Справа № 819/2335/13-а
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року
Справа №
876/13327/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого судді
Каралюса В.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Улицького В.З.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м. Тернополі на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 15 жовтня 2013
року по справі № 819/2335/13-а за позовом
Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи підприємця
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Тернополі про скасування
рішення про застосування фінансових
санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2013 року позивач суб'єкт
підприємницької діяльності-фізична
особа підприємець ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі, в якому просив визнати
протиправним і скасувати рішення про
застосування фінансових санкцій за
несвоєчасне подання звітності до
органів Пенсійного фонду України № 2078
(на суму 170 грн.) № 2079 (170 грн.), № 208 (170
грн.) від 28 вересня 2013 року.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 15 жовтня 2013
року адміністративний позов
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано рішення Управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
№ 2078 від 26.09.2013 року, № 2079 від 26.09.2013
року, № 2080 від26.09.2013 року.

Не погодившись із таким рішенням суду,
його оскаржив відповідач, який в
поданій апеляційній скарзі,
покликаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального права
судом першої інстанції, просить
оскаржувану постанову скасувати та
винести нову, якою в задоволенні
заявлених позовних вимог відмовити.

В обгрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що оскільки позивачем
не було подано до управліннякомплекту
документів первинної звітності до
системи персоніфікованого обліку за
2004, 2005, 2006 роки, а обов'язок подання
вищевказаної звітності у позивача
бувоскаржуванеірішення винесені
правомірно.

Сторони в судове засідання не прибули,
про дату, час і місце апеляційного
розгляду були повідомлені належним
чином, а тому, колегія суддів, у
відповідності до ч.1 п.2 ст.197 КАС
України, вважає за можливе розглядати
справу у порядку письмового
провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Яквбачається з матеріалів справи,
суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа підприємець
ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах
Пенсійного фонду України та є
платником внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, а з 01.01.2011 єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (в
редакції, що діяла до 01.01.2011р.)
страхувальник зобов'язаний подавати
звітність територіальним органам
Пенсійного фонду у строки, в порядку та
за формою, встановленими Пенсійним
фондом.

Згідно вимог ч. 1) п.п. 1.3 п. 1 Порядку
формування та подання органам
Пенсійного фонду України відомостей
про застраховану особу, що
використовуються в системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України № 7-6 від 10.06.2004 страхувальник
один раз на рік до 1 квітня поточного
року згідно із затвердженим графіком
подає до територіального органу
Пенсійного фонду за місцем реєстрації
комплект документів первинної
звітності до системи
персоніфікованого обліку відомостей
про застрахованих осіб за попередній
рік. Перелік форм документів первинної
звітності до СПОВ наведено у розділі 2
цього Порядку.

26 вересня 2013 року позивачем було подано
документи первинної звітності до
системи персоніфікованого обліку
відомостей про застрахованих осіб до
УПФУ в м. Тернополі за 2004 - 2006 роки.

Однак, актами № 2078, № 2079, № 2080 від 26.09.2013
року складеними уповноваженою особою
УПФУ в м. Тернополі було встановлено
факт несвоєчасності подання
документів первинної звітності до
системи персоніфікованого обліку
відомостей про застрахованих осіб до
УПФУ в м. Тернополі за 2004-2006 рік.

На підставі зазначених актів
управлінням Пенсійного фонду України в
місті Тернополі були винесені рішення
про застосування до позивача
фінансових санкцій за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою звітності до
органів Пенсійного фонду України № 2078
на суму 170 грн., № 2079 на суму 170 грн. та №
2080 на суму 170 грн. від 26 вересня 2013 року.

Вказані фінансові санкції були
застосовані на підставі п.5 ч.9 ст. 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (в редакції, що діяла до
01.01.2011р.), якою передбачено, що за
неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою або
подання недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів Пенсійного фонду накладається
штраф у розмірі 10 відсотків суми
страхових внесків, які були сплачені
або підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

В силу норми ст.58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Частина 9 статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» втратила чинність з
01.01.2011 відповідно до Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що при
винесенні оскаржуваних рішень
управлінням ПФУ в м. Тернополі до
позивача було застосовано фінансові
санкції на підставі норми закону, яка
втратила чинність з 01.01.2011 та станом на
момент застосування фінансових
санкцій не діяла.

Покликання апелянта на абз. 6 п. 7 розд.
VIII «Прикінцеві і перехідні положення»
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
відповідно до яких на період до повного
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом колегія суддів
відхиляє, оскільки вказані
повноваження, в тому числі і щодо
застосування фінансових санкцій
зберігається за органами Пенсійного
фонду України лише в частині контролю
за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків
за умови існування заборгованості зі
сплати внесків або нарахованих сум
штрафних санкцій у період до 01.01.2011.

Докази існування заборгованості зі
сплати страхових внесків чи
нарахованих сум штрафних санкцій до
01.01.2011 та непогашення такої
заборгованості на момент прийняття
оскаржуваних рішень в матеріалах
справи відсутні, що свідчить про
відсутність правових підстав для
застосування до позивача фінансових
санкцій, передбачених п. 5 ч. 9 ст. 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», яка втратила чинність з
01.01.2011.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, заявлені
позовні вимоги підлягають до
задоволення в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст.
205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
залишити без задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 15 жовтня 2013
року по справі № 819/2335/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
В.М.
Каралюс

суддя
В.С. Затолочний

суддя
В.З. Улицький