Справа № 286/5426/14-а
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"09" грудня 2014 р.
Справа № 286/5426/14-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Майора Г.І.

суддів:
Бучик А.Ю.

Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Овруцькому районі Житомирської
області на постанову Овруцького
районного суду Житомирської області
від "24" вересня 2014 р. у справі за позовом
ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області,
Управління Пенсійного фонду України в
Овруцькому районі Житомирської
області про зобов'язання вчинити
певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом в
якому просила зобов'язати управління
праці та соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації провести донарахування
та виплату за період з 01.02.2014 року
щомісячної допомоги у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства в
розмірі, визначеному ст.37 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи ",
зобов»язати управління Пенсійного
фонду України в Овруцькому районі
провести донарахування та виплату за
період з 01.02.2014 року: підвищення до
пенсії непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на радіоактивно
забрудненій території, додаткової
пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю в
розмірах визначених ст.ст.39,51 Закону
України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
мотивуючи тим, що вона є громадянкою,
яка потерпіла від Чорнобильської
катастрофи 3-ї категорії, проживає на
території радіоактивного забруднення
і має право на соціальні виплати,
визначені Законом України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", які отримувала не в
кратному відношенні до мінімальної
заробітної плати та мінімальної пенсії
за віком, а згідно постанов КМ України,
що призвело до порушення її прав.

Постановою Овруцького районного суду
Житомирської області від 24.09.2014 позов
задоволено частково.

Зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації провести ОСОБА_4
донарахування та виплату з 01.02.2014 року
по 31.07.2014 року щомісячної грошової
допомоги у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства у
відповідності до ст.37 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи ", виходячи з
розміру 40% від мінімальної заробітної
плати встановленої законом про
Державний бюджет України на
відповідний рік.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Овруцькому районі
провести донарахування та виплату
ОСОБА_4 з 01.02.2014 року по 30.06.2014 року:

- підвищення до пенсії як непрацюючому
пенсіонеру, який проживає на території
радіоактивного забруднення щомісячно
у відповідності до ст.39 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", виходячи з
розміру 2-х мінімальних заробітних
плат, встановленій законом про
Державний бюджет України на
відповідний рік, щомісячно;

- додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю у відповідності до ст. 51 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", виходячи з
розміру 25% мінімальної пенсії за віком,
яка дорівнює прожитковому мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом про Державний
бюджет України на відповідний рік,
щомісячно.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вважаючи, що рішення суду першої
інстанції прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
відповідач ( управління Пенсійного
фонду України ) звернувся до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
залишити позовну заяву без розгляду
або закрити провадження у справі.

Відповідно до ст.195, пункту 3 частини 1
статті 197 КАС України суд апеляційної
інстанції розглядає справу в межах
апеляційної скарги, в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Як встановлено судом, позивач -
непрацюючий пенсіонер, постраждалий
від Чорнобильської катастрофи та
учасник ліквідації наслідків аварії на
ЧАЕС 3 категорії, перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Овруцькому районі, та проживає на
території радіоактивного забруднення -
у зоні гарантованого (добровільного)
відселення, а саме в с.Ясенець
Овруцького району Житомирської
області, що підтверджується копією
паспорта.

Як вбачається із довідки управління
Пенсійного фонду України в Овруцькому
районі підвищення до пенсії позивачу
здійснювались у відповідності до
Постанови КМ України №1210 від 23.11.2011
року "Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на територіях
радіоактивного забруднення,
підвищуються у розмірах, встановлених
частиною першою цієї статті у зоні
гарантованого (добровільного)
відселення - дві мінімальні заробітні
плати;

Згідно положень ч.2 ст.51 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", особам,
віднесеним до другої категорії,
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, призначається у розмірі 25%
мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
Закон України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
має пріоритет над підзаконним актом -
постановою КМ України від 23.11.2011р. №1210.

Будь-яких законодавчих обмежень щодо
застосування вказаних норм і положень
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
як це було в 2011-2013 роках, у 2014 році немає.
Тобто, Законом України "Про Державний
бюджет на 2014 рік" від 16 січня 2014 року №
719-VII, що набрав чинності з 1 січня 2014
року (п. 1 Прикінцевих положень Закону)
такі обмеження не встановлені.

