Справа № 804/16066/14
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді Дєєва М.В., суддів -
Ляшка О.Б., Рябчук О.С., при секретарі
судового засідання - Журавель Т.С., за
участю: позивача - ОСОБА_1,
представників відповідача -
Старостенка В.М., Дерець Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
до Державної фіскальної
служби України, Дніпропетровської
про визнання протиправним
та скасування наказу, поновлення на
посаді, виплату грошового забезпечення
за час вимушеного прогулу,-
ОСОБА_1 звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із позовом до
Державної митної служби,
Дніпропетровської митниці Державної
митної служби України про визнання
протиправним та скасування наказів:
Голови ДМС України від 10 січня 2012 року
№ 28-к; начальника Дніпропетровської
митниці від 10 січня 2012 року № 16-к в
частині припинення перебування його на
державній службі в митних органах за
порушення присяги та припинення
виконання ним обов'язків за посадою;
зобов'язання Державну митну службу
України поновити його на посаді
головного інспектора відділу митного
оформлення № 3 митного поста «Кривий
Ріг» Дніпропетровської митниці, а
Дніпропетровську митницю нарахувати і
виплатити грошове забезпечення за час
Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
20.03.2012 року, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 27.02.2013 року,
в задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 03.09.2014 року скасовано
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
20.03.2012 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 27.02.2013 року
з направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.
01.10.2014 року зазначена справа надійшла
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду та призначена
Під час судового розгляду справи
замінено відповідачів на їх
Позовна заява обґрунтована тим, що
оскаржуваний наказ Державної митної
служби України від 10.01.2012 року № 28-к є
безпідставним та необґрунтованим,
оскільки при виконанні своїх посадових
обов'язків позивач дотримувався вимог
Митного Кодексу України, крім того, не
містить чітких ознак дисциплінарного
порушення, наведені лише загальні
фрази щодо встановлення факту
несумлінного виконання службових
обов'язків без посилання на норми
Дисциплінарного статуту митної служби
України, який повинен був
застосуватися в разі порушення
посадовою особою митного органу
службової дисципліни. Також, позивач
посилається на те, що відповідачами при
прийнятті оскаржуваних наказів
порушено принцип пропорційності.
У судовому засіданні позивач позов
підтримав у повному обсязі, просив
позовні вимоги задовольнити, з підстав
викладених у позовній заяві.
Представники відповідачів у судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечували, зазначивши при
цьому, що оскаржувані накази прийняті
на підставі Закону України «Про
державну службу», у якому передбачені
самостійні підстави для звільнення
(припинення державної служби), які не є
дисциплінарним стягненням. В даному
випадку, дії позивача не є
дисциплінарним порушенням, а є
наслідком невідповідності займаній
посаді за діловими якостями державного
службовця, а тому припинення
перебування позивача на державній
службі не є видом застосування
дисциплінарного стягнення, а є
наслідком порушення ним присяги
державного службовця, що становить
самостійну підставу для припинення
державної служби, передбачену ст. 30
Закону України «Про державну службу».
Порушення ж присяги з боку позивача
доведено комісією, що проводила
службове розслідування, за
результатами якого складено акт
службового розслідування, а тому,
підстави для скасування оскаржуваних
наказів та поновлення позивача на
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення осіб,
які беруть участь у справі, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд доходить
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що
згідно наказу № 1057 - к від 25.10.2010 року
позивач був переведений на посаду
головного інспектора відділу митного
оформлення № 3 Митного поста «Кривий
Наказом т.в.о. голови Державної митної
служби України № 28-к від 10.01.2012 року
«Про припинення перебування на
державній службі», перебування ОСОБА_1
на державній службі припинено
відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону
України «Про державну службу». На
виконання зазначеного наказу,
начальником Дніпропетровської митниці
прийнято наказ № 16-к від 10.01.2012 року
«Про припинення виконання обов'язків
за посадою та проведення розрахунку».
Зі змістом даних наказів позивач був
ознайомлений 25.01.2012 року.
Суд вважає вищевказані накази в
частині, яка стосується позивача
протиправними та такими, що підлягають
скасуванню, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що з метою
встановлення обставин здійснення у
липні-вересні 2011 року митного
оформлення товарів за вантажними
митними деклараціями, поданими ТОВ
«Спартак Плюс», наказом
Дніпропетровської митниці № 874 від
15.12.2011 року призначено проведення
службового розслідування, за
результатами якого, встановлено факти
несумлінного виконання службових
обов'язків посадовими особами
Дніпропетровської митниці, що призвели
до порушень вимог законодавства
України та матеріальних збитків
державі на суму 117157 грн.18 коп.
За результатами службового
розслідування, зроблено висновки про
те, що головним інспектором відділу
митного оформлення № 3 митного поста
«Кривий Ріг» ОСОБА_1 при здійсненні
митного оформлення товарів за ВМД №
10050005/2011/007743 від 02.09.2011 року та №
110050005/2011/005892 від 18.07.2011 року було обрано
форму та обсяг митного контролю, не
достатні для забезпечення додержання
законодавства України з питань митної
справи, чим не дотримано вимог статей 40
та 42 Митного Кодексу України. Крім того,
при здійсненні митного контролю та
