Справа № 2а/0270/707/11
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/71848/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Кошіля В.В.

за участю: секретаря Сватко А.О.,

представника позивача Томенка Р.В.,

представника відповідача
Македонського О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Вінниці
на постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду 22.09.2011 по справі
№2а/0270/707/11 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Поділляагротранс» до Державної
податкової інспекції у місті Вінниці
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., пояснення представників сторін,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляд суду передано вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Поділляагротранс»
(далі - ТОВ «Поділляагротранс», позивач)
до Державної податкової інспекції у
місті Вінниці (далі - ДПІ у м. Вінниці)
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 18.11.2010 №/1
про зменшення позивачу суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на 89245,00грн. та №/1 про
визначення позивачу суми податкового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств у розмірі
167334,00грн., з яких 111556,00грн. - за основним
платежем та 55778,00грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 11.04.2011, у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
доведеності податковим органом
обставин правомірності прийняття
податкових повідомлень-рішень та
відсутності у позивача доказів
здійснення господарських операцій з
ТОВ «Лободін Плюс».

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду 22.09.2011
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 11.04.2011
скасовано та прийнято нову постанову
про задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду
апеляційної інстанції, ДПІ у м. Вінниці
26.10.2011 звернулась з касаційною скаргою
до Вищого адміністративного суду
України, який ухвалою від 15.11.2011 прийняв
її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
22.09.2011 та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог відповідач
посилається на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту
5.2, підпункту 5.3.9 статті 5.3 статті 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», підпунктів 7.4.1,
7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
пункту 11 Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України №363 від 14.10.1997 та
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 20.02.1998 за №128/2568, пункту 3
частини першої статті 7, частини
четвертої та п'ятої статті 11, частини
першої та третьої статті 33, статей 38, 49,
69, частини четвертої статті 72, частини
третьої статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що уповноваженими особами
ДПІ у м. Вінниці було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ
«Поділляагротранс», з питань
дотримання вимог податкового
законодавства, при проведенні правових
відносин з платником податків
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Лободін Плюс» (далі -
ТОВ «Лободін Плюс») за період з 01.01.2008 по
31.03.2010, за результатами якої
контролюючим органом складено акт
№286/3530-33553300 від 06.09.2010.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем підпункту 5.2.1 пункту 5.2,
підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», внаслідок заниження
податку на прибуток за І півріччя 2008
року у сумі 111556,00грн. та підпункту 7.2.1
пункту 7.2, підпункту 7.4.5 пункту 7.4,
підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого завищено
суму податку на додану вартість, що
підлягає бюджетному відшкодуванню у
зменшення податкових зобов'язань
наступних податкових періодів за 2008
рік на 89245,00грн., у тому числі: в червні
2008 року - 86549,00грн. та у липні 2008 року -
2696,00грн.

Підставою для висновку про порушення
ТОВ «Поділляагротранс» відповідних
норм права стало ненадання позивачем
документів (товарно-транспортних
накладних та сертифікатів якості на
товар) на підтвердження виконання умов
договорів укладених з ТОВ
«Лободін Плюс», зокрема,
транспортування товарно-матеріальних
цінностей від складу ТОВ «Лободін
Плюс» (постачальник) до складу ТОВ
«Поділляагротранс» (покупець) або до
будь-якого іншого складу, а також
визнання вироком Подільського
районного суду міста Києва від 31.03.2009 у
справі №1-254-09 діяльності ТОВ «Лободін
Плюс» фіктивною.

На підставі висновків викладених у
вказаному акті перевірки відповідачем
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 10.09.2010
№/0, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств у
загальному розмірі 167334,00грн., з яких
111556,00грн. - за основним платежем та
55778,00грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями; №/0, яким позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на 89245,00грн.

Після завершення процедури
адміністративного оскарження, скаргу
позивача залишено без задоволення, а
податкові повідомлення-рішення - без
змін, та прийнято податкові
повідомлення-рішення від 18.11.2010
№/1 та №/1.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» до валових витрат
зараховуються суми будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній формі,
здійснених як компенсація вартості
товарів (робіт, послуг), які
придбаваються платником податку для їх
подальшого використання у
господарській діяльності, під якою
розуміється будь-яка діяльність особи,
направлена на отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі коли
безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.3
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 зазначеного Закону не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень
випливає, що умовами реалізації права
платника на податковий кредит, а також
на зменшення оподатковуваного доходу
на суму понесених витрат, є фактичне
придбання товарів (робіт, послуг) та
наявність первинних документів
(зокрема, податкових накладних),
оформлених у відповідності з вимогами
чинного законодавства.

