Справа № 804/11961/14
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

в с т а н о в и В :

В обґрунтуванні заявлених вимог позивач посилався на безпідставні висновки ДПІ щодо нереальності господарських операцій з ТОВ «ТехкомВ» та вказував на реальність цих господарських взаємовідносин, за наслідками яких позивачем визначалися податкові зобов’язання та формувався податковий кредит.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року задоволено. Постанова суду мотивована необґрунтованістю та недоведеністю відповідачем тих обставин, які стали підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення. Такі висновки суд обґрунтував встановленими обставинами справи, які свідчать про реальність господарських операцій, які не визнаються відповідачем, а також наявністю належним чином оформленими первинними документами, які підтверджують здійснені позивачем господарські операції, за наслідками яких підприємством визначено податкові зобов’язання з податку на додану вартість та сформовано податковий кредит.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Державна податкова інспекція у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована висновками перевіряючих осіб, які зроблено в Акті перевірки та яким, на думку заявника апеляційної скарги, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що посадовими особами Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області у період з 15.05.2014 року по 21.05.2014 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Екомет Плюс» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість при документальному підтвердженні господарських відносин з ТОВ «ТехкомВ» за лютий 2014р. та подальшої реалізації, придбаних у вищевказаного підприємства товарів (робіт, послуг), їх реальності та повноти відображення в обліку.

За результатами перевірки складено акт №3877/04-63-22-03/32351313 від 28.05.2014р., в якому зроблено висновок:

1. Перевіркою ТОВ «Екомет Плюс» за лютий 2014 року встановлено відображення в податковому обліку господарських операцій по ланцюгу постачання: ТОВ «Техком В» - ТОВ «Екомет Плюс», встановлені порушення п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 ПК України в результаті чого занижено податок на додану вартість у лютому 2014р. у сумі 1082250,99грн.

2. В порушення п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198,п.200.1, п.200.2 ст.200 ПК України ТОВ “Екомет Плюс” сформував податковий кредит звітного періоду на підставі податкових накладних, які складені з порушенням встановленого законодавством України порядку та формою і не підтверджені первинними документами (документами, які свідчать про розвантаження товару, товарно-транспортними документами), в результаті чого за лютий 2014р. завищено суму податкового кредиту у податковій декларації з ПДВ на загальну суму 1082251 грн., що призвело до заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов’язання і сумою податкового кредиту та суми ПДВ, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на загальну суму 1082251 грн.

Такі висновки податкової служби ґрунтуються на наступному.

Проведеною перевіркою встановлено відображення ТОВ «Екомет Плюс» у податковому обліку господарських операцій з ТОВ «ТехкомВ».

Вказані господарські взаємовідносини ДПІ вважає нереальними, такими, що не створюють юридичних наслідків і відповідно позбавляють ТОВ «Екомет Плюс» права на формування податкового кредиту.

Як вбачається з Акту перевірки, висновки про нереальність господарських операцій ДПІ зроблено з огляду на акт перевірки постачальника ТОВ «Екомет Плюс», який надійшов на адресу ДПІ під час проведення перевірки, а саме:

- акт від 22.05.2014 року щодо проведення позапланової виїзної документальної ТОВ «Техком В» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01.02.2014 року по 28.02.2014 року, в якому зазначено, що постачання товару на адресу ТОВ «Техком В», який в подальшому реалізований на адресу ТОВ «Екомет Плюс», здійснювало ТОВ «Широко». Перевіркою встановлено, що податковий кредит ТОВ «Широко» сформовано за рахунок підприємств –постачальників, якими виписано податкові накладні на товар, який не стосується товару, який був поставлений на адресу ТОВ «Екомет Плюс». Перевіркою також встановлено декларування ТОВ «Широко» безтоварних операцій, що свідчить про нереальність здійснення господарських операцій між ТОВ «Техком В» та ТОВ «Екомет Плюс». Також перевіркою ТОВ «Техком В» встановлено, що на адресу ТОВ «Екомет Плюс» поставлявся товар і власного виробництва ТОВ «Техком В». ДПІ зроблено висновок про неможливість виробництва ТОВ «Техком В» продукції, оскільки не встановлено виробничих потужностей, технологічний процес виробництва не затверджений керівником підприємства.

