152 від 30.09.2010 року, №54 від
18.02.2011 року та №406 від 25.09.2012 року, з
підстав, викладених у листі №234 від 18
серпня 2014 року та зобов'язати
Годовицько-Басівську сільську раду
повторно розглянути звернення щодо
погодження проекту землеустрою щодо
відведення вказаної земельної ділянки.

У судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримала, просила
позов задовольнити у повному обсязі, з
підстав, наведених у позові.

У судове засідання відповідач не
з'явився, звернувшись до суду з заявою
про розгляд справи за його відсутності,
в якій просить суд у задоволенні
адміністративного позову відмовити з
підстав, викладених у листі №234 від 18
серпня 2014 року.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення, судом
встановлені такі факти та відповідні
їм правовідносини.

Судом встановлено, що, як
убачається з адміністративного позову,
у липні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
Годовицько - Басівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області з клопотанням про погодження
меж місця розташування земельної
ділянки, згідно Акту погодження меж
земельної ділянки, що є частиною
Проекту землеустрою щодо ведення
земельної ділянки наданої їй для
ведення індивідуального садівництва,
згідно з рішенням сільської ради № 1152
від 30 вересня 2010 та №54 від 18 лютого 2011
року.

Листом вих. № 234 від 18 серпня 2014
року Годовицько - Басівська сільська
рада Пустомитівського району
Львівської області відмовила позивачу
у погоджені проекту землеустрою,
враховуючи те, що на земельних ділянках
для ведення садівництва згідно
законодавства можливе зведення
необхідних будинків, господарських
споруд тощо, та непредставлення
містобудівної документації, на
підставі якої в подальшому і повинен
розроблятись проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
ведення індивідуального садівництва,
в межах населеного пункта, поряд із
кварталом житлової забудови (а.с. 5-6).

Рішенням 28 сесії 5 Демократичного
скликання Годовицько-Басівської
сільської ради Пустомитівського
району Львівської області №1152 від 30
вересня 2010 року вирішено дати дозвіл
ОСОБА_1 на виготовлення проекту
відведення земельної ділянки (яка
межує з присадибною ділянкою) для
ведення садівництва та передачі у
приватну власність орієнтовною площею
0,1000 га в с. Годовиця за рахунок земель
сільської ради та після погодження
відповідних служб представити проект
на затвердження Годовицько-Басівської
сільської ради (а.с. 15).

Рішенням 6 сесії 6 Демократичного
скликання Годовицько-Басівської
сільської ради Пустомитівського
району Львівської області №54 від 18
лютого 2011 року вирішено: 1) Внести зміни
до рішення сесії №1152 від 30 вересня 2010
року та уточнити площу земельної
ділянки в с. Годовиця для ведення
садівництва гр. ОСОБА_1, орієнтовною з
площі 0,1000 га на площу 0,1100 га.; 2) ОСОБА_1
звернутися у відділ містобудування та
архітектури Пустомитівської РДА для
внесення змін у технічну документацію
(а.с. 16).

Рішенням 20 сесії 6 Демократичного
скликання Годовицько-Басівської
сільської ради Пустомитівського
району Львівської області №406 від 25
вересня 2012 року вирішено: 1) Внести
зміни до рішення сесії №1152 від 30.09.2010
року та №54 від 18 лютого 2011 року,
доповнити словосполученням
"індивідуального садівництва"; 2) ОСОБА_1
звернутися у відділ містобудування та
архітектури Пустомитівської РДА для
внесення змін у технічну документацію
(а.с. 17).

Разом з тим, доказів звернення
ОСОБА_1 у відділ містобудування та
архітектури Пустомитівської РДА для
внесення відповідних змін у технічну
документацію позивачем суду не надано.

Проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки гр.
ОСОБА_1 01.06. для ведення садівництва,
земельна ділянка, яка розташована на
території с. Годовиця
Годовицько-Басівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області, кадастровий номер земельної
ділянки :02:002:, м. Пустомити, 2014
року, виконано Державним
підприємством "Центр Державного
земельного кадастру" Пустомитівського
районного виробничого відділу
Державного агентства Земельних
ресурсів України без урахування
доповнення "індивідуального" (а.с. 8 - 26).