Такі висновки є правильними і з ними
погоджується суд апеляційної
інстанції, приймаючи до уваги таке.

Згідно з Прикінцевими положеннями
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік" у 2013 році норми і
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України від 26 грудня 2011 року
№20-рп/2011 та 25 січня 2012 року №3-рп/2012
суди, під час вирішення справ про
соціальний захист громадян керуються,
зокрема, принципом законності. Цей
принцип передбачає застосування
судами законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі , у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції, на основі й на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України, закону про
Державний бюджет на відповідний рік та
інших законів України.

Метою і особливістю Закону про
Державний бюджет України є
забезпечення належних умов для
реалізації положень інших законів
України, які передбачають фінансові
зобов'язання держави перед
громадянами, спрямовані на їх
соціальний захист, у тому числі й
надання пільг, компенсацій і гарантій
(пункт 4 мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 09
липня 2007 року №6-рп/2007 у справі про
соціальні гарантії громадян).

Фінансування компенсаційних виплат,
доплат та різних видів допомоги,
передбачених Законом, здійснюється
відповідно до обсягів, затверджених
законами України про Державний бюджет
України на відповідний рік, тобто
виконання Закону повністю залежить від
фінансових ресурсів доходної частини
державного бюджету.

Слід зазначити, що частиною другою
статті 95 Конституції України
визначено, що виключно Законом України
про Державний бюджет визначаються
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків, а
стаття 63 Закону закріплює норму, якою
стверджується, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок державного
бюджету.

Кабінет Міністрів України регулює
порядок та розміри соціальних виплат
та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції та
законів України.

Отже, Кабінет Міністрів України є
органом, який забезпечує проведення
державної політики у соціальній сфері,
а УПФ - органом, який реалізує таку
політику, в тому числі за рахунок
коштів Державного Бюджету України.

Разом з тим, слід зазначити, що Законом
України "Про Державний бюджет на 2014 рік"
від 16 січня 2014 року №719-VII, що набрав
чинності з 1 січня 2014 року (п.1
Прикінцевих положень Закону) такі
обмеження не встановлені.

Таким чином, починаючи з 1 січня 2014
року є чинними і підлягають
застосуванню:

- ч.2 ст.39 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян,
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи", в редакції, відповідно до
якої, непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на територіях
радіоактивного забруднення,
підвищуються у розмірах, встановлених
частиною першою цієї статті - у зоні
гарантованого добровільного
відселення - дві мінімальні заробітні
плати;

- ч.2 ст.51 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", особам, віднесеним до
третьої категорії, додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю,
призначається у розмірі 25% мінімальної
пенсії за віком.

Оскільки відповідач здійснював
відповідні виплати позивачу в
порушення наведених норм Закону, суд
першої інстанції постановив
правомірне рішення про обов'язок
донарахування позивачу недоплачених
сум пенсії.

Вважаючи, що рішення суду першої
інстанції прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
відповідач ( управління Пенсійного
фонду України ) звернувся до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
залишити позовну заяву без розгляду
або закрити провадження у справі.

Відповідно до ст.195, пункту 3 частини 1
статті 197 КАС України суд апеляційної
інстанції розглядає справу в межах
апеляційної скарги, в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Як встановлено судом, позивач -
непрацюючий пенсіонер, постраждалий
від Чорнобильської катастрофи та
учасник ліквідації наслідків аварії на
ЧАЕС 3 категорії, перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Овруцькому районі, та проживає на
території радіоактивного забруднення -
у зоні гарантованого (добровільного)
відселення, а саме в с.Ясенець
Овруцького району Житомирської
області, що підтверджується копією
паспорта.

Як вбачається із довідки управління
Пенсійного фонду України в Овруцькому
районі підвищення до пенсії позивачу
здійснювались у відповідності до
Постанови КМ України №1210 від 23.11.2011
року "Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на територіях
радіоактивного забруднення,
підвищуються у розмірах, встановлених
частиною першою цієї статті у зоні
гарантованого (добровільного)
відселення - дві мінімальні заробітні
плати;

Згідно положень ч.2 ст.51 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", особам,
віднесеним до другої категорії,
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, призначається у розмірі 25%
мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
Закон України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
має пріоритет над підзаконним актом -
постановою КМ України від 23.11.2011р. №1210.