Крім того, ДПІ в акті перевірки зазначила, що ТОВ «Екомет Плюс» не надано доказів транспортування товарів, їх розвантаження, у видаткових накладних відсутнє місце постачання, розрахунки між сторонами не проведено.

З цих підстав ДПІ робить висновок про не підтвердження поставок товару ТОВ «Техком В» на адресу ТОВ «Екомет Плюс», що свідчить про неправомірність формування ТОВ «Екомет Плюс» податкового кредиту по цим взаємовідносинам.

Правомірність та обґрунтованість вказаного податкового повідомлення-рішення є предметом спору, який передано вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржене рішення відповідача прийнято не на підставі та не у спосіб, що передбачені, зокрема, Податковим кодексом України.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується з наступних підстав.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права визначено підстави для формування платником податкового кредиту і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідком якої є поставка товарів (робіт, послуг), сплата (нарахування) ПДВ, у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до ч.1 ст.138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Отже, предмет доказування обумовлений предметом спору, який передано на вирішення суду.

Предметом доказування у цій справі є обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції (поставки товару/послуг).

Таким чином, у спірних правовідносинах, з огляду на позицію податкового органу щодо нереальності укладених правочинів, має бути доведеним (спростованим) факт (реальність) здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «ТехкомВ».

Встановлені обставини справи свідчать про те, що основними видами діяльності ТОВ «Екомет Плюс» є виробництво чавуну, сталі та феросплавів; роздрібна торгівля пальним; оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; демонтаж (розбирання) машин і устаткування; відновлення відсортованих відходів (т.1 а.с.12 ).

У межах своєї господарської діяльності ТОВ «Екомет Плюс» (Покупець) укладено з ТОВ «Техком В» (Продавець) наступні договори:

- №02-01/14 від 02.01.2014р. за умовами якого продавець зобов’язувався продати, а покупець прийняти та оплатити на умовах цього договору, модифіковане в’яжуче на цементній основі посиленої дії СА-М1, САМ2, СА-М3 в асортименті, кількості та за ціною, узгодженою сторонами у Специфікаціях, які оформлені у вигляді Додатків до договору і являються його невід’ємною частиною, при цьому, за умовами п.3.2 цього договору передбачено, що поставку покупцю товару здійснює продавець на умовах поставки DAP м. Дніпропетровськ, вул. Липова, 1 і м. Дніпропетровськ, вул. Торгова, 2-Б згідно правил “ІНКОТЕРМС” в редакції 2010р..

Фактичне виконання сторонами умов договору підтверджується документами, а саме: договором поставки, додатковими угодами до договору, актами прийому-передачі, видатковими накладними, податковими накладними, платіжними дорученнями за період з лютого по березень 2014р. про оплату позивачем за придбаний товар.

- № 10-02/14 від 10.02.2014р., за умовами якого продавець зобов’язувався продати, а покупець прийняти та оплатити товар – Концентрат ільменітів в асортименті, якості та за цінами, узгодженими сторонами у Специфікаціях, які оформлюються у вигляді додатків до договору, які є невід’ємною частиною договору, при цьому, за умовами п.3.2 цього договору передбачено, що поставку покупцю товару здійснює продавець на умовах поставки DAP м. Дніпропетровськ, вул. Липова, 1 згідно правил “ІНКОТЕРМС” в редакції 2010р..

Фактичне виконання сторонами умов договору підтверджується документами, а саме: договором поставки, додатковими угодами до договору, актами прийому-передачі, видатковими накладними, податковими накладними, актом списання, карткою рахунку 631 за лютий 2014р. та платіжним дорученням від 31.07.2014р. про оплату позивачем за придбаний товар.