Проте, за змістом цього проекту
судом встановлено, що акт
здачі-прийняття виконаних робіт із
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення цієї земельної ділянки, 2014
року, не підписано, оскільки він не
містить дати його підписання та
підпису з боку замовника ОСОБА_1; Акт
прийомки-прийняття межових знаків на
зберігання, 2014 року, також не містить
дати його підписання, підпису з боку
ОСОБА_1; Акт встановлення та узгодження
меж земельної ділянки гр. ОСОБА_1, яка
проживає в АДРЕСА_1, також не містить
дати його підписання та підписів з боку
всіх суміжних землекористувачів;
експлікації угідь не погоджені; копія
листа №97 від 16 червня 2014 року "Про
обмеження у використанні земельної
ділянки", не містить підпису начальника
відділу Управління земельних ресурсів
Державного підприємства "Центр
Державного земельного кадастру"
Львівської регіональної філії, на
підтвердження того, що земельна
ділянка, яка передається у власність
гр. ОСОБА_1 для ведення садівництва,
площею 0,1100 га., яка розташована на
території с. Годовиця
Годовицько-Басівської сільської ради
Пустомитівського району, обмежень у
використанні за згаданим цільовим
призначенням немає (а.с. 8 - 26).

Доказів звернення ОСОБА_1 до
Годовицько-Басівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області з клопотанням про погодження
меж місця розташування земельної
ділянки, згідно Акту погодження меж
земельної ділянки, що є частиною
Проекту землеустрою щодо ведення
земельної ділянки, позивачем суду не
надано.

Відповідно до статті 13
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування здійснюють від імені
Українського народу права власника в
межах, визначених Конституцією. Кожний
громадянин має право користуватися
природними об'єктами права власності
народу відповідно до закону.
Відповідно до статті 14 Конституції
України право власності на землю
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

З урахуванням визначеного
статтею 8 Конституції України принципу
верховенства права та встановлених
статтею 2 Закону України "Про
судоустрій України" завдань суду як
державної правозахисної інституції
суд, здійснюючи правосуддя у сфері
земельних правовідносин, покликаний
забезпечити захист гарантованих
Конституцією України та законами
України прав і свобод громадянина,
інтересів юридичних осіб, суспільства
і держави.

Згідно ч. 1 ст. 116 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону.

Згідно ч. 2 ст. 116 Земельного
кодексу України набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Згідно ч. 3 ст. 116 Земельного
кодексу України безоплатна передача
земельних ділянок у власність громадян
провадиться у разі: а) приватизації
земельних ділянок, які перебувають у
користуванні громадян; б) одержання
земельних ділянок внаслідок
приватизації державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій; в) одержання
земельних ділянок із земель державної
і комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 116 Земельного
кодексу України передача земельних
ділянок безоплатно у власність
громадян у межах норм, визначених цим
Кодексом, провадиться один раз по
кожному виду використання.

Згідно ч. 7 ст. 118 Земельного
кодексу України проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
суб'єктами господарювання, що є
виконавцями робіт із землеустрою
згідно із законом, у строки, що
обумовлюються угодою сторін.

Згідно ч. 8 ст. 118 Земельного
кодексу України проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
погоджується в порядку, встановленому
статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 186-1 Земельного
кодексу України проект землеустрою
щодо відведення земельних ділянок усіх
категорій та форм власності підлягає
обов'язковому погодженню з
територіальним органом центрального
органу виконавчої влади, що здійснює
реалізацію державної політики у сфері
земельних відносин.

Згідно ч. 2 ст. 186-1 Земельного
кодексу України проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки у
межах населеного пункту або земельної
ділянки за межами населеного пункту, на
якій розташовано об'єкт будівництва
або планується розташування такого
об'єкта, подається також на погодження
до структурних підрозділів районних,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій у сфері
містобудування та архітектури, а якщо
місто не входить до території певного
району, - до виконавчого органу міської
ради у сфері містобудування та
архітектури, а в разі, якщо такий орган
не утворений, - до органу виконавчої
влади Автономної Республіки Крим з
питань містобудування та архітектури
чи структурного підрозділу обласної
державної адміністрації з питань
містобудування та архітектури.

