Справа № 817/3275/14
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3275/14

03 грудня 2014 року м. РівнеРівненський
окружний адміністративний суд у складі
судді Кравчук Т.О., при секретарі
судового засідання Рибачок С.С. за
участю:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача:
Шоломицького В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області провизнання
дій протиправними, зобов'язання
вчинити певні дії, визнання
протиправною та скасування податкової
вимоги ВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного
адміністративного суду звернувся
Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області про визнання
протиправними дій відповідача щодо
невизнання податковою звітністю
уточнюючого розрахунку податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок за
червень 2011 року, зобов'язання
відповідача прийняти уточнюючий
розрахунок податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за червень 2011 року, яким
зменшено суму податку на додану
вартість до сплати в бюджет на 219850,00
грн. в якості податкової декларації,
визнання протиправною та скасування
податкової вимоги від 02.09.2014 року №3507-25
про сплату суми боргу по податку на
додану вартість у сумі 52898,95 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що виявивши помилку при
складанні податкової декларації з
податку на додану вартість за червень
2011 року, що виявилось у завищенні
податкових зобов'язань, позивач подав
до Державної податкової інспекції у м.
Рівному уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку і
виправленням самостійно виявлених
помилок за червень 2011 року. На
підтвердження прийняття даного
уточнюючого розрахунку позивачем було
отримано від контролюючого органу
квитанцію №2, яка підтверджує
прийняття уточнюючого розрахунку
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок 31.10.2013 року за реєстраційним
№. Однак, 17.09.2014 року позивачем
було отримано податкову вимогу від
02.09.2014 року №3507-25 про сплату суми боргу
по податку на додану вартість у розмірі
52898,95 грн., який утворився, за
визначенням відповідача, внаслідок не
сплати податкового зобов'язання по
терміну 30.08.2014 року у розмірі різниці
між задекларованою сумою податкового
зобов'язання у поданій податковій
декларації за липень 2014 року та сумою
переплати по картці особового рахунку
платника. Таким чином, поданий
позивачем уточнюючий розрахунок не був
визнаний податковим органом як
податкова звітність, про що, як
стверджує позивач, його не було
повідомлено у встановленому порядку.
Між тим, відмовляючи у визнанні
поданого позивачем уточнюючого
розрахунку податкових зобов'язань по
податку на додану вартість за червень
2011 року відповідач спирався на
положення статті 50 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI, згідно з
якими позивач зобов'язаний був
самостійно визначити суму штрафу у
розмірі трьох відсотків від суми
недоплати та подати відповідні додатки
до податкової декларації, що містять
інформацію щодо уточнених показників.
Вважаючи такі дії та висновки
податкового органу протиправними,
позивач просить суд зобов'язати
відповідача прийняти поданий
уточнюючий розрахунок та скасувати
оспорювану вимогу.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позовній заяві,
додатково пояснив суду, що подання до
податкового органу уточнюючого
розрахунку у разі самостійного
виявлення помилок при розрахунку суми
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість у податковій
декларації, а саме встановлення
завищення податкового зобов'язання, не
тягне за собою застосування положення
статті 50 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року №2755-VI щодо нарахування
штрафу, оскільки наразі відсутня сума
недоплати податкового зобов'язання, а у
поданому уточнюючому розрахунку
позивач у такий спосіб занизив
визначену ним самостійно суму
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість у поданій податковій
декларації за червень 2011 року
внаслідок збільшення суми податкового
кредиту. Тому, позовні вимоги про
визнання дій податкового органу щодо
невизнання податковою звітністю
поданого позивачем уточнюючого
розрахунку податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок з таких підстав та зобов'язання
податкового органу прийняти вказаний
уточнюючий розрахунок та скасувати
оспорювану податкову вимогу є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Відповідач позову не визнав, подав суду
письмові заперечення, у яких вважає
позовні вимоги необґрунтованими та
безпідставними. Покликаючись на
«Порядок заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість», затверджений Наказом
Міністерства фінансів України 25.11.2011
року №1492, відповідно до якого
податкове зобов'язання, самостійно
визначене платником податку,
вважається узгодженим з дня подання
декларації до органу державної
податкової служби, в якому перебуває на
обліку платник податку і не може бути
оскаржене платником в
адміністративному або судовому
порядку. Обгрунтовуючи заперечення
проти позовних вимог відповідач
стверджує про порушення позивачем
визначеного пунктом 50.1 статті 50
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI порядку дій у разі
встановлення факту завищення
податкових зобов'язань, визначених у
податковій декларації, та наполягає, що
у даному випадку позивач зобов'язаний
був нарахувати самостійно суму штрафу
та подати податковому органу
відповідні додатки до декларації із
уточненими показниками. Таким чином,
відповідач стверджує, що податковим
органом правомірно не визнано
Уточнюючий розрахунок №,
відповідно до рядка №25 якого позивачем
самостійно зменшено суму податку на
додану вартість до сплати в бюджет на
219850,00 грн., яка підлягає нарахуванню та
сплаті за підсумками поточного
звітного (податкового) періоду. З таких
підстав відповідач просив суд
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

