Справа № 2а-35/10/1870
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 р.Справа №
2а-35/10/1870Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Кононенко З.О. , Калитки О. М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Шосткинської міжрайонної
державної податкової інспекції у
Сумській області на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 06.05.2010р. по справі № 2а-35/10/1870

за позовом Шосткинської
міжрайонної державної податкової
інспекції у Сумській області

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгово-виробниче
підприємство "Ліон" , Приватного
підприємства "Авіс-Сервіст"

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

30.04.2009 р. Шосткинська міжрайонна
державна податкова інспекція у
Сумській області (далі - позивач)
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгово-виробниче
підприємство "Ліон" (далі - відповідач 1),
приватного підприємства "Авіс-Сервіст"
(далі - відповідач - 2) про стягнення з
приватного підприємства "Авіс-Сервіст"
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгово-виробниче
підприємство "Ліон" грошових коштів,
одержаних за нікчемними правочинами в
сумі 84186,19 грн., а при отриманні грошових
коштів в сумі 84186,19 грн. від приватного
підприємства "Авіс-Сервіст" стягнути
вказану суму з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгово-виробниче
підприємство "Ліон" в доход державного
бюджету.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 06.05.2010 р. в
задоволенні адміністративного позову
Шосткинської міжрайонної державної
податкової інспекції в Сумській
області про стягнення з приватного
підприємства "Авіс-Сервіст" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгово-виробниче
підприємство "Ліон" грошових коштів,
одержаних за нікчемними правочинами в
сумі 84186,19 грн., а при отриманні грошових
коштів в сумі 84186,19 грн. від приватного
підприємства "Авіс-Сервіст" стягнути
вказану суму з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгово-виробниче
підприємство "Ліон" в доход державного
бюджету - відмовлено.

Позивач, не погодившись з вказаною
постановою, подав апеляційну скаргу,
вказує, що постанова прийнята з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, при неповному
з'ясуванні обставин справи, просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 06.05.2010 р. по
справі № 2а-35/10/1870 та прийняти нову
постанову, якою позовні вимоги
задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на
порушення судом першої інстанції
приписів ст. 208 Господарського кодексу
України, ст. ст. 92, 203, 215, 228 Цивільного
кодексу України.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.11.2010 р.
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 06.05.2010 р. по
справі № 2а-35/10/1870 скасовано. Прийнято
нову постанову, якою в задоволенні
позову Шосткинської міжрайонної
державної податкової інспекції в
Сумській області до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Торгово-виробниче підприємство "Ліон",
приватного підприємства "Авіс-Сервіст"
в частині стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Торгово-виробниче підприємство "Ліон"
в доход державного бюджету грошових
коштів в сумі 84186,19 грн. відмовлено. В
частині позовних вимог позову
Шосткинської міжрайонної державної
податкової інспекції в Сумській
області про стягнення з приватного
підприємства «Авіс-Сервіст» на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгово-виробниче
підприємство "Ліон" грошові кошти,
одержані за нікчемними правочинами в
сумі 84186,19 грн. провадження у справі
закрито.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 06.10.2014 р. постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.11.2010 р.
скасовано. Справу направлено на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Враховуючи неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання, колегія
суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
та підтверджено судом апеляційної
інстанції, Шосткинською міжрайонною
державною податковою інспекцією у
Сумській області було проведено
планову виїзну перевірку товариства з
обмеженою відповідальністю
"Торгово-виробниче підприємство "Ліон",
за період з 01.10.2005 р. по 30.09.2008 р., про що
складено акт перевірки № 220/2300/23047783 від
03.03.2009 р.

За результатами перевірки було
встановлено, що ТОВ „ТВП „Ліон'" на
підставі усної домовленості протягом
квітня 2007 року - серпня 2008 року придбало
та отримало від приватного
підприємства "Авіс - Сервіст" товарно -
матеріальні цінності та транспортні
послуги на загальну суму 257738,86 грн. (в
т.ч. податок на додану вартість - 42954,46
грн.) згідно накладних.

