Справа № 2а/0470/331/12
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року м. Київ
К/800/37516/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Кравцова О.В., Цуркана М.І.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства «Євраз Суха Балка» до
Дніпропетровської митниці Міндоходів,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Дніпропетровській області, про
визнання протиправним та скасування
рішення, що переглядається за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Євраз Суха
Балка» на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 26 червня 2012
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 10 червня 2014 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2012 року публічне акціонерне
товариство «Торговий Дім
«ЄвразРесурс» Україна» (далі - позивач)
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Дніпропетровської митниці
Міндоходів (далі - відповідач),
Головного Управління Державного
казначейства України у
Дніпропетровській області, в якому з
урахуванням змін позовних вимог від 18
січня 2012 року та 9 квітня 2012 року,
просило:

- визнати протиправною та скасувати
картку відмови в прийнятті митної
декларації, пропуску або оформленні
товарів та транспортних засобів через
митний кордон України №110010000/2/00118 від 30
січня 2012 року;

- визнати протиправними та скасувати
рішення відповідача про визначення
митної вартості товарів №110010000/2011/600434/1
від 12 грудня 2011 року, №110010000/2011/600448/1 від
15 грудня 2011 року, про коригування
заявленої митної вартості товарів
№110010000/2012/600048/1 від 30 січня 2012 року;

- стягнути з державного бюджету України
надмірно сплачену суму ПДВ у розмірі
1587863,60 грн.;

- зобов'язати відповідача здійснити
митне оформлення вантажу за ціною
контракту.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
застосування відповідачем методу № 3
визначення митної вартості товару (за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів) та коригування
ціни угоди з урахуванням комерційних
умов є протиправним, оскільки, на думку
позивача, визначення митної вартості
товарів має бути здійснено за методом
№ 1 - ціною договору. Позивач зазначив,
що митним органом не було доведено
наявність підстав для застосування
третього методу визначення митної
вартості та обґрунтованість
коригування вартості відповідно до
ціни з урахуванням комерційних умов.
Позивач зазначає, що всі необхідні
документи для підтвердження
контрактної вартості товару були
надані відповідачу при оформленні
вантажно-митних декларацій.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 26
червня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 10 червня 2014 року, в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, позивач просить
оскаржувані рішення судів першої та
апеляційної інстанції скасувати,
прийняти нове судове рішення про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши
оскаржувані рішення судів та матеріали
справи в межах доводів касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скарга задоволенню не підлягає.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 16 червня 2008 року між
позивачем ( (далі - покупець) та
компанією «Carbo Chemicals Group GmbH» (далі -
постачальник) укладено контракт № 83/08,
за умовами якого продавець продає, а
покупець придбає коксуюче вугілля
(товар), найменування, кількість,
реквізити вантажовідправників та
вантажоотримувачів, умови поставки
(строки та базис), визначені у Додатках,
що є невід'ємною частиною контракту.

Відповідно до п.2.1 контракту ціна
товару визначається на умовах DAF
Польсько-Український кордон
кордонперехід прикордонного перетину
Хрубещів/Ізов станція Ізов, згідно із
правилами тлумачення міжнародних
комерційних термінів INCOTERMS 2000 та
визначається в додатках до даного
контракту в Євро за одну метричну тону
товару.

Згідно з п. 3.1 контракту покупець
здійснює оплату за поставлений товар
протягом 5-ти банківських днів з дати
прибуття товару в адресу
вантажоодержувача товару шляхом
прямого банківського переказу
грошових коштів за реквізитами,
зазначеними у рахунку Продавця.
Відповідно до пункту 3 додатку № 19 від 3
жовтня 2011 року контракту оплата за
товар здійснюється протягом листопада
2011 року; а згідно додатку № 21 від 1
листопада 2011 року - протягом грудня 2011
року.

Згідно із додатком № 21 від 1 листопада
2011 року ціна товару за одну метричну
тонну становить 210,50 євро на умовах DAF
Izow/Hrubieszov згідно з Інкотермс 2000;
відповідно до додатку № 22 від 18
листопада 2011 року ціна товару за одну
метричну тонну становить 165,00 євро, на
умовах DAF Izow/Hrubieszov згідно з Інкотермс
2000.

Для митного оформлення товару, 11 грудня
2011 року позивачем подано
вантажно-митну декларацію форми МД-2 №
110010000/2011/007710, якою задекларовано митну
вартість товару за ціною 0,165Євро/кг.

15 грудня 2011 року позивачем подано
вантажно-митну декларацію форми МД-2
№110010000/2011/007832, якою задекларовано митну
вартість товару за ціною 0,2105 Євро/кг.

Позивачем для підтвердження митної
вартості товару подані наступні
документи: облікова картка суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності
№11000/1/10/115503 від 13 жовтня 2010 року;
внутрішні транзитні документи;
накладні; інвойси;
зовнішньоекономічний договір від 16
червня 2008 року № 83/08 із додатками;
внутрішній договір (контракт)
доручення від 1 лютого 2008 року № 2008/02-28;
довідка про декларування валютних
цінностей від 20 жовтня 2011 року;
сертифікат про походження товару
невизначеної форми від 3 грудня 2011 року
№ PL/MF/AG 0206829.

