Справа № 2а-8588/12/1370
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року
Справа №
876/950/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого судді
Большакової О.О.,

суддів
Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання
Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Львові Державної податкової служби на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2012 року в адміністративній справі за
позовом Державного підприємства
«Львіввугілля» в особі відокремленого
підрозділу «Шахта «Великомостівська»
до Спеціалізованої ДПІ по роботі з
великими платниками податків у м.
Львові Державної податкової служби про
скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство «Львіввугілля»в
особі відокремленого підрозділу
«Шахта «Великомостівська» (далі - ДП
«Львівугілля») звернулося до
Львівського окружного
адміністративного суду з позовами до
Спеціалізованої ДПІ по роботі з
великими платниками податків у м.
Львові про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень №/4175 від 12.06.2012
року, яким збільшено грошове
зобов'язання по податку на додану
вартість в сумі 42610,44 грн. (основний
платіж - 30 257,96 грн., штрафна (фінансова)
санкція - 12 352,48 грн.), №/4177 від
12.06.2012 року, яким збільшено суму
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток в
розмірі 68289,82 грн..

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 22.10.2012 року
об'єднано для спільного розгляду та
вирішення адміністративні справи за
№2а-8589/12/1370 та за №2а-8588/12/1370.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2012 року позов задоволено, визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Спеціалізованої
ДПІ по роботі з великими платниками
податків у м. Львові №/4175 та
№/4177 від 12 червня 2012 року.

Із таким судовим рішенням не
погодилася Спеціалізована державна
податкова інспекція по роботі з
великими платниками податків у м.
Львові Державної податкової служби,
подавши апеляційну скаргу, в якій
зазначила про порушення судом норм
матеріального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи. Обгрунтовуючи свою незгоду із
судовим рішенням, апелянт зазначив, що
перевіркою встановлено нереальність
укладених між позивачем з ТОВ «Ліга-
Груп» та ТзОВ «Медео-Захід». Тому ці
договори відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 203,
ч.ч. 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України
є нікчемними і в силу ст. 216 Цивільного
кодексу України не створюють юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з їх
недійсністю. Оскільки реального
придбання товарів не відбулося, мало
місце порушення позивачем п.п. 14.1.181 п.
14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст.
188, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.4, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено суму
податкового кредиту: в травні 2011 року
на суму 2485,00 грн., в червні 2011 року на
суму 3072,00 грн., у вересні 2011 року на суму
2655,00 грн., у жовтні 2011 року на суму 22 045,96
грн.; п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 137.1 ст. 137, п.
138.2, п. 138.4 ст. 138, п. 139.1 ст. 139, п. 140.2 ст. 140
Податкового кодексу України, внаслідок
чого завищено суму витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування за ІІ квартал 2011 року на
суму 27 785,00 грн., за ІІ-ІІІ квартали 2011
року - на суму 13 275,00 грн., за ІІ-ІV
квартали 2011 року - на суму 27 229,82 грн. та
згідно з п. 140.2 ст. 140 Податкового
кодексу України підлягають
коригуванню у відповідному звітному
періоді (зменшенню від'ємного значення
відповідного податкового періоду).
Апелянт вказав, що до перевірки не
надано підтверджуючих документів на
транспортування товару, сертифікати
якості та відповідності, акти
приймання товару по кількості та
якості, належним чином складені
документи по оприбуткуванню на склад.
Тому апелянт вважає, що підстав для
задоволення позову немає.

У зв'язку з проведенням реорганізації
відповідача було здійснено заміну на
Спеціалізовану державну податкову
інспекцію з обслуговування великих
платників у м. Львові Міжрегіонального
головного управління Міндоходів.

У судовому засіданні представник
апелянта Несторак Х.І. підтримала
апеляційну скаргу та зазначила, що
судове рішення підлягає скасуванню,
оскільки прийнято з порушенням норм
матеріального права, а викладені в
ньому висновки не відповідють
фактичним обставинам справи.