У ході судового розгляду представник
відповідача проти позову заперечував з
підстав, зазначених у письмових
запереченнях, просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_3 зареєстрований фізичною
особою-підприємцем з 28.09.2010 року, як
платник податків перебуває на обліку в
Державній податковій інспекції у
м.Рівному та є платником податку на
додану вартість (свідоцтво НОМЕР_1).

30.10.2013 року позивачем було подано до
Державної податкової інспекції у
м.Рівному уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за червень 2011 року, про що 31.10.2013
року отримано квитанцію №2.

17.09.2014 року позивач отримав податкову
вимогу від 02.09.2014 року №3507-25 про сплату
суми боргу по податку на додану
вартість у сумі 52898,95 грн.

Оскільки позивачу не були відомі
підстави виникнення визначеної у
податковій вимозі суми боргу, а у
судовому засіданні представник
відповідача не надав суду доказів про
направлення позивачу відповідних
повідомлень, позивач звернувся до
податкового органу за роз'ясненням.

Згідно наданої позивачу копії листа
Державної податкової інспекції у місті
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області за
№7947/10/17-16-17-03-13 від 04.11.2013 року,
уточнюючий розрахунок податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок за
червень 2011 року, в якому зменшено суму
податку на додану вартість до сплати в
бюджет на 219850 грн. має статус «не
визнано як податкова декларація» у
зв'язку з тим, що позивачем порушено
умови пункту 50.1 статті 50 Податкового
кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року, а
саме: «платник податків, який до
початку його перевірки контролюючим
органом самостійно виявляє факт
заниження податкового зобов'язання
минулих податкових періодів,
зобов'язаний:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок
і сплатити суму недоплати та штраф у
розмірі трьох відсотків від такої суми
до подання такого уточнюючого
розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у
складі декларації з цього податку, що
подається за податковий період,
наступний за періодом, у якому виявлено
факт заниження податкового
зобов'язання, збільшену на суму штрафу
у розмірі п'яти відсотків від такої
суми, з відповідним збільшенням
загальної суми грошового зобов'язання
з цього податку».

Крім того, як вбачається з листа
Державної податкової інспекції у місті
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області за
№19196/17-16-25-10 від 08.10.2014 року сума
заборгованості по податку на додану
вартість у розмірі 52898,95 грн. за
податкової вимогою від 02.09.2014 року
№3507-25 виникла в результаті несплати
задекларованої суми зобов'язань з
податку на додану вартість по терміну
сплати 30.08.2014 року та становить різницю
між задекларованою позивачем сумою по
декларації за липень 2014 року у розмірі
220347,00 грн. та сумою переплати по картці
особового рахунка у розмірі 167448,05 грн.,
у зв'язку з чим позивачу була
сформована податкова вимога №3507-25 на
суму податного боргу.