Будь-яких законодавчих обмежень щодо
застосування вказаних норм і положень
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
як це було в 2011-2013 роках, у 2014 році немає.
Тобто, Законом України "Про Державний
бюджет на 2014 рік" від 16 січня 2014 року №
719-VII, що набрав чинності з 1 січня 2014
року (п. 1 Прикінцевих положень Закону)
такі обмеження не встановлені.

Такі висновки є правильними і з ними
погоджується суд апеляційної
інстанції, приймаючи до уваги
наступне.

Згідно з Прикінцевими положеннями
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік" у 2013 році норми і
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України від 26 грудня 2011 року
№20-рп/2011 та 25 січня 2012 року №3-рп/2012
суди, під час вирішення справ про
соціальний захист громадян керуються,
зокрема, принципом законності. Цей
принцип передбачає застосування
судами законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі , у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції, на основі й на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України, закону про
Державний бюджет на відповідний рік та
інших законів України.

Метою і особливістю Закону про
Державний бюджет України є
забезпечення належних умов для
реалізації положень інших законів
України, які передбачають фінансові
зобов'язання держави перед
громадянами, спрямовані на їх
соціальний захист, у тому числі й
надання пільг, компенсацій і гарантій
(пункт 4 мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 09
липня 2007 року №6-рп/2007 у справі про
соціальні гарантії громадян).

Фінансування компенсаційних виплат,
доплат та різних видів допомоги,
передбачених Законом, здійснюється
відповідно до обсягів, затверджених
законами України про Державний бюджет
України на відповідний рік, тобто
виконання Закону повністю залежить від
фінансових ресурсів доходної частини
державного бюджету.

Слід зазначити, що частиною другою
статті 95 Конституції України
визначено, що виключно Законом України
про Державний бюджет визначаються
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків, а
стаття 63 Закону закріплює норму, якою
стверджується, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок державного
бюджету.

Кабінет Міністрів України регулює
порядок та розміри соціальних виплат
та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції та
законів України.

Отже, Кабінет Міністрів України є
органом, який забезпечує проведення
державної політики у соціальній сфері,
а УПФ - органом, який реалізує таку
політику, в тому числі за рахунок
коштів Державного Бюджету України.

Разом з тим, слід зазначити, що Законом
України "Про Державний бюджет на 2014 рік"
від 16 січня 2014 року №719-VII, що набрав
чинності з 1 січня 2014 року (п.1
Прикінцевих положень Закону) такі
обмеження не встановлені.

Таким чином, починаючи з 1 січня 2014
року є чинними і підлягають
застосуванню:

- ч.2 ст.39 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян,
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи", в редакції, відповідно до
якої, непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на територіях
радіоактивного забруднення,
підвищуються у розмірах, встановлених
частиною першою цієї статті - у зоні
гарантованого добровільного
відселення - дві мінімальні заробітні
плати;

- ч.2 ст.51 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", особам, віднесеним до
третьої категорії, додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю,
призначається у розмірі 25% мінімальної
пенсії за віком.

Оскільки відповідач здійснював
відповідні виплати позивачу в
порушення наведених норм Закону, суд
першої інстанції постановив
правомірне рішення про обов'язок
донарахування позивачу недоплачених
сум пенсії.

Підсумовуючи вищевикладене, слід
зазначити, що відсутні правові
підстави для скасування постанови в
оскарженій частині, а тому апеляційний
суд залишає її без змін.

В решті постанова суду першої
інстанції не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Овруцькому
районі Житомирської області залишити
без задоволення, а постанову
Овруцького районного суду
Житомирської області від "24" вересня 2014
р. без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її
постановлення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
Г.І. Майор

судді:
А.Ю.Бучик

С.М. Шевчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_4 АДРЕСА_1

3- відповідачу Управління праці та
соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області
вул. Леніна, 17,м.Овруч,Овруцький район,
Житомирська область,11101

4- відповідачу:Управління Пенсійного
фонду України в Овруцькому районі
Житомирської області вул.Леніна,
12,м.Овруч,Овруцький район, Житомирська
область,11100

- ,