митного оформлення товару за ВМД №
10050005/2011/007743 від 02.09.2011 року порушено
вимоги Порядку застосування
автоматизованої системи аналізу та
управління ризиками під час митного
контролю та митного оформлення товарів
із застосуванням вантажної митної
декларації, затвердженого наказом
Держмитслужби України від 13.12.2010 року №
1467, в частині нездійснення сформованої
модулем АСАУР митної процедури 711 -
Ідентифікація товарів і транспортних
засобів шляхом здійснення цифрової
фотозйомки. Таким чином, ОСОБА_1
неналежно виконано свої службові
обов'язки, визначені пунктами 1.4, 1.5, 2.1,
2.4, 2.28 Посадової інструкції головного
інспектора відділу митного оформлення
№ 3 митного поста «Кривий
Ріг»Дніпропетровської митниці,
затвердженої начальником
Дніпропетровської митниці
На підставі зазначених висновків акту,
комісією з проведення службового
розслідування було запропоновано
припинити перебування позивача на
державній службі в митних органах
України на підставі п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону
України «Про державну службу», за
порушення присяги, у зв'язку з чим, було
винесено оскаржувані накази.
Згідно ст. 40 Митного кодексу України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), митному
контролю підлягають усі товари і
транспортні засоби, що переміщуються
через митний кордон України.
Митний контроль передбачає проведення
митними органами мінімуму митних
процедур, необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань митної справи. Обсяг таких
процедур та порядок їх застосування
визначаються відповідно до цього
Кодексу, інших нормативно-правових
актів, а також міжнародних договорів
України, укладених в установленому
Форми митного контролю визначені
статтею 41 Митного кодексу України. При
цьому пунктом 7 частини 1 цієї статті
передбачено, що митний контроль
здійснюється безпосередньо посадовими
особами митних органів шляхом
використання інших форм, передбачених
цим Кодексом та іншими законами
України з питань митної справи.
Статтею 42 Митного кодексу України
встановлено, що під час проведення
митного контролю митні органи
самостійно визначають форму та обсяг
контролю, достатні для забезпечення
додержання законодавства України з
питань митної справи та міжнародних
договорів України, укладених в
установленому законом порядку,
контроль за дотриманням яких покладено
Відповідно до частини першої статті 314
Митного кодексу України, з метою
встановлення достовірних відомостей
про товари та їх відповідності опису
класифікаційних групувань УКТЗЕД
митні органи можуть вимагати від
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності та громадян зразки товарів
та техніко-технологічну документацію
на такі товари для проведення
Порядком здійснення митного контролю й
митного оформлення товарів із
застосуванням вантажної митної
декларації, затвердженим наказом
Держмитслужби України від 20.04.2005 року №
314, зареєстрованим в Міністерстві
передбачено здійснення оцінки ризику
за ВМД шляхом перевірки електронної
копії ВМД за допомогою АСАУР (пункт 15
розділу 3 «Здійснення митних
процедур»), перевірку правильності
класифікації та кодування товарів
(пункт 16 цього ж розділу), направлення
запиту до підрозділу, до компетенції
якого віднесено контроль за виконанням
вимог товарної номенклатури Митного
тарифу України при класифікації
товарів для цілей митного оформлення у
разі потреби вирішення складних питань
класифікації та кодування товарів.
Таким чином, обов'язок обирати
достатній обсяг митного контролю
покладено на посадових осіб митних
органів, які не обмежені у такому
виборі через застосування АСАУР.
З матеріалів справи вбачається, що
підставами для видання оскаржуваних
наказів стало, зокрема, те, що при
здійсненні митного контролю товарів за
ВМД № 0050005/2011/007743, № 110050005/2011/005892 обрано
форму та обсяг митного контролю, що не
достатні для забезпечення додержання
законодавства України з питань митної
справи, чим не порушено вимоги статей 40
та 42 Митного кодексу України. Крім того,
при митного контролю та митного
оформлення товару за ВМД № 110050005/2011/7743
порушено вимоги Порядку застосування
автоматизованої системи аналізу та
управління ризиками під час митного
контролю та митного оформлення товарів
із застосуванням ВМД, затвердженого
наказом Держмитслужби України від
13.12.2010 року № 1467, в частині нездійснення
сформованої модулем АСАУР митної
процедури 711 - Ідентифікація товарів і
транспортних засобів шляхом
здійснення фотозйомки.
Для підвищення ефективності роботи
митних органів під час митного
контролю та митного оформлення на
виконання Міжнародної конвенції про
спрощення та гармонізацію митних
процедур від 18.05.73, Державною Митною
Службою України видано наказ № 1467 від
13.12.2010 року «Про затвердження Порядку
застосування автоматизованої системи
аналізу та управління ризиками під час
митного контролю та митного оформлення
товарів із застосуванням вантажної
митної декларації».
Відповідно до п. 1.3 вищевказаного
Порядку, оцінка ризику за ВМД за
допомогою АСАУР здійснюється шляхом
перевірки електронної копії ВМД.
Згідно сформованих АСАУР митних
процедур, позивачем відповідний вид
Щодо посилання відповідача про не
проведення фотозйомки, суд звертає
увагу на те, що ВМД №110050005/2011/007743 була
вже повторною ВМД, так як за
попередньою ВМД № 110050005/2011/007697 було
відмовлено у її прийнятті через обране
рішення про відібрання зразків для
лабораторії. При повторному контролі
за ВМД № 10050005/2011/007743 позивач керувався
п.2.8.4 Наказу № 1467 від 13.12.2010 року, у якого
зазначено, що якщо митні процедури щодо
цієї партії товарів були проведені
раніше, наприклад за ВМД, за якою було
відмовлено в митному оформленні, то
вноситься відмітка «МП проведена
раніше за іншою ВМД», що і було вчинено
позивачем.