Державне підприємство «Львіввугілля»
подало до суду заперечення на
апеляційну скаргу, де вказало, що
договори між ним та ТОВ «Ліга- Груп»,
ТзОВ «Медео-Захід» реально були
виконані, що підтверджено наявними в
матеріалах справи первинними
документами, судом ці договори не були
визнані недійсними, а тому
донарахування податків є незаконним.

Представник позивача Гоц П.П. у
судовому засіданні заперечив щодо
задоволення апеляційної скарги та
пояснив, що судове рішення є законним
та обгрунтованим, доводи апеляційної
скарги не заслуговують на увагу, а тому
просив відхилити її.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, розглянувши
матеріали справи та апеляційної
скарги, в межах викладених в ній
доводів, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що Спеціалізованою
державною податковою інспекцією по
роботі з великими платниками податків
у м. Львові ДПС проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ДП
«Львіввугілля» з питань повноти
декларування, нарахування та
своєчасності сплати в бюджет податків
і обов'язкових платежів під час
здійснення господарських операцій з
ТОВ «Ліга-Груп» за період жовтень 2011
року та ТзОВ «Медео-Захід» за травень,
червень, вересень та жовтень 2011 року.

За результатами перевірки складено акт
№173/08-20/32323256 від 23.05.2012 року, яким
встановлено порушення вимог:

- п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1
ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.4, п.
198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в
результаті чого завищена сума
податкового кредиту: в травні 2011 року
на суму 2485,00 грн., в червні 2011 року на
суму 3072,00 грн., у вересні 2011 року на суму
2655,00 грн., у жовтні 2011 року на суму 22 045,96
грн.;

- п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 137.1 ст. 137, п. 138.2, п.
138.4 ст. 138, п. 139.1 ст. 139, п. 140.2 ст. 140
Податкового кодексу України, внаслідок
чого завищено суму витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування за ІІ квартал 2011 року на
суму 27785 грн., за ІІ-ІІІ квартали 2011 року
- на суму 13 275 грн., за ІІ-ІV квартали 2011
року - на суму 27 229,82 грн. та згідно з п.
140.2 ст. 140 підлягають коригуванню у
відповідному звітному періоді
(зменшенню від'ємного значення
відповідного податкового періоду).

12 червня 2012 року СДПІ ВПП у м. Львові
прийняла податкові
повідомлення-рішення /4175, яким
збільшено грошове зобов'язання по
податку на додану вартість в сумі 42610,44
грн. (основний платіж - 30 257,96 грн.,
штрафна (фінансова) санкція - 12 352,48 грн.),
№/4177, яким збільшено суму
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток в
розмірі 68289,82 грн..

Позивач оскаржив ці рішення в
адміністративному порядку.

16 липня 2012 року ДП «Львіввугілля»
отримано рішення Державної податкової
служби у Львівській області про
результати розгляду первинної скарги,
яким скасовано податкове
повідомлення-рішення від 12.06.2012 року
№/4175 в частині 1 грн. застосування
штрафних (фінансових) санкцій по
податку на додану вартість, а в іншій
частині - залишено без змін. Також
залишено без змін податкове
повідомлення-рішення №/4177.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції про незаконність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень з таких підстав.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

За змістом пункту 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України
визначено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Із наведених законодавчих положень
випливає, що обов'язковою умовою
виникнення у платника права на
податковий кредит є реальне здійснення
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг) з метою використання у
господарській діяльності, а також
оформлення зазначених операцій
необхідними документами первинного
обліку.

Задовольняючи позов про скасування
податкового повідомлення-рішення про
донарахування податку на додану
вартість, суд першої інстанції виходив
із того, що фінансово-господарські
операції між позивачем та його
контрагентами підтверджені належними
доказами, що містяться в матеріалах
справи, при цьому встановив наступні
обставини, що підтверджуються
матеріалами справи.