Згідно ч. 4 ст. 186-1 Земельного
кодексу України розробник подає на
погодження до органу, визначеного в
частині першій цієї статті, за місцем
розташування земельної ділянки
оригінал проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки, а до
органів, зазначених у частинах другій і
третій цієї статті, - завірені ним копії
проекту.

Разом з тим, докази подання ОСОБА_1
на погодження до органу, визначеного в
частині першій цієї статті, за місцем
розташування земельної ділянки
оригіналу проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки, а до
органів, зазначених у частинах другій і
третій цієї статті, - завірені ним копії
проекту відсутні.

Навпаки, як зазначає позивач у
позові, вона звернулась до відповідача
з клопотанням про погодження меж місця
розташування земельної ділянки, згідно
Акту погодження меж земельної ділянки,
що є частиною Проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки наданої
їй для ведення індивідуального
садівництва, а не з погодженим проектом
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, в порядку, встановленому
статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 186-1 Земельного
кодексу України органи, зазначені в
частинах першій - третій цієї статті,
зобов'язані протягом десяти робочих
днів з дня одержання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або копії такого проекту
безоплатно надати або надіслати
рекомендованим листом з повідомленням
розробнику свої висновки про його
погодження або про відмову в такому
погодженні з обов'язковим посиланням
на закони та прийняті відповідно до них
нормативно-правові акти, що регулюють
відносини у відповідній сфері.

Суд вважає, що враховуючи
встановлені судом вищенаведені
обставини змісту проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки гр.
ОСОБА_1 для ведення садівництва та його
виконання, за відсутністю одержання
відповідачем від позивача проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або копії такого проекту, орган
місцевого самоврядування не був
зобов'язаний його погоджувати,
оскільки будь-які докази одержання
Годовицько-Басівською сільскою радою
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки або копії такого
проекту позивачем не надані.

Згідно ч. 6 ст. 186-1 Земельного
кодексу України підставою для відмови
у погодженні проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки може бути
лише невідповідність його положень
вимогам законів та прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, документації із землеустрою або
містобудівній документації.

Згідно ч. 7 ст. 186-1 Земельного
кодексу України органам, зазначеним у
частинах першій - третій цієї статті,
при погодженні проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
забороняється вимагати:

додаткові матеріали та документи,
не включені до проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
відповідно до статті 50 Закону України
"Про землеустрій";

надання погодження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки будь-якими іншими органами
виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування, підприємствами,
установами та організаціями;

проведення будь-яких обстежень,
експертиз та робіт.

Кожен орган здійснює розгляд та
погодження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
самостійно та незалежно від погодження
проекту іншими органами, зазначеними у
частинах першій - третій цієї статті, у
визначений законом строк.

Згідно ч. 9 ст. 118 Земельного
кодексу України відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, у двотижневий строк з
дня отримання погодженого проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки (а в разі необхідності
здійснення обов'язкової державної
експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи) приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність.

Порядок надання земельних
ділянок державної або комунальної
власності встановлений ст. 123
Земельного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 123 Земельного
кодексу України надання земельних
ділянок державної або комунальної
власності у користування здійснюється
Верховною Радою Автономної Республіки
Крим, Радою міністрів Автономної
Республіки Крим, органами виконавчої
влади або органами місцевого
самоврядування.

Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у разі:

надання земельної ділянки із
зміною її цільового призначення;

формування нової земельної
ділянки (крім поділу та об'єднання).

Надання у користування земельної
ділянки, зареєстрованої в Державному
земельному кадастрі відповідно до
Закону України "Про Державний
земельний кадастр", право власності на
яку зареєстровано у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, без
зміни її меж та цільового призначення
здійснюється без складення
документації із землеустрою.

Надання у користування земельної
ділянки в інших випадках здійснюється
на підставі технічної документації із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості). У такому разі розроблення
такої документації здійснюється на
підставі дозволу, наданого Верховною
Радою Автономної Республіки Крим,
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування,
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, крім випадків,
коли особа, зацікавлена в одержанні
земельної ділянки у користування,
набуває право замовити розроблення
такої документації без надання такого
дозволу.