Не погоджуючись з рішенням податкового
органу щодо невизнання поданого
уточнюючого розрахунку податкових
зобов'язань податковою звітністю,
позивач оскаржив відповідні дії
податкового органу та спірну вимогу до
суду.

Надаючи правової оцінки відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

В силу статті 16 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI платник
податків зобов'язаний вести в
установленому порядку облік доходів і
витрат, складати звітність, що
стосується обчислення і сплати
податків та зборів; подавати до
контролюючих органів у порядку,
встановленому податковим та митним
законодавством, декларації, звітність
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків та
зборів; сплачувати податки та збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи.

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податковою
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI
податкова декларація, розрахунок (далі
податкова декларація) - документ, що
подається платником податків (у тому
числі відокремленим підрозділом у
випадках, визначених цим Кодексом)
контролюючому органу у строки,
встановлені законом, на підставі якого
здійснюється нарахування та/або сплата
податкового зобов'язання, чи документ,
що свідчить про суми доходу,
нарахованого (виплаченого) на користь
платників податків - фізичних осіб,
суми утриманого та/або сплаченого
податку.

Пунктом 48.1 статті 48 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI
передбачено, що податкова декларація
складається за формою, затвердженою в
порядку, визначеному положеннями
пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та
чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна
містити необхідні обов'язкові
реквізити і відповідати нормам та
змісту відповідних податку та збору.

Відповідно до пункту 48.2 статті 48
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI обов'язкові реквізити - це
інформація, яку повинна містити форми
податкової декларації та за
відсутності якої документ втрачає
визначений цим Кодексом статус із
настанням передбачених законом
юридичних наслідків.

Згідно з пунктом 48.3 статті 48
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI податкова декларація
повинна містити такі обов'язкові
реквізити:

- тип документа (звітний,
уточнюючий, звітний новий);

- звітний (податковий) період, за
який подається податкова декларація;

- звітний (податковий) період, що
уточнюється (для уточнюючого
розрахунку);

- повне найменування (прізвище,
ім'я, по батькові) платника податків
згідно з реєстраційними документами;

- код платника податків згідно з
Єдиним державним реєстром підприємств
та організацій України або податковий
номер;

- реєстраційний номер облікової
картки платника податків або серію та
номер паспорта (для фізичних осіб, які
через свої релігійні переконання
відмовляються від прийняття
реєстраційного номера облікової
картки платника податків та повідомили
про це відповідний контролюючий орган
і мають відмітку у паспорті);

- місцезнаходження (місце
проживання) платника податків;

- найменування контролюючого
органу, до якого подасться звітність;

- дата подання звіту (або дата
заповнення - залежно від форми);

- ініціали, прізвища та
реєстраційні номери облікових карток
або інші відомості, визначені в абзаці
сьомому цього пункту, посадових осіб
платника податків;

- підписи платника податку -
фізичної особи та/або посадових осіб
платника податку, визначених цим
Кодексом, засвідчені печаткою платника
податку (за наявності).

Пунктом 48.7 статті 48 Податкового
кодексу від 02.12.2010 року №2755-VI визначено,
що податкова звітність, складена з
порушенням норм цієї статті, не
вважається податковою декларацією,
крім випадків, встановлених пунктом 46.4
статті 46 цього Кодексу.

Так, відповідно до пункту 49.8 статті 49
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI прийняття податкової
декларації є обов'язком контролюю чого
органу. Під час прийняття податкової
декларації уповноважена посадова
особа контролюючого органу, в якому
перебуває на обліку платник податків,
зобов'язана перевірити наявність та
достовірність заповнення всіх
обов'язкових реквізитів, передбачених
пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього
Кодексу. Інші показники, зазначені в
податковій декларації платника
податків, до її прийняття перевірці не
підлягають.

За умови дотримання платником податків
вимог цієї статті посадова особа
контролюючого органу, в якому
перебуває на обліку платник податків,
зобов'язана зареєструвати податкову
декларацію платника датою її
фактичного отримання контролюючим
органом (пункт 49.9 статті 49 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI).