Також, суд критично ставиться до
твердження відповідача щодо того, що
позивач виконуючи свої обов'язки під
час митного контролю не вірно визначив
код товару, що переміщується через
митний кордон України, оскільки для
перевірки вірності визначеного у ВМД
коду товару позивачем було відібрано
зразки та надіслано їх до
Дніпропетровської служби з
експертного забезпечення митних
органів ЦМУЛДЕР. На підставі
досліджень зроблено висновок від 02.09.2011
року, що надана на дослідження проба
(зразок) ідентифікована як гранули з
легованої сталі тобто відповідають
позиції до групи 72 УКТЗЕД.

Обставини щодо здійснення позивачем
митного оформлення товару за
вантажними митними деклараціями,
поданими ТОВ «Спартак Плюс»на товар
«Гранулят металевий, для виробництва
дробу різних марок, виготовлений з
відходів чорних металів за технологією
АТ «Новоліпецький металургійний
комбінат», 22000 кг, ідентифікований як
гранули з легованої сталі», також
наведені у письмових поясненнях
ОСОБА_1 на ім'я начальника
Дніпропетровської митниці Сухіної М.А.
від 23.12.2011 року, які надавалися під час
проведення службового розслідування, а
також його письмовими зауваженнями до
акту службового розслідування.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
дії співробітників митниці щодо зміни
товарної позиції, митної вартості
товарів та донарахування експортного
мита були досліджені під час винесення
судового рішення по справі № 2а/0470/3786/12
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Спартак плюс» до
Дніпропетровської митниці Міндоходів
про визнання протиправним та
скасування рішення.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
13.06.2012 року позов задоволено, визнано
дії Дніпропетровської митниці щодо
формування висновків за актом №
Н05/12/110050000/33264761 від 27.01.2012 року про зміни
товарної позиції, митної вартості
товарів та донарахування експортного
мита такими, що не відповідають вимогам
чинного законодавства та скасовано
податкове повідомлення від 24.02.2012 року
№ 31. Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 22.05.2014 року залишено без змін
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
13.06.2012 року в частині скасування
податкового повідомлення від 24.02.2012
року № 31.