Згідно ч. 3 ст. 123 Земельного
кодексу України умови і строки
розроблення проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок
визначаються договором, укладеним
замовником з виконавцем цих робіт
відповідно до типового договору.
Типовий договір на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки затверджується Кабінетом
Міністрів України.

Згідно ч. 4 ст. 123 Земельного
кодексу України проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
погоджується в порядку, встановленому
статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно ч. 6 ст. 123 Земельного
кодексу України відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування у двотижневий строк з
дня отримання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки, а в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи, приймає рішення про
надання земельної ділянки у
користування.

Згідно ч. 10 ст. 123 Земельного
кодексу України рішенням про надання
земельної ділянки у користування за
проектом землеустрою щодо її
відведення здійснюються:

затвердження проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки;

вилучення земельних ділянок у
землекористувачів із затвердженням
умов вилучення земельних ділянок (у
разі необхідності);

надання земельної ділянки особі у
користування з визначенням умов її
використання і затвердженням умов
надання, у тому числі (у разі
необхідності) вимог щодо відшкодування
втрат сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва.

Згідно ч. 13 ст. 123 Земельного
кодексу України підставою відмови у
затвердженні проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки може бути
лише його невідповідність вимогам
законів та прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів.

Згідно ч. 14 ст. 123 Земельного
кодексу України відмова органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування у наданні земельної
ділянки у користування або залишення
клопотання без розгляду можуть бути
оскаржені до суду.

Посилання позивача на ст. 22
Земельного кодексу України, як на
підстави, що обґрунтовують позовні
вимоги, суд вважає безпідставним,
виходячи з такого.

Згідно ч. 1 ст. 22 Земельного
кодексу України землями
сільськогосподарського призначення
визнаються землі, надані для
виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей.

Згідно ч. 2 ст. 22 Земельного
кодексу України до земель
сільськогосподарського призначення
належать: а) сільськогосподарські
угіддя (рілля, багаторічні насадження,
сіножаті, пасовища та перелоги); б)
несільськогосподарські угіддя
(господарські шляхи і прогони,
полезахисні лісові смуги та інші
захисні насадження, крім тих, що
віднесені до земель
лісогосподарського призначення, землі
під господарськими будівлями і
дворами, землі під інфраструктурою
оптових ринків сільськогосподарської
продукції, землі тимчасової
консервації тощо).

Згідно ч. 3 ст. 22 Земельного
кодексу України землі
сільськогосподарського призначення
передаються у власність та надаються у
користування: а) громадянам - для
ведення особистого селянського
господарства, садівництва,
городництва, сінокосіння та випасання
худоби, ведення товарного
сільськогосподарського виробництва; б)
сільськогосподарським підприємствам -
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва; в)
сільськогосподарським
науково-дослідним установам та
навчальним закладам, сільським
професійно-технічним училищам та
загальноосвітнім школам - для
дослідних і навчальних цілей,
пропаганди передового досвіду ведення
сільського господарства; г)
несільськогосподарським
підприємствам, установам та
організаціям, релігійним організаціям
і об'єднанням громадян - для ведення
підсобного сільського господарства; ґ)
оптовим ринкам сільськогосподарської
продукції - для розміщення власної
інфраструктури.

Згідно ч. 5 ст. 20 Земельного
кодексу України види використання
земельної ділянки в межах певної
категорії земель (крім земель
сільськогосподарського призначення та
земель оборони) визначаються її
власником або користувачем самостійно
в межах вимог, встановлених законом до
використання земель цієї категорії, з
урахуванням містобудівної
документації та документації із
землеустрою.

Земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
використовуються їх власниками або
користувачами виключно в межах вимог
щодо користування землями певного виду
використання, встановлених статтями 31,
33-37 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 35 Земельного
кодексу України громадяни України із
земель державної і комунальної
власності мають право набувати
безоплатно у власність або на умовах
оренди земельні ділянки для ведення
індивідуального або колективного
садівництва.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Земельного
кодексу України земельні ділянки,
призначені для садівництва, можуть
використовуватись для закладання
багаторічних плодових насаджень,
вирощування сільськогосподарських
культур, а також для зведення
необхідних будинків, господарських
споруд тощо.

Суд бере до уваги підстави
викладені відповідачем у листі №234 від
18 серпня 2014 року, у якості
обґрунтування заперечень на позовні
вимоги, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» генеральний
план населеного пункту - містобудівна
документація, що визначає принципові
вирішення розвитку, планування,
забудови та іншого використання
території населеного пункту.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону
генеральний план населеного пункту є
основним видом містобудівної
документації на місцевому рівні,
призначеної для обґрунтування
довгострокової стратегії планування
та забудови території населеного
пункту.

На підставі затвердженого
генерального плану населеного пункту
розробляється план
земельно-господарського устрою, який
після його затвердження стає
невід'ємною частиною генерального
плану.

Послідовність виконання робіт з
розроблення генерального плану
населеного пункту та документації із
землеустрою визначається будівельними
нормами, державними стандартами і
правилами та завданням на розроблення
(внесення змін, оновлення)
містобудівної документації, яке
складається і затверджується її
замовником за погодженням з
розробником.

У складі генерального плану
населеного пункту може розроблятися
план зонування території цього
населеного пункту. План зонування
території може розроблятися і як
окрема містобудівна документація
після затвердження генерального плану.

Крім цього, відповідно до ст. 173
Земельного кодексу України межа
району, села, селища, міста, району у
місті - це умовна замкнена лінія на
поверхні землі, що відокремлює
територію району, села, селища, міста,
району у місті від інших територій.

Межі району, села, селища, міста,
району у місті встановлюються і
змінюються за проектами землеустрою
щодо встановлення (зміни) меж
адміністративно-територіальних
одиниць.

Проекти землеустрою щодо зміни
меж населених пунктів розробляються з
урахуванням генеральних планів
населених пунктів.

Включення земельних ділянок у
межі району, села, селища, міста, району
у місті не тягне за собою припинення
права власності і права користування
цими ділянками, крім земельних ділянок,
визначених частиною четвертою цієї
статті.

Землі та земельні ділянки
державної власності, включені в межі
населеного пункту (крім земель, які не
можуть передаватися у комунальну
власність), переходять у власність
територіальної громади. Рішення про
встановлення меж населеного пункту та
витяги з Державного земельного
кадастру про межу відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці та про відповідні земельні
ділянки, право власності на які
переходить до територіальної громади,
є підставою для державної реєстрації
права комунальної власності на такі
земельні ділянки.

За інформацією Головного
управління з питань Євро 2012
містобудування та будівництва
Львівської обласної державної
адміністрації від 01.10.2012 року №16-1365
відповідно до Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
територія населеного пункту
призначена для містобудівних потреб,
(об'єктів будівництва). Надання
земельних ділянок на цій території
здійснюється на підставі детального
плану території, який розробляється
відповідно до затвердженого
генерального плану населеного пункту.
Надання земельних ділянок для
садівництва здійснюється за межами
населеного пункту на підставі схеми
планування території району. Проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки розробляється та погоджується
у порядку відповідно до Земельного
Кодексу України.

Як вбачається з матеріалів
справи, Годовицько-Басівською
сільською радою розробляється
містобудівна документація -
генеральний план сіл Годовиця та
Басівка, в якій відсутні земельні
ділянки для індивідуального
садівництва, що підтверджується копією
листа вих.№234 від 18 серпня 2014 року.

Як вбачається з матеріалів
справи, межі села Годовиця в натурі на
місцевості не винесені, робота з даного
приводу не ведеться у повному обсязі,
основною причиною чого, є відсутність
бюджетного фінансування на виконання
вказаних робіт, посадовими особами
Годовицько-Басівської сільської ради
при формуванні проектів бюджетів,
заходи щодо спрямування коштів на
виконання робіт для винесення в натурі
меж населеного пункту, не вживалися,
відповідні клопотання про надання
дотацій не скеровувались, що
підтверджується копією подання
прокурора Пустомитівського району
№50-251 вих.14 від 28.01.2014 року.

Частиною 3 статті 24 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» передбачено, що у разі
відсутності плану зонування або
детального плану території,
затвердженого відповідно до вимог
цього Закону, передача (надання)
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності у власність
чи користування фізичним та юридичним
особам для містобудівних потреб
забороняється.