Згідно інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України за
№1503/12/13-12 від 15.06.2012 року процедура
прийняття податкової декларації
полягає у вчиненні посадовою особою
органу державної податкової служби
фактичних дій із: 1) перевірки наявності
та достовірності заповнення
обов'язкових реквізитів, передбачених
пунктами 48.3 та 48.4 Податкового кодексу
України; 2) реєстрації податкової
декларації у день її отримання органом
державної податкової служби.

У відповідності до пункту 49.10 статті 49
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI відмова посадової особи
контролюючого органу прийняти
податкову декларацію з будь-яких
причин, не визначених цією статтею, у
тому числі висунення будь-яких не
визначених цією статтею передумов щодо
такого прийняття (включаючи зміну
показників такої податкової
декларації, зменшення або скасування
від'ємного значення об'єктів
оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо)
забороняється.

З наведених норм Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI
вбачається, що податковий орган
зобов'язаний прийняти податкову
декларацію без попередньої перевірки
зазначених у ній показників та може не
визнати податкову звітність як
податкову декларацію виключно з
підстав заповнення її всупереч
правилам, зазначеним у пункті 48.3 статті
48 Податкового кодексу України від
02.12.2010 року №2755-VI.

Як передбачено пунктом 50.1. статті 50
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI у разі, якщо у майбутніх
податкових періодах (з урахуванням
строків давності, визначених статтею 102
цього Кодексу) платник податків
самостійно (у тому числі за
результатами електронної перевірки)
виявляє помилки, що містяться у раніше
поданій ним податковій декларації
(крім обмежень, визначених цією
статтею), він зобов'язаний надіслати
уточнюючий розрахунок до такої
податкової декларації за формою
чинного на час подання уточнюючого
розрахунку.

Платник податків має право не подавати
такий розрахунок, якщо відповідні
уточнені показники зазначаються ним у
складі податкової декларації за
будь-який наступний податковий період,
протягом якого такі помилки були
самостійно (у тому числі за
результатами електронної перевірки)
виявлені.

Платник податків, який самостійно (у
тому числі за результатами електронної
перевірки) виявляє факт заниження
податкового зобов'язання минулих
податкових періодів, зобов'язаний, за
винятком випадків, установлених
пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок
і сплатити суму недоплати та штраф у
розмірі трьох відсотків від такої суми
до подання такого уточнюючого
розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у
складі декларації з цього податку, що
подається за податковий період,
наступний за періодом, у якому виявлено
факт заниження податкового
зобов'язання, збільшену на суму штрафу
у розмірі п'яти відсотків від такої
суми, з відповідним збільшенням
загальної суми грошового зобов'язання
з цього податку.

Аналіз норм статті 49 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI у
системному взаємозв'язку з положеннями
статті 50 цього Кодексу дозволяє дійти
висновку, що подання платником
уточнюючого розрахунку податкових
зобов'язань у разі самостійного
виявлення помилок у розрахунку
податкових зобов'язань у податковій
декларації за минулий податковий
період, що виявилось у завищенні суми
податкового зобов'язання, є правом
платника податку, якому кореспондує
обов'язок податкового органу прийняти
поданий уточнюючий розрахунок при
умові наявності та достовірності
заповнення всіх обов'язкових
реквізитів, передбачених пунктами 48.3
та 48.4 статті 48 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI.

Як встановлено у ході судового
розгляду, у відповідача відсутні
будь-які зауваження щодо порядку
заповнення поданого позивачем
уточнюючого розрахунку №.

Враховуючи те, що позивачем було
встановлено факт завищення податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість за червень 2011 року, 30.10.2013 року
позивачем було подано уточнюючий
розрахунок податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за червень 2011 року за №, в
якому зменшено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 219850 грн.

Оскільки позивачем було самостійно
виявлено факт саме завищення
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість за червень 2011 року, суд
зазначає, що твердження відповідача
про обов'язок нарахування штрафу за
таких обставин є помилковим, оскільки
відсутня сума недоплати податку в
бюджет.

Крім того, у судовому засіданні
представник відповідача на зміг надати
відповідь суду яких саме додатків до
податкової декларації не подав позивач
разом з уточнюючим розрахунком 30.10.2013
року, про що покликався відповідач у
письмових запереченнях на позовну
заяву, поданих суду, що підтверджує
недоведеність тверджень відповідача з
цього приводу.

Таким чином, з огляду на те, що
позивачем було виявлено факт завищення
податкового зобов'язання, за
відсутності підстав для відмови
податкового органу у прийнятті
вказаного уточнюючого розрахунку,
передбачених статтею 49 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, а
саме, відсутності заповнення
обов'язкових реквізитів уточнюючого
розрахунку, дії відповідача щодо
невизнання податковою звітністю
уточнюючого розрахунку податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок за
червень 2011 року за № від 30.10.2013
року, є протиправними.

Обираючи належний та достатній спосіб
захисту порушеного права позивача,
спрямованого на відновлення права
платника, виходячи зі змісту норми 49.9
статті 49 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року №2755-VI та враховуючи
дотримання позивачем умов статті 49
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI, у тому числі в частині
заповнення визначених статтею 48
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI реквізитів, відповідач
зобов'язаний прийняти уточнюючий
розрахунок податкових зобов'язань з
податку на додану вартість позивача у
зв'язку з виправленням самостійно
виявлених помилок за червень 2011 року за
№ датою його фактичного
отримання відповідачем - 31.10.2013 року, що
підтверджується копією квитанції №2 в
матеріалах справи. При цьому, суд
зазначає, що вказані повноваження
органу контролю не відносяться до
дискреційних повноважень суб'єкта
владних повноважень, оскільки подання
платником податку належним чином
заповненої податкової декларації
(розрахунку) не передбачає
альтернативних варіантів рішень (дій)
податкового органу, що передбачає
прийняття на власний адміністративний
розсуд владно-управлінського рішення
за даним фактом, а тільки викликає
зустрічний обов'язок зареєструвати
подану податкову декларацію
(розрахунок) податковою звітністю.

Враховуючи те, що оспорювана податкова
вимога від 02.09.2014 року №3507-25 сформована
за неіснуючим боргом, оскільки
внаслідок подання позивачем
уточнюючого розрахунку податкових
зобов'язань по податку на додану
вартість за червень 2011 року збільшено
суму податкового кредиту на 219850,00 грн.,
що мало наслідком зменшення суми
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість за червень 2011 року на
219850,00 грн., включаючи суму у 52898,95 грн.
(сума за спірною податковою вимогою),
оспорювана податкова вимога від 02.09.2014
року №3507-25 підлягає скасуванню.

За наведених обставин суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими, тому позов підлягає
задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Разом з тим, відповідно до пункту 10
частини 1 статті 5 Закону України від
08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір»
громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи звільняються від сплати
судового збору.

Оскільки позивач визнаний
постраждалим внаслідок Чорнобильської
катастрофи (категорія 1) та звільнений
від сплати судового збору, судові
витрати не підлягають присудженню
позивачу, як не понесені ним.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 -
163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області щодо невизнання
податковою звітністю уточнюючого
розрахунку податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за червень 2011 року, поданого
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3.

Зобов'язати Державну податкову
інспекцію у м. Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області прийняти в якості податкової
декларації уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за червень 2011 року Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, яким зменшено
суму податку на додану вартість до
сплати в бюджет на 219850,00 грн.

Визнати протиправною та скасувати
податкову вимогу Державної податкової
інспекції у м. Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області від 02.09.2014 року №3507-25 про сплату
суми боргу по податку на додану
вартість у сумі 52898,95 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через Рівненський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її проголошення, а в разі
проголошення лише вступної та
резолютивної частини постанови або
прийняття постанови у письмовому
провадженні, - протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови.

Суддя Кравчук
Т.О.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 08 грудня 2014 року.