ТОВ „ТВП "Ліон"; отримані від ПП "Авіс -
Сервіст" згідно виписаних накладних,
товарно - матеріальні цінності та
транспортні послуги були
оприбутковані по бухгалтерському
обліку, витрати на їх придбання
включені та до складу валових витрат в
сумі 214784,40 грн.

Факт отримання транспортних послуг
підтверджується актами виконаних
робіт.

ПП „Авіс - Сервіст" на виконання
вищевказаних угод було виписано та
надано ТОВ „ТВП „Ліон" податкові
накладні на загальну суму 257741,60 грн., в
тому числі податок на додану вартість в
сумі 42953,60 грн. Податок на додану
вартість у сумі 42953.60 грн. було включено
покупцем до складу податкового кредиту
та відображено у відповідних
деклараціях із податку на додану
вартість.

ТОВ „ТВП "Ліон" розрахувалось з ПП "Авіс
- Сервіст" за отриманий товар та послуги
готівковими коштами в сумі 257738,86 грн., в
тому числі податок на додану вартість в
сумі 42956,56 грн., про що свідчать
квитанції до прибуткових касових
ордерів та звіти про використання
коштів наданих на відрядження або під
звіт.

На накладних, податкових накладних та
квитанціях до прибуткових касових
ордерів значиться підпис ОСОБА_1

Відповідно до листа державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі м. Києва № 4508/7/23-0910 від 05.03.2009 р.
ПП "Авіс - Сервіст" та його посадові
особи відсутні за місцезнаходженням.

Засновником, директором та бухгалтером
ПП "Авіс - Сервіст" значиться громадянин
ОСОБА_1.

В своєму поясненні від 05.12.2007 р., ОСОБА_1
пояснив, що про приватне підприємство
"Авіс - Сервіст" та про те, що він є його
засновником та директором чує вперше,
жодних дій щодо державної реєстрації
даного підприємства не вчиняв, будь -
яких накладних та податкових накладних
не виписував та не підписував, у
податкову інспекцію звітів не подавав
та не підписував, довіреність на
представництво своїх інтересів нікому
не давав, до діяльності ПП "Авіс-
Сервіст" жодного відношення не має.

Згідно листа управління в м. Києві та
Київської області державного
департаменту України з питань
виконання покарань від 26.12.2007р. № 22-3987
ОСОБА_1 затриманий 29.03.2007 р.
Голосіївським РУ ГУ МВС України в м.
Києві.

Вироком Голосіївського районного суду
м. Києва від 22.06.2007 р. по справі № 1-501/17
ОСОБА_1 призначено покарання у вигляді
чотирьох років позбавлення волі за
скоєння злочину передбаченого ч.2 ст.186
Кримінального кодексу України. До
вступу вироку в законну силу
запобіжний захід - тримання під вартою,
залишено без змін.

Відповідно до вищевказаного листа
управління в м. Києві та Київської
області державного департаменту
України з питань виконання покарань
засуджений ОСОБА_1 до винесення вироку
з під варти не звільнявся.

Тобто, ОСОБА_1 починаючи з 29.03.2007 р. не
мав можливості, а також законних
підстав укладати будь - які угоди,
складати та підписувати бухгалтерські
та податкові документи, а також
приймати участь у відвантаженні
товарно-матеріальних цінностей на
адресу ТОВ "ТВП „Ліон".

Таким чином від імені ПП
«Авіс-Сервіст» у
фінансово-господарських відносинах із
ТОВ «ТВП «Ліон», не маючи відповідних
повноважень та законних підстав, діяла
невстановлена особа, що укладала угоди,
виписувала накладні, податкові
накладні, прибуткові касові ордери та
отримала грошові кошти в сумі 257738,86 грн.