Крім того, відповідно до ст. 50
Закону України "Про землеустрій»
визначено, що проектом землеустрою
встановлюються перелік обмежень у
використанні земельних ділянок.

До адміністративних судів можуть
бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод (стаття 2,
пункт 1 частини 1 статті 17 КАС України).

Із наведених норм випливає, що
позивач на власний розсуд визначає, чи
порушені його права рішеннями, дією або
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень.

Проте, ці рішення, дія або
бездіяльність повинні бути такими, які
породжують, змінюють або припиняють
права та обов'язки у сфері
публічно-правових відносин.

Основною правовою формою
діяльності суб'єкта владних
повноважень вважається правовий акт
управління (рішення). За своєю суттю
правовий акт управління - це
державно-владне волевиявлення, що
містить управлінське рішення із
приписом, адресованим іншим суб'єктам
права.

Суд вважає, що лист
Годовицько-Басівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області №234 від 18 серпня 2014 року не
породжує та не змінює права та
обов'язки позивача.

Виходячи з наведеного, суд вважає,
що дії органу місцевого
самоврядування, за відсутністю
одержання ним проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або копії
такого проекту, не порушують права чи
інтереси особи, не впливають на її
суб'єктивні права та обов'язки, а відтак
підстави для задоволення позовних
вимог відсутні.

Таким чином, вимоги про визнання
незаконною дії органу місцевого
самоврядування - Годовицько-Басівської
сільської ради Пустомитівського
району Львівської області, а саме:
відмову у погодженні проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, згоду на відведення якої
надано рішеннями
Годовицько-Басівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області №1152 від 30 вересня 2010 року, №54
від 18 лютого 2011 року та №406 від 25
вересня 2012 року, з підстав, викладених у
листі №234 від 18 серпня 2014 року та
зобов'язання Годовицько-Басівської
сільської ради повторно розглянути
звернення щодо погодження проекту
землеустрою щодо відведення вказаної
земельної ділянки, які полягають у
викладені в листі відповідних
висновків і фактів, з якими не
погоджується позивач, не підлягають
задоволенню.

Відповідно до частини другої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Статтею 17 Кодексу компетенція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
з здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій, а саме на публічно-правові
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Системний аналіз наведених норм
закону дає підстави для висновку, що
фізична чи юридична особа може
оскаржити до адміністративного суду
будь-які рішення, дії чи бездіяльність
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження, шляхом
подання адміністративного позову з
вимогами, перелік яких міститься у
частині четвертій статті 105 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Оскільки такий перелік не є
вичерпним, особа може обрати й інші
вимоги на захист своїх прав, свобод чи
інтересів у сфері публічно - правових
відносин, але, виходячи із закону, яким
визначається порядок реалізації прав
та свобод у сфері публічно-правових
відносин, враховуючи компетенцію
адміністративних судів (ст. 17 Кодексу),
а також повноваження суду при
вирішенні справи (ст. 162 Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 2 ст. 5 КАС України
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
чинного закону, а саме чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду та вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 КАС
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Разом з тим, позивачем суду не
надано жодних належних та допустимих
доказів у доведення обставин, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, не здобуто
таких доказів і в ході судового
засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Повно та всебічно з'ясувавши
обставини справи, перевіривши їх
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні, оцінивши ці докази,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги не ґрунтуються на вимогах
закону, обставини, на які посилається
позивач, як на підстави своїх вимог, не
доведені з його боку, не підтверджені
певними засобами доказування,
будь-яких доказів незаконності дій
відповідача, викладених у листі №234 від
18 серпня 2014 року позивач не надав, а
відтак, позовна заява ОСОБА_1 є
безпідставною, необґрунтованою, тому
не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1-16, 69-71, 158-164, 171-2, 293
КАС України, на підставі ст.ст. 8, 13, 14, 19
Конституції України, ст.ст. 20, 22, 35, 116, 118,
123, 173, 186-1 Земельного кодексу України,
ст.ст. 1, 17, 24 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності»,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їхні права, свободи,
інтереси чи обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
постанови суду першої інстанції
повністю або частково, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Петріщева І.В