Відповідно до частини 5 статті 124
Конституції України, судові рішення є
обов'язковими до виконання на всій
території України і тому вважаються
законними, доки вони не скасовані в
апеляційному чи касаційному порядку
або не переглянуті компетентним судом
в іншому порядку, визначеному
процесуальним законом, в межах
провадження справи, в якій вони
ухвалені. Виключне право перевірки
законності та обґрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.

Суд зазначає, що відповідно до частини 1
статті 72 КАС України, обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть ті
самі особи або особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

Зі змісту вказаних судових рішень
вбачається що під час розгляду справи
№ 2а/0470/3786/12
встановлено, що відповідач під час
перевірки помилково дійшов до
висновку, що класифікація товару, яка
заявлена ТОВ «Спартак Плюс» є невірною,
що у свою чергу додатково доводить
правомірність дій та висновків ОСОБА_1
під час митного оформлення товару за
ВМД, які також були досліджені під час
вказаного судового розгляду.

Суд також зазначає, що в акті
службового розслідування, на підставі
якого і прийняті оскаржувані накази
щодо припинення перебування на посаді
позивача, крім посилання на пункти 1.4,
1.5, 2.1, 2.4, 2.28 Посадової інструкції
головного інспектора відділу митного
оформлення № 3 митного поста «Кривий
Ріг» Дніпропетровської митниці,
затвердженої начальником
Дніпропетровської митниці 20.10.2010 року,
не зазначено, в чому саме полягало
неналежне виконання позивачем своїх
службових обов'язків.

При цьому, п. 1.4 Посадової інструкції
головного інспектора відділу митного
оформлення № 3 митного поста «Кривий
Ріг»Дніпропетровської митниці
передбачено, що головний інспектор
здійснює митний контроль та митне
оформлення товарів, транспортних
засобів та інших предметів, що
переміщуються через митний кордон
України.

Пунктом 1.5 Інструкції передбачено, що у
своїй роботі головний інспектор
керується Конституцією України,
законами України, Митним кодексом
України, Дисциплінарним статутом
митної служби України, нормативними
актами Верховної Ради України,
Кабінету Міністрів України, цією
посадовою інструкцією, наказами
Державної митної служби України та
Дніпропетровської митниці, Положенням
про відділ митного оформлення № 3
митного поста «Кривий Ріг».

Пунктами 2.1, 2.4, 2.28 Інструкції
закріплені службові обов'язки
головного інспектора, зокрема,
додержуватися Конституції України та
інших актів законодавства України,
сумлінно виконувати свої службові
обов'язки, проявляти ініціативу та
творчість в роботі, здійснювати
перевірку правильності класифікації
та кодування товарів.

З наведених вище загальних норм
Інструкції, як і з акту службового
розслідування, неможливо встановити, в
чому конкретно полягало неналежне
виконання позивачем своїх службових
обов'язків, що виразилося в невірному
обранні форми та обсягу митного
контролю, не достатніх для
забезпечення додержання законодавства
України з питань митної справи. В акті
службового розслідування також не
вказано, які саме форми та обсяг
митного контролю мав обрати позивач,
щоб вони були достатніми, а також не
надано оцінки наявності раніше
прийнятого у встановленому законом
порядку рішення митниці про визначення
коду товару по тому ж контракту та
товару з тими самими ознаками.

Тобто, акт службового розслідування не
містить підтвердження вчинення
позивачем конкретного правопорушення,
оскільки акт не містить чітких ознак
правопорушення та його складу.

За таких обставин, суд доходить
висновку, що підстави вважати, що
позивачем не було здійснено повний
перелік процедур митного контролю,
сформований модулем АСАУР, та не
дотримано норм Порядку здійснення
митного контролю й митного оформлення
товарів із застосуванням вантажної
митної декларації, затвердженим
наказом Держмитслужби України від
20.04.2005 року № 314 - відсутні.