Судами попередніх інстанцій
встановлено реальність спірних
господарських операцій ТОВ
«Поділляагротранс» з ТОВ «Лободін
Плюс», що підтверджується матеріалами
справи, зокрема, наданими позивачем
договорами поставки товару, договорами
на виконання робіт, накладними,
видатковими накладними, податковими
накладними, актом здачі прийняття
робіт, довіреністю на отримання товару,
факт оплати придбаних товарів
підтверджений платіжними дорученнями
та банківськими виписками.

Окрім того, з матеріалів справи
вбачається, у періоді з 01.01.2008 по 31.03.2010
ТОВ «Поділляагротранс» здійснювало
оптову торгівлю товарами віднесених до
виду діяльності: (оптова торгівля
іншими продуктами харчування), а саме
рослинними оліями, а також (оптова
торгівля іншими непродовольчими
товарами споживчого призначення, не
віднесеними до інших угрупувань, що
свідчить про те, придбання позивачем
послуг поставки товару (соапстоку,
олії соняшникової) у ТОВ «Лободін Плюс»
безпосередньо пов'язано з його
господарською діяльністю.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в подальшому виручка
від зазначених операцій включена
позивачем до валових доходів та
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість.

Колегія суддів також погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції
щодо необґрунтованості посилань
податкового органу як на підставу
неправомірності формування валових
витрат на відсутність документів, які б
свідчили про транспортування
продукції, оскільки такі документи,
зокрема, товарно-транспортна накладна
призначена для обліку руху
товарно-матеріальних цінностей та
розрахунків за їх перевезення, а відтак
визначає взаємовідносини по виконанню
перевезення вантажів для обліку
транспортної роботи. У розглядуваному
випадку позивач здійснював операції з
придбання товару та не виступав в
якості замовника за договором
перевезення, у зв'язку з чим
відсутність товарно-транспортних
накладних не можна розцінювати як
беззаперечне свідчення безтоварності
спірних операцій.

Відтак, відсутність у позивача
товарно-транспортних накладних не може
бути підставою для не включення до
складу валових витрат вартості
придбаних товарно-матеріальних
цінностей. Відсутність
товарно-транспортних накладних може
свідчити лише про факт порушення
правил перевезень автомобільним
транспортом, що не пов'язане з
дотриманням вимог податкового
законодавства.

Судами також встановлено, що на момент
вчинення спірних операцій ТОВ «Лободін
Плюс» було належним чином
зареєстроване як юридична особа та
мало свідоцтво про реєстрацію
платником податку на додану вартість.

Вирок Подільського районного суду
міста Києва від 31.03.2009 у справі №1-254-09
яким встановлена фіктивність ТОВ
«Лободін Плюс» не доводить недійсність
укладених господарських зобов'язань
між позивачем та ТОВ «Лободін Плюс»,
оскільки на момент вчинення спірних
господарських правовідносин останнє
було діючою правоздатною юридичною
особою, зареєстрованою у встановленому
законом порядку та належним платником
податку на додану вартість, що не може
свідчити про відсутність реальності
господарських операцій.

За таких обставин, слід погодитися з
висновком суду апеляційної інстанції
про правомірність формування
позивачем валових витрат та
податкового кредиту за період, що
перевірявся.

Підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» визначено, що сума податку,
яка підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При від'ємному
значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з цього податку, що
виник за попередні податкові періоди (у
тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до закону), а
при його відсутності - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7
вказаного Закону, якщо у наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно підпунктом 7.7.1 цього пункту, має
від'ємне значення, то: а) бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів (послуг) у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг);
б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

Виходячи зі змісту викладених норм,
платник податків має право на бюджетне
відшкодування стосовно тієї суми
податку на додану вартість, яка
фактично сплачується ним у попередніх
податкових періодах постачальникам, що
відповідає загальному поняттю
відшкодування як компенсації
понесених витрат.

За встановлених судом апеляційної
інстанції обставин щодо правомірності
формування позивачем податкового
кредиту та фактичної сплати сум
податку на додану вартість в ціні
придбаних товарів в повному обсязі,
висновок податкового органу про
завищення ТОВ «Поділляагротранс» суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість є необґрунтованим.

Враховуючи викладене, висновок суду
апеляційної інстанції про
неправомірність податкових
повідомлень-рішень від 18.11.2010 №/1
та №/1 є правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав вважати, що судом
апеляційної інстанції при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 224, 230,
231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у місті Вінниці залишити без
задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду 22.09.2011 по справі
№2а/0270/707/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ В.В. Кошіль