- №17-02/14 від 17.02.2014р., за умовами якого продавець зобов’язувався продати, а покупець прийняти та оплатити на умовах цього договору, Модифікатор Віртуоз ОС-5 в асортименті, кількості та за ціною, узгодженою сторонами у Специфікаціях, які оформлені у вигляді Додатків до договору і являються його невід’ємною частиною, при цьому, за умовами п.3.2 цього договору передбачено, що поставку покупцю товару здійснює продавець на умовах поставки DAP м. Дніпропетровськ, вул. Липова, 1 згідно правил “ІНКОТЕРМС” в редакції 2010р.

Фактичне виконання сторонами умов договору підтверджується документами, а саме: договором поставки, додатком №1 до договору, актом прийомки-передачі, видатковою накладною, податковою накладною, платіжним дорученням від 02.07.2014р. про оплату позивачем за придбаний товар.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що надані позивачем документи, у їх сукупності, дозволяють визначитись зі змістом та обсягом господарських операцій, найменуванням поставленого товару, його кількістю та вартістю, сторонами господарських операцій та осіб відповідальних за здійснення господарських операцій. Тобто, вказані документи, у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджують факт здійснення між сторонами господарських операцій.

Обґрунтовано суд першої інстанції вказав і на безпідставність висновків ДПІ щодо відсутності у позивача документів, які б підтверджували транспортування та розвантаження товару, оскільки такі висновки зроблені без належного дослідження умов договорів. Так, за умовами договорів фактична доставка товару на адресу покупця є обов'язком продавця товару - ТОВ "ТехкомВ", а не позивача. Оскільки, позивач не здійснював транспортування товару, то він не був і зобов’язаний оформляти документи (товарно-транспортні накладні, подорожні листи), які б про цей факт свідчили. Крім цього, товарно-транспортна накладна не є обов'язковим та єдиним документом, який може підтверджувати реальність господарської операції за договором поставки, купівлі-продажу та не є обов'язковим первинним документом бухгалтерського обліку у випадках виконання вказаних договорів.

Посилання відповідача на положення Закону України «Про автомобільний транспорт», Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р., колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказані правила перевезень на встановлюють правил податкового обліку, в той час, як предметом спору у цій справі є правомірність відображення позивачем у податковому обліку господарських операцій з ТОВ «Техком В».

Обґрунтовано суд першої інстанції не прийняв в доводи податкової служби про відсутність руху активів позивача щодо не проведення оплати за придбаний товар у лютому 2014р., оскільки такі твердження податкового інспектора спростовуються наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень, копією картки по рахунку 631 з яких вбачається проведення позивачем оплати за придбаний товар за договорами поставки у лютому - березні 2014р. (а.с.176-193,225-226 том 1). Зробивши висновок про не проведення оплати за придбаний товар податковим інспектором не було враховано умови договорів, які свідчать про те, що оплата за товар здійснюється протягом 90 календарних днів з моменту поставки товару.

Таким чином, встановивши обставини справи, як свідчать про факт придбання товару, оплату вартості товару, у тому числі сплату ПДВ у його вартості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність доводів ДПІ щодо відсутності факту здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «ТехкомВ», а відповідно і про безпідставність висновків ДПІ щодо завищення податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «ТехкомВ».

Крім цього, погоджуючись з вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів враховує, що фактичне виконання договорів, реальність яких заперечується ДПІ, підтверджує і ТОВ «Техком В» - третя особа у справі.

Враховуючи те, що будь-яких інших обставин, окрім наведених вище, з якими б ДПІ пов’язувала порушення позивачем вимог податкового законодавства, що призвело до заниження податкових зобов’язань з ПДВ, акт перевірки не мітить, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для прийняття податкового повідомлення-рішення, яким підприємству збільшено суму грошового зобов’язання з податку на додану вартість.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв’язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 206 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

(Повний текст ухвали виготовлено 05.12.2014р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк