Справа № 2а-1000/11/0309
Суддя: Судова-Хомюк Н.М.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
Справа № 95050/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді
Судової-Хомюк Н.М.,

суддів
Шинкар Т.І., Коваля Р.Й.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Любешівському районі
Волинської області на постанову
Любешівського районного суду
Волинської області від 18 квітня 2011 року
у адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Любешівському районі
Волинської області про зобов'язання
перерахувати та виплатити додаткову
пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю та
доплату до пенсії,-

В С Т А Н
О В И В:

У березні 2011 року позивач звернувсь до
суду з адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської
області про визнання дій відповідача
протиправними; зобов'язання
відповідача провести нарахування та
виплату позивачу, як непрацюючому
пенсіонеру, який проживає у зоні
гарантованого добровільного
відселення підвищення до пенсії у
розмірі 2 мінімальних заробітних плат,
передбаченого ч.1 та ч.2 ст.39 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за період з 01.09.2010 року по день
постановлення рішення судом з
врахуванням ст.53 Закону України «Про
державний бюджет України на 2010 рік»,
ст.22 Закону України «Про державний
бюджет України 2011 рік» і виплачених
сум, та як особі, яка віднесена до
категорії 3 додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю у розмірі 25%
мінімальної пенсії за віком
передбаченої ч.2 ст. 51 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за
вказаний період із врахуванням ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

Оскаржуваною постановою
адміністративний позов задоволено
повністю. Постановою позовні вимоги за
період з 01.09.2010 р. по 23.09.2010 р. залишено
без розгляду. Визнано дії відповідача
неправомірними. Зобов'язано
відповідача провести нарахування та
виплату позивачу, як непрацюючому
пенсіонеру, який проживає у зоні
гарантованого добровільного
відселення підвищення до пенсії у
розмірі 2 мінімальних заробітних плат,
передбаченого ч.1 та ч.2 ст.39 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за період з 24.09.2010 року по 18.04.2011 року
включно з врахуванням ст.53 Закону
України «Про державний бюджет України
2010 рік», ст.22 Закону України «Про
державний бюджет на 2011 рік» та
виплачених сум, як особі, яка віднесена
до категорії 3 додаткової пенсії за
шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 25%
мінімальної пенсії за віком
передбаченої ч.2 ст.51 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за
вказаний період із врахуванням ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.
Постанову допущено до негайного
виконання.

Відповідач постанову суду першої
інстанції оскаржив, не погодившись із
зазначеним судовим рішенням, подав
апеляційну скаргу, зазначивши, що
оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову та прийняти нову,
якою в задоволенні позову відмовити.
Покликається на те, що при обчисленні
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю позивачу по справі
Управління Пенсійного фонду
керувалосьПостановою КМ України №530
від 28 травня 2008 року та №836 від 26 липня
1996 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст. 183-2
цього Кодексу.

Заслухавши суддю -доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач є особою яка постійно проживає
на території зони посиленого
радіоекологічного контролю, та
потерпілою від наслідків
Чорнобильської катастрофи 3 категорії,
що підтверджується посвідченням.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Ст. 49 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до ст.51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до категорії 3, щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, призначається у розмірі 25 %
мінімальної пенсії за віком.

Всупереч вимогам ст. 51 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» позивачу
вказані доплати виплачувалися
частково, у фіксованому розмірі,
визначеному Постановою Кабінету
Міністрів України №530 від 28 травня 2008
року, а не в кратному відношенні до
мінімальної пенсії за віком, як того
вимагає вказаний Закон.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із положеннями ч.4 ст.9 КАС
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції зробив правильний висновок,
що при визначенні розміру пенсій
позивачеві застосуванню підлягають
положення ст.51 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не
вказана постанова Кабінету Міністрів
України, яка істотно звужує обсяг
встановлених законом прав.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсії за віком за наявності у
чоловіків 25, а у жінок - 20 років
страхового стажу встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. За кожний повний
рік страхового стажу понад 25 років
чоловікам і 20 років жінкам пенсія за
віком збільшується на 1 відсоток
розміру пенсії, обчисленої відповідно
до статті 27 цього Закону, але не більше
ніж на 1 відсоток мінімального розміру
пенсії за віком, зазначеного в абзаці
першому цієї частини. У частині другій
цієї статті вказано, що за наявності
страхового стажу меншої тривалості,
ніж передбачено частиною першою цієї
статті, пенсія за віком встановлюється
в розмірі, пропорційному наявному
страховому стажу, виходячи з
мінімального розміру пенсії за віком.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Оскільки суд першої інстанції
правильно по суті вирішив спір, однак
при цьому допустив негайне виконання
ухваленої постанови в цілому, колегія
суддів визнає можливим змінити
постанову.

Відповідно до ст.201 КАС України
підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є: 1)
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права; 2) вирішення не
всіх позовних вимог або питань.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу необхідно задоволити частково,
а оскаржувану постанову - змінити в
частині негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 195, 197, ч.1 п.2 ст. 198, ст. 201,
ч.2 ст. 205, ст.ст. 207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської
області задовольнити частково, а
постанову Любешівського районного
суду Волинської області від 18 квітня 2011
у справі №2-а-1000/11 в частині негайного
виконання - змінити.

На підставі п.1 ч.1 ст.256 КАС України
допустити зазначену постанову до
негайного виконання у межах суми
стягнення за один місяць.

В решті постанову Любешівського
районного суду Волинської області від
18 квітня 2011 у справі № 2-а-1000/11 - залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Постанова остаточна і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
Н.М. Судова-Хомюк

Судді
Т.І.Шинкар

Р.Й. Коваль