ДП «Львіввугілля» уклало договір з ТОВ
«Ліга-Груп» щодо придбання
товарно-матеріальних цінностей від
09.09.2011 року, згідно умов якого
постачальник ТОВ «Ліга-Груп»
зобов'язується поставити та встановити
(проінсталювати) на території покупця
ДП «Львіввугілля» спеціалізований
«Комплект студійного обладнання «CBT.VID»
для організації нарад (конференцій) на
базі «Polycom» та «СВТ»., а ДП
«Львіввугілля» взяло на себе
зобов'язання оплатити вартість цього
обладння з урахуванням його
встановлення в сумі 99600 гривень (т. 1 а.с.
51-54).

На підтвердження виконання умов даного
договору позивачем надано податкову
накладну від 05.10.2011 року №1 на суму 99600
грн. в тому числі 16600 грн. ПДВ, акт
прийому-передачі обладнання від 19.10.2011
року, акт прийому-передачі наданих
послуг від 19.10.11 року, акт
приймання-передачі (внутрішнього
переміщення) основних засобів від
30.10.2011 року, інвентарну картку обліку
основних засобів, наказ від 30.10.2011 року
№7/105-1 «Про введення в експлуатацію
основних засобів, необоротних
матеріальних активів, нематеріальних
активів» (т. 1 а.с. 55-61), а також в
матеріалах справи наявна копія журналу
видачі довіреностей, в якому
зафіксовано видача довіреності на
отримання комплекту обладнання від ТОВ
«Ліга груп».

Твердження відповідача про
відсутність документів, які
посвідчували б якість товару
(сертифікати якості та відповідності)
спростовуються пунктом 7.1. Договору від
09.09.2011 р. № 9/15 у якому вказано, що якість
інсталяційних робіт та функціональна
наповненість Комплексу повинна
відповідати вимогам технічного
завдання. А технічне завдання (додаток 2
договору т. 1 а.с. 55) було встановлено і
виконано. Зауважень до якості товару і
виконаних робіт немає. Сама
відсутність сертифікату якості на
товар не може слугувати підставою для
визнання договору безтоварними або
нікчемним.

Слід зазначити, що апелянтом не надано
належних доказів того, що керівник ТзОВ
«Ліга-Груп» Мельниченко К.О. заперечує
свої підписи на накладних та інших
документах, оформлених на виконання
договору з ДП «Львіввугілля». Також не
проведено почеркознавчої експертизи
на предмет дослідження підписів від
імені ТзОВ «Ліга-Групу договорах та
інших документів від імені цього
підприємства.

Факт оплати позивачем вартості
комплекту студійного обладнання,
придбаного у ТОВ «Ліга груп»
зафіксовано в акті перевірки (т. 1 а.с. 17
зворот), де зазначено, що розрахунки
проведено у безготівковій формі і
платіжним дорученням № 4710 від 5 жовтня
2011 року перераховано на розрахунковий
рахунок продавця 99600 гривень.

Господарські операції з
купівлі-продажу товару у ТзОВ «Медео -
Захід» здійснювалися відповідно до
укладених ДП «Львіввугілля» договорів
(в особі відокремлених підрозділів):

- від 19.05.2011 р. № 78-10 в особі ВП «Шахта
«Межирічанська» (нігрол, олива);

- від 14.06.2011 р. № 140 в особі ВП «Шахта
«Великомостівська» (нігрол, олива,
металеві вироби, інше);

- від 23.08.2011 р. № 30-143 в особі ВП «Шахта
«Степова» (запчастини, металеві вироби,
рукава високого тиску, канат).

На виконання умов договору від 19.05.2011 р.
№ 78-10, 31 травня 2011 р. було поставлено
нігрол 200л. в кількості однієї шт.
(бочки), оливу 1-40 в кількості 200 літрів,
оливу Т-1500 в кількості 600 літрів, що
підтверджується видатковою накладною
№ РН-0310502 від 31.05.2011 р. і податковою
накладною № 58 від 31.05.2011 р.

