Справа № 734/2239/14
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2014-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 734/2239/14
інстанції: Бараненко С.М.
Суддя-доповідач: Кучма А.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

28 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Кучми А.Ю.

суддів:
Аліменка В.О., Безименної
Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Козелецького
районного суду Чернігівської області
від 11.08.2014 у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Козелецькому районі Чернігівської
області про визнання дій
неправомірними, зобов'язання здійснити
перерахунок та виплату пенсії, -

В С
Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Козелецького районного суду
Чернігівської області від 11.08.2014 заяву
ОСОБА_2 про поновлення строку звернення
до Державного казначейства та зміни
формулювання в постанові суду
«зобов`язати здійснити розрахунок» на
«стягнути виплати» - залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати ухвалу від 11.08.2014, як
таку, що постановлена з порушенням норм
процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволенню, а ухвала від 11.08.2014
підлягає залишенню без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а ухвалу суду -
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Закон України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» від
05.06.12р. № 4901-VI встановлює гарантії
держави щодо виконання судових рішень
та виконавчих документів, визначених
Законом України "Про виконавче
провадження" (далі - рішення суду), та
особливості їх виконання.

Приписами ст. 4 Закону № 4901-VI
передбачено, що виконання рішень суду
про стягнення коштів, боржником за
якими є державний орган, здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про
стягнення коштів з державного органу
звертається до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, у
строки, встановлені Законом України
"Про виконавче провадження", із заявою
про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, документи та
відомості, необхідні для перерахування
коштів, згідно з переліком,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України.

Стягувач має право повторно звернутися
до центрального органу виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері казначейського обслуговування
бюджетних коштів, для виконання
рішення суду у визначені частиною
другою цієї статті строки, перебіг яких
починається з дня отримання стягувачем
повідомлення центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників (далі -
рішення про стягнення коштів),
прийнятих судами, а також іншими
державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення
врегульований Порядком виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України № 845 від 03.08.11 .

Положеннями п. 35 Порядку закріплено, що
Казначейство здійснює безспірне
списання коштів державного бюджету для
відшкодування (компенсації): 1) шкоди,
заподіяної громадянинові незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органу, що провадить
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, органу
прокуратури або суду; 2) шкоди,
заподіяної фізичним та юридичним
особам внаслідок незаконно прийнятих
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної влади, їх посадових чи
службових осіб під час здійснення ними
своїх повноважень; 3) шкоди, заподіяної
органом державної влади у сфері
нормотворчої діяльності; 4) різниці між
сумою коштів, що надійшли до державного
бюджету від реалізації конфіскованого
або зверненого судом у дохід держави
майна, іншого майна, у тому числі
валютних цінностей, що переходять у
власність держави, та сумою,
встановленою у судовому рішенні; 5)
шкоди, заподіяної фізичній особі
внаслідок кримінального
правопорушення.

Відповідно до п. 36 Порядку у разі
здійснення безспірного списання
коштів державного бюджету згідно з
пунктом 35 цього Порядку стягувачі
подають документи, зазначені у пункті 6
цього Порядку, до органу Казначейства
за місцезнаходженням органу державної
влади, внаслідок незаконно прийнятих
рішень, дій чи бездіяльності якого
заподіяно шкоду.

Приписами ч. 1 п. 6 Порядку визначено, що
у разі прийняття рішення про стягнення
коштів стягувач подає органові
Казначейства в установлений
зазначеним органом спосіб: заяву про
виконання такого рішення із
зазначенням реквізитів банківського
рахунка, на який слід перерахувати
кошти, або даних про перерахування
коштів у готівковій формі через банки
або підприємства поштового зв'язку,
якщо зазначений рахунок відсутній;
оригінал виконавчого документа; судові
рішення про стягнення коштів (у разі
наявності); оригінал або копію
розрахункового документа (платіжного
доручення, квитанції тощо), який
підтверджує перерахування коштів до
відповідного бюджету.

Положеннями ст. 3 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» встановлено, що
виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється Державною
казначейською службою України в межах
відповідних бюджетних призначень
шляхом списання коштів з рахунків
такого державного органу, а в разі
відсутності у зазначеного державного
органу відповідних призначень - за
рахунок коштів, передбачених за
бюджетною програмою для забезпечення
виконання рішень суду.

Виходячи з системного аналізу приписів
Порядку, Закону України «Про виконавче
провадження» та Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень», колегія суддів
прийшла до висновку, що реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства,
здійснюється за судовим рішенням про
стягнення коштів з державного бюджету,
а не за рішеннями зобов'язального
характеру.

Таким чином, колегія суддів вважає
необхідним в цій частині заяви
відмовити.

Що стосується вимоги зміни
формулювання в постанові «зобов'язати
здійснити розрахунок» на «стягнути
виплати» то вона також не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ч.1 КАС України за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд
якої інстанції видав виконавчий
лист, із поданням, а особа, яка бере
участь у справі, та сторона виконавчого
провадження - із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання
судового рішення.

Під зміною способу і порядку виконання
рішення розуміється прийняття судом
нових заходів для реалізації рішення в
разі неможливості його виконання у
порядку і способом, раніше
встановленими. Тобто зі змісту
вказаної норми випливає, що суд за
наявності обґрунтованих підстав та
належних доказів, може змінити спосіб
та порядок виконання рішення суду, або
ж відмовити по даному питанню, не
змінюючи при цьому його змісту.

За приписом ч.2 ст. 263 КАС України, суд
при розгляді питання про зміну способу
і порядку виконання судового рішення
може змінити спосіб та порядок
виконання рішення лише у виняткових
випадках.

У справах, пов'язаних із соціальними
виплатами, зміна способу і порядку
виконання рішення можлива шляхом зміни
зобов'язання здійснити виплати на
стягнення цих виплат. Така зміна
можлива лише у разі виконання
боржником зобов'язальної частини
рішення про нарахування соціальних
виплат.

Однак, ані судом першої інстанції, ані
судом апеляційної інстанції не
встановлені виняткові підстави для
зміни способу та порядку виконання
рішення суду, а також суду не надано
доказів про виконання рішення суду в
частині нарахування соціальних виплат.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені в ухвалі від
11.08.2014, та не можуть бути підставою для
її скасування.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 199, 200, 205, 206, 211, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У
Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Ухвалу Козелецького районного суду
Чернігівської області від 11.08.2014
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена в порядку та
строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя
А.Ю. Кучма

Судді
В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

.

Головуючий суддя
Кучма А.Ю.

Судді:
Аліменко В.О.

Безименна Н.В.