Справа № 819/1675/13-а
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року
Справа №
876/12674/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання
Прокопенко О.В.,

представника відповідача
Вонятівської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26 вересня
2013 року у справі за адміністративним
приватного малого підприємства
,,Альянс" до Тернопільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Тернопільській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

26 червня 2013 року приватне мале
підприємство (ПМП) ,,Альянс" звернулося
до суду з адміністративним позовом, в
якому просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області
(далі - Тернопільська ОДПІ) за №
від 21.01.2013 року, № від 21.01.2013,
№ від 23.01.2013 року та № від
19.04.2013 року.

Постановою від 26 вересня 2013 року
Тернопільський окружний
адміністративний суд позов
задовольнив частково, ухвалив визнати
нечинними та скасувати податкові
повідомлення - рішення форми «Р» №
від 23.01.2013 року та № від
23.01.2013 року.

Податкове повідомлення - рішення форми
«С» № від 23.01.2013 року та №
від 19.04.2013 року суд визнав частково
нечинним та скасував на суму 30 600,00 грн.,
залишивши до сплати фінансову санкцію
в розмірі 340,00 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, Тернопільська ОДПІ
подала апеляційну скаргу, оскільки
вважає, що постанова прийнята з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції не звернув належної
уваги на доводи податкового органу про
неможливість реального здійснення ПМП
,,Альянс" господарських операцій з ТзОВ
,,Атонс", ТзОВ ,,Айвар-МС", ТзОВ ,,СВ
Кароліна" з урахуванням відсутності
виробничо-складських приміщень,
транспортних засобів, трудових
ресурсів, які економічно необхідні для
виконання такого постачання або
здійснення діяльності. Крім того,
видаткові накладні оформлені з
порушеннями вимог Закону України ,,Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", оскільки в них
відсутні відмітки про передачу та
отримання товарно-матеріальних
цінностей відповідальною посадовою
особою. Також позивачем порушено
вимоги Інструкції про порядок
приймання, транспортування,
зберігання, відпуску та обліку нафти і
нафтопродуктів на підприємствах і
організаціях України.

Податковий орган вважає, що
господарські операції, які відображені
ПМП ,,Альянс" в досліджених документах,
не мають достатньої доказовості,
оскільки фактичного здійснення
господарських операцій не було, а тому
така діяльність була спрямована лише
на створення умов для отримання права
на формування валових витрат та
податкового кредиту.

За таких обставин, податковий орган
вважає правомірними податкові
повідомлення-рішення, а тому просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

Представник податкового органу в
судовому засіданні апеляційного суду
підтримав вимоги апеляційної скарги та
просить їх задовольнити в повному
обсязі.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, що у
відповідності до приписів ч.4 ст.196 КАС
України не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга не належить до задоволення з
таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що на
підставі висновків позапланової
виїзної документальної перевірки ПМП
,,Альянс" з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2011 року
по 30.09.2012 року, оформленої актом №
6902/22-10/21160825 від 25.12.2012 року, а також за
наслідками апеляційного оскарження
Тернопільська ОДПІ прийняла податкові
повідомлення-рішення: - форми «Р» за №
від 23.01.2013 року, яким збільшила
позивачу суму грошового зобов'язання з
податку на прибуток на загальну суму 390
441,00 грн.;

- форми «Р» № від 23.01.2013 року, яким
збільшила позивачу суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 402 673,50 грн., в
тому числі 268 449,00 грн. основного платежу
та 134 224,50 грн. штрафних (фінансових)
санкцій;

- форми «С» № від 23.01.2013 року, яким
застосувала до ПМП ,,Альянс" штрафні
(фінансові) санкції в сумі 31280,00 грн. за
порушення норм регулювання обігу
готівки та застосування РРО.

За наслідками адміністративного
оскарження податкові
повідомлення-рішення форми «Р» від
23.01.2013 року № та № залишені
без змін, а податкове
повідомлення-рішення форми «С» №
від 23.01.2013 року скасоване в частині
застосування штрафної санкції в сумі 340
грн. та Тернопільською ОДПІ прийняте
податкове повідомлення-рішення форми
«С» № від 19.04.2013 року, яким
застосовано до ПМП ,,Альянс" штрафні
(фінансові) санкції в сумі 30940,00грн. за
порушення норм регулювання обігу
готівки та застосування РРО.