Даний товар було прийнято та
оприбутковано на склад відокремленого
підрозділу, підтвердженням цього є
картка складського обліку матеріалів
(типова міжвідомча форма №17).

Товар було передано на дільниці шахти
«Межирічанська» для виробничих потреб
згідно поданих заявок, що
підтверджується Лімітними картами №27,
43, 30, 26, за червень 2011 р.

На виконання умов договору від 14.06.2011 р.
№ 140 було здійснено поставки: 14.06.2011 р.
болт 20*80 в кількості 5 кг, костиль
залізничний 16x16x165 в кількості 300 кг,
гайка М20 в кількості 30 кг, що
підтверджується видатковою накладною
№ РН 0140601 від 14.06.2011 р. і податковою
накладною № 25 від 14.06.2011 р.; 15.06.2011 р.
нігрол 180 л одна шт. (бочка), олива 1-40 А в
кількості 400 л, що підтверджується
видатковою накладною № РН 0150606 від
15.06.2011 р. і податковою накладною № 31 від
15.06.2011 р.; 29.09.2011 р. костиль залізничний
16x16x165, болт в асортименті, гайка в
асортименті в кількості 332 кг,
електроди в кількості 5 упаковок,
кнопка управління КУ 92 в кількості 1 шт.,
що підтверджується видатковою
накладною № РН 0290906 від 29.09.2011 р. і
податковою накладною № 129 від 29.09.2011 р.;
олива 1-40 А в кількості 360 кг, що
підтверджується видатковою накладною
№ РН 0290905 від 29.09.2011 р. і податковою
накладною № 130 від 29.09.2011 р.

Вищевказаний товар був оприбуткований
згідно прибуткових ордерів від 15.06.2011 р.
№ 51, від 20.06.2011 р. № 64, від 30.09.2011 р. №№
98,99. Згодом завідувач матеріального
складу Брезицька Л.Л. рознесла весь
товар до карток складського обліку №№
1129, 1180, 1181, 1432, 1489, 1492, які долучені до
матеріалів справи.

Паливо-мастильні матеріали і металеві
вироби та інший товар були видані у
виробництві на видобувну дільницю № 3,
дільницю прохідницьких робіт (далі -
ДПР), дільницю монтажу - демонтажу
обладнання (далі - ДМДО), дільницю
стаціонарних установок (далі - ДСУ),
дільницю внутрішахтного транспорту
(далі - ДШТ), дільницю вибійного
устаткування (далі - ДВУ), дільницю
технологічного комплексу далі - (ДТК),
дільниця вентиляції і техніки безпеки
(ВТБ).

Списання вище вказаних матеріалів
шахта «Великомостівська» здійснювала
згідно вище вказаних лімітно-забірних
карток форми № 11.

На виконання умов договору від 23.08.2011 р.
№ 30-143, 05.10.2011 р. поставлялись різці КСП -
32 до прохідницького комбайну в
кількості 200 шт., пружини до грохота
ГІД-51-1 в кількості 2 шт., рукава високого
тиску L=2,2 м д. 12 в кількості 4 шт., д. 20 в
кількості 5 шт., д. 25 в кількості 1 шт.,
гайка М20 в кількості 15 кг, канат д. 10 в
кількості 50 погонних метрів, що
підтверджується видатковою накладною
№ РН 0051000 від 05.10.2011 р. і податковою
накладною № 18 від 05.10.2011 р.;

Вище вказаний товар був оприбуткований
на шахті «Степова» і завідувачем
матеріального складу рознесений до
карток складського обліку №№ 1325, 2519,
2520, 2521 які долучені до матеріалів
справи.

Запасні частини до гірничо-шахтного
обладнання і металеві вироби були
видані у виробництві на дільницю
прохідницьких робіт і видобувну
дільницю.

Списання вище вказаних матеріалів
шахта «Степова» здійснювала згідно
вище вказаних лімітно-забірних карток
форми № 11.

Також позиваем долучено до матеріалів
справи копії журналів видачі
довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей від ТОВ
«Медео-Захід».

Вище вказані первинні і розрахункові
документи не мають дефектів форми,
змісту або походження, які в силу
статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», статті 44, статті
201 Податкового кодексу України, пункту
2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за №168/704) спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості.

Таким чином, склад податкового кредиту
доведений документально, що спростовує
висновки податкового органу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI (із
змінами і доповненнями) витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат:
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Із акту перевірки вбачається, що
податковий орган дійшов висновку про
безпідставність включення позивачем
до валових витрат коштів, що були
сплачені за товар ТОВ «Медео-Захід» в
загальному розмірі 68289, 82 грн..

Висновки податкового органу щодо
завищення витрат та від'ємного
значення об'єкту оподаткування
податком на прибуток також базуються
на тому, що господарські операції ДП
«Львіввугілля» з ТОВ «Медеозахід» у
другому-четвертому кварталах 2011 року
не відбулися.

Однак такі висновки відповідача
спростовані наявними в матеріалах
справи первинними документами, які
зазначені вище.

Щодо доводів відповідача, наведених в
апеляційній скарзі, апеляційний суд
звертає увагу на те, що оскільки
транспортною документацією
підтверджується операція з надання
послуг з перевезення вантажів, а не
факт придбання товару, то за наявності
документів, що підтверджують фактичне
отримання товару і його використання у
власній господарській діяльності,
неподання такого документа, як
товарно-транспортна накладна, не може
бути єдиною підставою для невизнання
витрат з придбання
товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, слід зазначити, що сама собою
наявність або відсутність окремих
документів, а так само помилки у їх
оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Доводи відповідача про відсутність у
спірних постачальників задекларованих
основних засобів,
матеріально-технічної бази, персоналу
самі по собі не є доказом безтоварності
господарських операцій за участю цих
постачальників; ці доводи є оцінкою
контрагентів, за дії та поведінку якого
позивач не може нести
відповідальність. Крім того, у
комерційній діяльності виконання
поставок товарів, робіт, послуг не
завжди вимагає наявності власних
основних та транспортних засобів,
значної кількості персоналу; звичаями
ділового обороту встановлені й інші
можливості залучення матеріальних
ресурсів без реєстрації в
уповноважених органах (як-от - на умовах
оренди, найму за цивільними договорами
тощо).

Також слід зазначити, що невиконання
контрагентом своїх обов'язків перед
бюджетом не може бути підставою для
неможливості формування податкового
кредиту на підставі господарських
операцій інших суб'єктів
господарювання, оскільки відповідно до
статті 61 Конституції України юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер, а тому до
відповідальності може бути
притягнутий лише порушник, яким у
даному випадку позивач не є.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
недоведеність відповідачем факту
допущення порушень податкової
дисципліни позивачем.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини. Так, у
пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у
справі «Компанія «Вестберґа таксі
Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд
визначив, що «…адміністративні суди,
які розглядають скарги заявників
стосовно рішень податкового
управління, мають повну юрисдикцію у
цих справах та повноваження скасувати
оскаржені рішення. Справи мають бути
розглянуті на підставі поданих
доказів, а довести наявність підстав,
передбачених відповідними законами,
для призначення податкових штрафів має
саме податкове управління.».

У той же час, відповідачем під час
розгляду адміністративної справи не
наведено об'єктивних доводів щодо
наявності в діях позивача ознак
неправомірності чи недотримання
принципу належної обачності при виборі
контрагентів, як і не доведено
правомірності оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, що
викладені у постанові суду.

Відповідно до частини 1 статті 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, рішення
суду ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
судового рішення не вбачається.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 167, 195, 196, 199, 200,
205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Львові Державної податкової служби
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2012 року в адміністративній справі №
2а-8588/12/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Большакова

Судді
І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повиний текст виготовлено та підписано
09 грудня 2014 року.