Укладаючи відповідні угоди та
виписуючи податкові накладні від імені
ПП "Авіс -Сервіст" невстановлена особа
вчиняла умисні протизаконні дії
спрямовані на ухилення від сплати
податків. Вона не мала наміру
сплачувати податки та збори, а разом із
тим надала право ТОВ "ТВП "Ліон"
включити до складу податкового кредиту
42953,60 грн. податку на додану вартість, а
відповідно на зменшення податкових
зобов'язань відповідного податкового
періоду чи на бюджетне відшкодування.
Оскільки відшкодування сум податку на
додану вартість відбувається з
державного бюджету, то в даному випадку
держава повинна була б відшкодувати
суми податку на додану вартість, які
фактично до бюджету не надійшли, що
завдало б збитки державі у вигляді
витрат державних коштів на користь
осіб, які не мають правових підстав та
права на їх отримання.

Суд першої інстанції відхиляючи
доводи позивача про стягнення з ПП
«Авіс-Сервіст» на користь ТОВ «ТВП
«Ліон» грошових коштів, одержаних за
нікчемними правочинами в сумі 84186,19
грн., враховуючи строки звернення
передбачені ст. 250 Господарського
кодексу України, а при отриманні
грошових коштів в сумі 84186,19 грн. від ПП
«Авіс-Снрвіст» стягнути вказану суму з
ТОВ «ТВП «Ліон» в доход державного
бюджету, обґрунтовував свої висновки
тим, що положення ст. 208 Господарського
кодексу України визначають наслідки
визнання господарського зобов'язання
недійсним, однак позивачем не надано
суду доказів визнання недійсними в
судовому порядку угод укладених ПП
«Авіс-Сервіст» та ТОВ «ТВП «Ліон».

Колегія суддів з таким доводами
суду першої інстанції погоджується з
огляду на наступне.

Згідно п. 1 ст. 208 Господарського
кодексу України, якщо господарське
зобов'язання визнано недійсним як таке,
що вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, то за наявності наміру в
обох сторон - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в дохід
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язаннями, а
вразі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
дохід держави все одержане нею, а також
усе належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише в однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Статтею 203 ЦК визначено загальні
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину.

Недійсність правочину визначено
статтею 215 ЦК. Так, відповідно до
частини першої цієї статті підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною другою статті 215 ЦК визначено,
що недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним.

За правилами частин першої та другої
статті 228 ЦК правочин вважається таким,
що порушує публічний порядок, якщо він
був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до частини третьої статті 228
ЦК у разі недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох сторін - в разі
виконання правочину обома сторонами - в
дохід держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання правочину однією
стороною з іншої сторони за рішенням
суду стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише у
однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
держави.

Так, статтею 228 ЦК встановлено два
окремих види недійсності правочинів:
ті, що порушують публічний порядок і є
нікчемними, і ті, що вчинені з метою, яка
суперечить інтересам держави і
суспільства, і є оспорюваними, -
недійсність їх прямо не встановлена
законом, але одна зі сторін або інша
заінтересована особа заперечує їх
дійсність в судовому порядку на
підставах, установлених законом
(частина третя статті 215 ЦК).

З огляду на викладене колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що застосування наслідків
недійсного правочину, які були
укладені з метою, що суперечить
інтересам держави і суспільства,
передбачених частиною третьою статті
228 ЦК, мають застосовуватися до
правочинів, недійсність яких
встановлюється судом, проте, позивачем
не надано суду доказів визнання в
судовому порядку угод укладених ПП
«Авіс-Сервіст» з ТОВ «ТВП «Ліон».

Отже, висновок суду першої інстанції,
ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального права,
тому в задоволенні апеляційної скарги
слід відмовити.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Сумського окружного
адміністративного суду від 06.05.2010 р.
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог позивача.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справа та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків, щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Шосткинської
міжрайонної державної податкової
інспекції у Сумській області залишити
без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 06.05.2010р. по
справі № 2а-35/10/1870 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бондар
В.О.Судді(підпис) (підпис) Кононенко З.О.
Калитка О.М.