Відповідно до вимог статті 408 Митного
кодексу України (в редакції, що діяла на
час виникнення спірних правовідносин),
правовий статус посадових осіб митної
служби України, їх права та обов'язки
визначаються Конституцією України, цим
Кодексом, а в частині, що не регулюється
ним, - Законом України «Про державну
службу».

Отже, за змістом вказаної статті, норми
Закону України «Про державну службу»
можуть застосовуватись щодо посадових
осіб митної служби лише у тій частині,
що не урегульовано спеціальним митним
законодавством, у тому числі й нормами
Дисциплінарного статуту митної служби
України.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
згідно п.6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про
державну службу» , крім загальних
підстав, передбачених Кодексом законів
про працю України, державна служба
припиняється у разі відмови державного
службовця від прийняття або порушення
Присяги державного службовця (далі -
Присяга), передбаченої статтею 17 цього
Закону.

Текст присяги наведено у ч. 2 ст. 17
вищевказаного Закону: «Повністю
усвідомлюючи свою високу
відповідальність, урочисто присягаю,
що буду вірно служити народові України,
суворо дотримувати Конституції та
законів України, сприяти втіленню їх у
життя, зміцнювати їх авторитет,
охороняти права, свободи і законні
інтереси громадян, з гідністю нести
високе звання державного службовця,
сумлінно виконувати свої обов'язки».

Аналізуючи зазначений текст, можна
дійти висновку, що в основі поведінки
державного службовця закладені етичні,
правові та службово-дисциплінарні
норми поведінки, порушення яких
утворює факт порушення Присяги. У
зв'язку з цим як порушення Присяги слід
розуміти скоєння державним службовцем
проступку (вчинку) проти інтересів
служби, який суперечить покладеним на
нього обов'язкам, підриває довіру до
нього як носія влади, що призводить до
приниження авторитету державного
органу та унеможливлює подальше
виконання ним своїх обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 вказаного
Закону, за невиконання чи неналежне
виконання службових обов'язків,
перевищення своїх повноважень,
порушення обмежень, пов'язаних з
проходженням державної служби, а також
за вчинок, який порочить його як
державного службовця або дискредитує
державний орган, в якому він працює, до
державного службовця застосовуються
дисциплінарні стягнення. Тобто, як
порушення присяги, так і інше
дисциплінарне правопорушення можуть
бути наслідком недотримання, порушення
державним службовцем правових, етичних
(моральних) норм. Водночас,
дисциплінарне правопорушення, не за
порушення присяги, пов'язується лише з
порушенням правових вимог щодо
проходження публічної служби.

Правовий статус посадових осіб митної
служби України, їх права та обов'язки
визначаються Конституцією України,
Митним кодексом України,
Дисциплінарним статутом митної служби
України, затвердженим Законом України
від 6 вересня 2005 року №2805-IV(чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин; далі - Статут).

Під порушенням службової дисципліни
розуміється протиправне, винне (умисне
чи необережне) діяння (дія чи
бездіяльність) посадової особи митної
служби, тобто невиконання урочистого
зобов'язання посадових осіб митної
служби, зокрема, невиконання або
неналежне виконання нею своїх
службових обов'язків, перевищення
повноважень, порушення обмежень і
заборон, установлених законодавством з
питань проходження служби в митних
органах, або вчинення інших дій, які
дискредитують не тільки посадову особу
митної служби, а й митну службу України
(стаття 21 Статуту).

До діянь, які є порушеннями службової
дисципліни, належать: 1) порушення вимог
законів та інших нормативно-правових
актів України з питань митної справи,
державної служби, а також наказів та
розпоряджень безпосередніх та/або
прямих керівників; 2) порушення порядку
здійснення митного контролю та митного
оформлення предметів, що переміщуються
через митний кордон України (стаття 22
Статуту).

Таким чином, припинення державної
служби у зв'язку з порушенням Присяги
та дисциплінарна відповідальність
державних службовців може бути
наслідком існування схожих фактичних
підстав у разі вчинення державним
службовцем достатньо близьких за
характером одне до одного
дисциплінарного або іншого
правопорушень. Проте, припинення
державної служби за порушення присяги
є найсуворішою санкцією
відповідальності державного
службовця, який вчинив діяння,
несумісне з посадою.