Висновки податкового органу базуються
на тому, що підприємство позивача на
порушення вимог підпунктів 14.1.36, 14.1.56,
14.1.231 пункту 14.1 статті 14, пункту 138.1
статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу
(ПК)України допустило заниження
податку на прибуток на загальну суму 390
441,00 грн., в тому числі за III квартал 2011
року на суму 234150,00 грн. та за IV квартал
2011 року на суму 155 516,00 грн.;

- на порушення вимог пункту 185.1 статті
185, пунктів 198.1, 198.2, 98.3, 198.6 статті 198,
пункту 201.10 статті 201ПК України позивач
допустив заниження податку на додану
вартість на загальну суму 268449,00 грн., в
тому числі за липень 2011 року на суму
55044,00 грн., за вересень 2011 року на суму
78173,00 грн., за жовтень 2011 року на суму
44391,00 грн., за листопад 2011 року на суму
90841,00 грн..

Крім того, на порушення приписів п.9 ст.3
Закону України ,,Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій в
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" позивач не
забезпечив друкування фіскальних
звітних чеків (Z звітів) в кількості 92
одиниці.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
операції з придбання підприємством
позивача нафтопродуктів у вказаних
вище контрагентів мали реальний
характер, а тому позивач правомірно
сформував валові витрати та відніс до
складу податкового кредиту суми ПДВ по
цих господарських операціях. Також суд
першої інстанції вважає триваючим
порушення норм регулювання обігу
готівки та застосування РРО, за що слід
застосовувати штрафні санкції в сумі 340
грн. за всі випадки порушення.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
фактичним обставинам справи, нормам
матеріального і процесуального права
та є вірними.

Так, з матеріалів справи апеляційний
суд вбачає, що ПМП ,,Альянс" (покупець)
уклало з ТзОВ ,,Атонс", ТзОВ ,,Айвар-МС",
ТзОВ ,,СВ Кароліна" (продавці) договори
поставки паливно-мастильних
матеріалів відповідно за № 26/09 від
26.09.2011 року, № 1/04-11 від 01.04.2011 року та №
07-86К від 27.07.2011 року, згідно яких
продавці здійснювали позивачу
поставки дизельного пального.

Виконання умов договорів оформлене
видатковими накладними, податковими
накладними, актами приймання-передачі
товару; якість товару підтверджена
сертифікатами відповідності та
паспортами продукції; перевезення
пального підтверджується
товарно-транспортними накладними на
відпуск нафтопродуктів, подорожніми
листами; оплата товару позивачем
проведена повністю, що підтверджується
платіжними дорученнями.

На підставі виписаних ТзОВ ,,Атонс",
ТзОВ ,,Айвар-МС ", ТзОВ ,,СВ Кароліна"
податкових накладних підприємство
позивача віднесло до складу
податкового кредиту відповідних
звітних періодів 2-го півріччя 2011 року
ПДВ на загальну суму 268449,00 грн..

Витрати на придбання
паливно-мастильних матеріалів на
загальну суму 1697569,50 грн. позивач відніс
до складу валових витрат 3-го та 4-го
кварталів 2011 року.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу (ПК) України
визначено, що податковим кредитом є
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Статтею 198 ПК України встановлено, що
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної діяльності
(пункт 198.1).

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2).

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (пункт 198.3).

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6).

Відповідно п. 201.10 ст.201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, право на нарахування
податкового кредиту обумовлюється
наявністю факту придбання платником
податку товарів, робіт, послуг,
основних фондів, нематеріальних
активів, в ціні яких платником
податку-покупцем сплачений
(нарахований) податок на додану
вартість, та їх використання у власній
господарській діяльності.

За змістом підпунктом 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 ПК України витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються, зокрема, із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України
передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК
України передбачено, що не включаються
до складу витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Статтею 1 Закону України ,,Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення,
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону
України ,,Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

З огляду на викладене апеляційний суд
дійшов висновку, що будь-які документи
(у тому числі, договори, накладні,
рахунки тощо) мають силу первинних
документів лише в разі фактичного
здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.
Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

Таким чином, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції, яка призводить
до руху активів (майна, коштів тощо)
платників податків у процесі її
здійснення.

Суд першої інстанції належним чином
дослідив надані сторонами докази та
встановив, що господарські операції
підприємства позивача з ТзОВ ,,Атонс",
ТзОВ ,,Айвар-МС", ТзОВ ,,СВ Кароліна" з
придбання дизельного пального мали
реальний характер, оскільки вони
підтверджені належними та допустимими
доказами, первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку:
видатковими накладними, податковими
накладними, актами приймання-передачі
товару, сертифікатами відповідності та
паспортами продукції,
товарно-транспортними накладними,
подорожніми листами, платіжними
дорученнями.

Відповідність вказаних документів
вимогам Закону України ,,Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", а податкових
накладних - вимогам п. 201.1 ст. 201 ПК
України податковим органом не
спростовується.

Дефектність деяких видаткових
накладних не є підставою для
позбавлення позивача права на
формування валових витрат та
податкового кредиту по господарських
операціях, реальний характер яких
доведений належними та допустимими
доказами.

Придбані товари відображені позивачем
у бухгалтерському обліку та
використані у власній господарській
діяльності - реалізовані іншим
суб'єктам господарської діяльності та
відображені в податкових
зобов'язаннях.

На час здійснення господарських
операцій контрагенти позивача були
зареєстровані у Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, мали свідоцтва
платників ПДВ.

За таких обставин апеляційний суд
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо правомірності
віднесення позивачем до складу до
складу податкового кредиту
відповідних звітних періодів сум ПДВ,
сплачених позивачем в ціні придбаних
товарів по господарських операціях з
вказаними контрагентами, а витрат на
придбання цих товарів - до складу
валових витрат.

Відповідно до ст.15 Закону України від 6
липня 1995 року № 265/95-ВР,,Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
контроль за додержанням суб'єктами
господарювання порядку проведення
розрахунків за товари (послуги), інших
вимог цього Закону здійснюють органи
державної податкової служби України
шляхом проведення планових або
позапланових перевірок згідно із
законодавством України.

Пунктом 9 статті 3 Закону № 265/95-ВР
передбачено, що суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або безготівковій формі
(із застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг, зобов'язані
щоденно друкувати на РРО (за
виключенням автоматів з продажу
товарів (послуг) фіскальні звітні чеки
і забезпечувати їх зберігання в КОРО.

Згідно з пунктом 4 статті 17 цього Закону
у разі невиконання щоденного друку
фіскального звітного чека або його
незберігання в КОРО за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України до суб'єктів
підприємницької діяльності
застосовується фінансова санкція у
розмірі двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Не виконуючи протягом певного періоду
обов'язок щодня друкувати фіскальний
звітний чек, суб'єкт підприємницької
діяльності вчиняє продовжуване
порушення, а не зберігаючи
роздрукований чек у КОРО - триваюче.

Колегія суддів на підставі аналізу
наведених норм матеріального права
дійшла висновку, що за вчинення
порушень, про які йдеться у пункті 4
статті 17 Закону № 265/95-ВР, відповідний
орган державної податкової служби
України може застосувати лише одну
фінансову санкцію в розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян незалежно від кількості
випадків невиконання щоденного друку
фіскального звітного чека та/або його
незберігання в КОРО, виявлених під час
перевірки суб'єкта підприємницької
діяльності, який здійснює розрахункові
операції за товари (послуги).

Аналогічна правова позиція щодо
застосування зазначених норм
матеріального права висловлена
колегією суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України, зокрема у постанові від 16
квітня 2013 року № 21-89а13.

За таких обставин апеляційний суд
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо застосування штрафної
санкції в сумі 340 грн. за всі випадки не
забезпечення друкування фіскальних
звітних чеків (Z звітів).

Наведені обставини спростовують
доводи апеляційної скарги про
невідповідність постанови суду першої
інстанції нормам матеріального та
процесуального права, а тому
апеляційний суд не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги,.

Статтею 159 КАС України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення з
одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
суд визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
їх не спростовують, а тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 160 ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1
ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області
залишити без задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26 вересня
2013 року у справі № 819/1675/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а в разі складення ухвали в
повному обсязі відповідно до статті 160
КАС України - з дня складення ухвали в
повному обсязі.

Ухвала в повному обсязі складена 15
грудня 2014 року.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов