Справа № 2а-2478/11
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року
Справа №
45455/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Макарика В.Я.

суддів -
Глушка І.В. Большакової О.О.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління соціального захисту
населення Воловецької РДА на постанову
Воловецького районного суду
Закарпатської області від 25.10.2011 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до
управління соціального захисту
населення Воловецької РДА про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити дії, -

В С Т А Н О В
И В:

02.03.2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом до управління соціального
захисту населення Воловецької РДА. У
позовній заяві просить зобов'язати
відповідача виплатити одноразову
компенсацію за шкоду заподіяну
здоров'ю, особі, яка стала інвалідом
внаслідок Чорнобильської катастрофи
відповідно до ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у розмірі
15-ти мінімальних заробітних плат та
виплатити недоотриману суму щорічної
допомоги на оздоровлення за 2011 рік з
розрахунку п'яти мінімальних
заробітних плат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
ОСОБА_1 є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії та з 11.01.2011 року інвалідом I
групи, інвалідність пов'язана з
наслідками ліквідації аварії на ЧАЕС.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" одноразова
компенсація за шкоду заподіяну
здоров'ю особам, які стали інвалідами
внаслідок Чорнобильської катастрофи
виплачується в розмірі: інвалідам I
групи - 60 мінімальних заробітних плат.

Крім того, ч.2 ст. 48 вищевказаного Закону
передбачено, що у разі встановлення
інвалідності вищої групи інвалідам
виплачується різниця у компенсаціях.

Попри вказане, позивачу управлінням
соціального захисту населення
Воловецької РДА проведено нарахування
зазначеної компенсації в розмірі 90,00
грн. у відповідності до постанови
Кабінету Міністрів України № 836 від
26.07.1996 року.

Також, в порушення вимог статті 48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка передбачає виплату
щорічної допомоги на оздоровлення в
розмірі 5-ти мінімальних заробітних
плат, дана допомога в 2011 р.
виплачувалась не у повному розмірі.

Зазначені дії відповідача ОСОБА_1
вважає неправомірними та просить суд
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Постановою Воловецького районного
суду Закарпатської області від 25.10.2011
року позов задоволено. Зобов'язано
управління соціального захисту
населення Воловецької РДА провести
перерахунок та виплатити позивачу
різницю одноразової компенсації в
розмірі 15 мінімальних заробітних плат,
та щорічну допомогу на оздоровлення за
2011 рік у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат, з урахуванням
виплачених сум.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду - управління соціального захисту
населення Воловецької РДА оскаржило
його в апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з помилковим
застосуванням норм матеріального
права, порушенням норм процесуального
права та підлягає скасуванню з підстав
викладених у апеляційній скарзі.

Управління соціального захисту
населення Воловецької РДА апеляційну
скаргу мотивує тим, що одноразова
компенсація за шкоду заподіяну
здоров'ю учасникам ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС була
нарахована позивачу в розмірах
відповідно до чинного законодавства, а
саме Постанови КМУ №836 від 26.07.1996р. "Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи". Так як, відповідно до
статті 63 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян , які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону
здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету. З огляду на
викладене, правовідносини, які
виникають при призначенні та виплаті
вищевказаних допомог є бюджетними
відносинами (ст. 4 Бюджетного кодексу
України). Просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою відмовити у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило, а тому, колегія суддів, у
відповідності до п.п. 1,2,ч. 1 ст. 197 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з наступних підстав.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам колегія суддів
виходить з наступного.

З матеріалів справи слідує, що позивач
є особою, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи і має право
на отримання одноразової компенсації
за шкоду заподіяну здоров'ю, особам, які
стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи відповідно
до ч.1 ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", що підтверджується копією
посвідчення і являється інвалідом I
групи з 11.01.2011 року, що підтверджується
довідкою МСЕК.

Відповідно до ч.1-3 ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" № 230/96-ВР
від 06.06.1996 р., одноразова компенсація
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, виплачується в таких
розмірах: інвалідам I групи - 60
мінімальних заробітних плат; інвалідам
II групи - 45 мінімальних заробітних плат;
У разі встановлення інвалідності
вищої групи інвалідам виплачується
різниця у компенсаціях. Виплата
здійснюється з мінімальної заробітної
плати, яка склалася на момент
встановлення інвалідності чи втрати
годувальника.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що дії відповідача при
нарахування ОСОБА_1 одноразової
компенсації за шкоду, заподіяну
здоров'ю відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України № 836 від
26.07.1996 року є неправомірними.

Як слідує із матеріалів справи, позивач
ОСОБА_1 11.01.2011 року отримав 1-гу групу
інвалідності, внаслідок захворювання
пов'язаного з роботами по ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, що
підтверджено довідкою МСЕК і
відповідно до ст. 48 вищенаведеного
Закону мав право на отримання різниці у
компенсаціях в розмірі 15 мінімальних
заробітних плат.

Відтак, відповідно до ч.2 ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
№ 230/96-ВР від 06.06.1996 р. ОСОБА_1, як
інваліду I групи, має бути виплачена
різниця у компенсаціях, в розмірі 15-ти
мінімальних заробітних плат.

Крім того, відповідно до ст. 48 «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (в редакції
зі змінами відповідно до Рішення
Конституційного суду України від 09.07.2007
року N 6-рп/2007) щорічна допомога на
оздоровлення інвалідам І групи
виплачується в розмірі - п'яти
мінімальних заробітних плат.

Згідно п. 28 Закону України «Про
державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28.12.2007
року № 107-6 ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» викладено
у такій редакції: «Одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України».

Проте, рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008р. зміни, внесені
підпунктом 11 пункту 28 розділу 2 Закону
України від 28.12.2007р. визнано такими, що
не відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Оскільки зміни, внесені підпунктом 11
пункту 28 розділу 2 Закону України від
28.12.2007р. визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) то відповідно до
цього діє редакція Закону, яка діяла до
внесення змін до нього, а саме редакція
від 09.07.2007 року відповідно до якої
щорічна допомога на оздоровлення
інвалідам І групи виплачується в
розмірі - п'яти мінімальних заробітних
плат.

Однак всупереч вимог даної статті
відповідач в 2011 році щорічну допомогу
на оздоровлення виплачував в розмірах
встановлених постановою КМУ від 12.07.2005
року №562, яка істотно зменшує розмір
даної допомоги.

Колегія суддів вважає, що виходячи із
загальних засад пріоритету законів над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що у 2011 році виплата такої
допомоги здійснювалась відповідачем
із порушенням спеціального
законодавства.

Посилання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» розмірів щорічної
грошової допомоги на оздоровлення як
на причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

З наведеного вбачається, що доводи
апеляційної скарги являються
безпідставними і необґрунтованими та
не спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л
И В:

Апеляційну скаргу управління
соціального захисту населення
Воловецької РДА залишити без
задоволення, а постанову Воловецького
районного суду Закарпатської області
від 25.10.2011 року по справі № 2а-2478/11 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя:
В.Я. Макарик

Судді:
І.В. Глушко

О.О. Большакова