Саме до такого висновку зводиться
правова позиція Верховного Суду
України, висловлена у постанові від 10
вересня 2013 року (справа №21-267а13), яка
згідно зі статтею 244-2 КАС України, є
обов'язковою для суддів, які
зобов'язані привести судову практику у
відповідність до його рішень.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги про визнання протиправним та
скасування наказу т.в.о. Голови
Державної митної служби України від
10.01.2012 року № 28-к «Про припинення
перебування на держаній службі»,
скасування наказу Дніпропетровської
митниці Державної митної служби
України від 10.01.2012 року № 16-к «Про
припинення виконання обов'язків за
посадою та проведення розрахунку»,
поновлення позивача на посаді
головного інспектора відділу митного
оформлення № 3 митного поста «Кривий
Ріг» Дніпропетровської митниці
Міндоходів, зобов'язання нарахувати та
виплатити позивачу середній заробіток
за час вимушеного прогулу з 10.01.2012 року
по 23.10.2014 року, підлягають задоволенню
частково.

При цьому, суд звертає увагу на те, що
наказ т.в.о. Голови Державної митної
служби України від 10.01.2012 року № 28-к
«Про припинення перебування на
держаній службі» позивачем
оскаржується вцілому, проте стосується
позивача лише частково, в окремих його
положеннях, у зв'язку з чим, вимога
позивача в частині скасування наказу,
яка не має відношення безпосередньо до
позивача не порушує його прав та
інтересів задоволенню не підлягає.

Суд зазначає, що, відповідно до ст. 235
КЗпП України, у разі звільнення без
законної підстави або незаконного
переведення на іншу роботу працівник
повинен бути поновлений на попередній
роботі органом, який розглядає
трудовий спір. При винесенні рішення
про поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання нижче
оплачуваної роботи, але не більш як за
один рік.

Згідно абз. 3 п. 2 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року,
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

З урахуванням вищенаведеного, суд
вважає за необхідне зобов'язати
відповідача нарахувати та виплатити
позивачу відповідно до Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року № 100,
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 10.01.2012 року по 23.10.2014
року.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч.1 ст.256 КАС
України, постанови суду про
присудження виплати заробітної плати,
іншого грошового утримання у
відносинах публічної служби - у межах
стягнення за один місяць, та поновлення
на посаді у відносинах публічної
служби, виконуються негайно.

Таким чином, судове рішення в частині
поновлення позивача на роботі, та
виплати заробітної плати за час
вимушеного прогулу у межах стягнення
за один місяць, підлягає негайному
виконанню.

На підставі викладеного,керуючись
ст.ст. 160 - 162, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Державної митної служби України
№ 28-к від 10.01.2012 року «Про припинення
перебування на державній службі» в
частини припинення 10.01.2012 року
перебування на державній службі в
митних органах за порушення присяги
держаних службовців, відповідно до
пункту 6 частини 1 ст. 30 Закону України
«Про державну службу» - ОСОБА_1,
головного інспектора відділу митного
оформлення № 3 митного поста «Кривий
Ріг» Дніпропетровської митниці.

Скасувати наказ начальника
Дніпропетровської митниці Міндоходів
№ 16-к від 10.01.2012 року «Про припинення
виконання обов'язків за посадою та
проведення розрахунку».

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного
інспектора відділу митного оформлення
№ 3 митного поста «Кривий Ріг»
Дніпропетровської митниці Міндоходів.

Зобов'язати Дніпропетровську митницю
Міндоходів нарахувати і виплатити
ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу, відповідно до
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 08.02.1995 р. № 100, за період з 10.01.2012 року
по 23.10.2014 року.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС
України, допустити негайне виконання
постанови в частині поновлення ОСОБА_1
на посаді, та виплати середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу у межах стягнення за один
місяць.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги в порядку, встановленому ст.254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови виготовлений
04.11.2014 року.

Суддя (підпис) Суддя Суддя
Постанова не набрала законної сили
станом на 04.11.2014 року Суддя З
оригіналом згідно Помічник судді
М.В. Дєєв
О.Б. Ляшко О.С. Рябчук М.В.Дєєв
Т.С.Журавель