Для забезпечення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товару відповідачем
проведено наступні заходи: перевірка
наданих для митного контролю й митного
оформлення документів для
підтвердження заявленої митної
вартості; консультація з декларантом з
метою обміну інформацією, яка
стосувалась даної операції та її вплив
на вартість товару; порівняння рівня
заявленої митної вартості товару з
рівнем митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено.

Відповідачем було встановлено, що
рівень заявленої митної вартості
товарів нижчий рівня митної вартості
товарів, інформація про які була наявна
у митного органу.

З метою підтвердження заявленого
позивачем рівня митної вартості
товарів, відповідачем витребувано
додаткові документи, що підтверджують
митну вартість товару, шляхом
проставляння напису на вищеозначених
вантажно-митних деклараціях, а саме:
договір з третіми особами, що пов'язані
з договорами про поставку товарів
митна вартість яких визначається;
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми-виробника товару;
калькуляція фірми-виробника; висновки
про якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, що мають відповідні
повноваження, згідно із
законодавством.

Ознайомившись із вказаним записом,
позивач запис: «Ознайомлений. Надати
інші додаткові документи немає
можливості. Проведено консультацію».

У зв'язку з відсутністю додаткових
документів, відповідачем прийнято
рішення про визначення митної вартості
товарів № 110010000/2011/600434/1 від 12 грудня 2011
року, відповідно до якого митна
вартість товару визначена на рівні 0,19
євро/кг та рішення про визначення
митної вартості товарів № 110010000/2011/600448/1
від 15 грудня 2011 року, відповідно до
якого митна вартість товару визначена
на рівні 0,2155 євро/кг.

При визначенні митної вартості товару
митним органом застосовано третій
метод визначення митної вартості
товарів. При цьому, у наведених вище
рішеннях міститься відмітка про те, що
вартість імпортованих товарів не може
бути визначена за ціною договору з
огляду на неподання та відмову подання
додаткових документів, зазначених у
ДМВ та ВМД, необхідних для
підтвердження заявленої вартості.
Також, в рішенні зазначено про
неможливість застосування 2-го методу
визначення митної вартості, оскільки
відсутні інформація щодо вартості
ідентичних товарів.

Відповідачем 30 січня 2012 року видано
картку відмови в прийнятті митних
декларацій чи митному оформленні №
110010000/2/00118.

Вищий адміністративний суд України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про
відсутність підстав для задоволення
позову з огляду на наступне.

Згідно із статтею 262 Митного кодексу
України митна вартість товарів і метод
її визначення заявляються
(декларуються) митному органу
декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості.

Відповідно до статті 265 Митного кодексу
України, митний орган здійснює
контроль правильності визначення
митної вартості згідно з положеннями
цього Кодексу. Такий контроль може
здійснюватися в установленому порядку
із застосуванням різних форм.

Порядок та умови декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
встановлюються Кабінетом Міністрів
України, а порядок заповнення
декларацій митної вартості -
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи.

Відповідно до Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1766 від 20 грудня 2006 року, визначення
митної вартості - сукупність дій, які
вчиняються декларантом та/або митним
органом з метою визначення вартості
товарів відповідно до положень Митного
кодексу України та інших
нормативно-правових актів.

Згідно із Пунктом 5 вказаного Порядку №
1766, для заявлення митної вартості
товарів, визначеної за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції), відповідно до
статті 267 Митного кодексу України
подається декларація митної вартості
за формою згідно з додатком 1.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 1766 для
підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товарів декларант
зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Пункт 10 Порядку № 1766 зазначає, що
відомості, на підставі яких
декларантом визначено та заявлено
(задекларовано) митну вартість товарів,
повинні базуватися на об'єктивних
даних, що підлягають обчисленню та
перевірці відповідно до вимог Митного
кодексу України.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 1766 для
підтвердження митної вартості товарів
на вимогу митного органу декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи.

Посадова особа митного органу у графі
«Для відміток митниці» декларації
митної вартості робить запис про
необхідність подання додаткових
документів, що підтверджують митну
вартість товарів, із складенням
переліку, зазначає дату і прізвище та
ставить свій підпис. Декларант
ознайомлюється з таким записом,
зазначає під ним дату, прізвище та
ставить свій підпис.

Відповідно до пункту 13 Порядку № 1766
декларант зобов'язаний подати
додаткові документи, визначені у
пункті 11 цього Порядку, протягом 10
календарних днів після ознайомлення із
записом митного органу про їх подання.
За вмотивованою заявою декларанта
такий строк продовжується. У разі
відмови подати додаткові документи
декларант робить відповідний запис із
зазначенням дати, прізвища та
проставлення свого підпису на
зворотному боці основного аркуша
декларації митної вартості. Відповідно
до пункту 14 Порядку № 1766, якщо
декларантом не подано в установлений
строк додаткові документи або якщо він
відмовився від їх подання, митну
вартість товарів визначає митний орган
на підставі наявних відомостей згідно
із законодавством.

Матеріалами справи підтверджено, що
позивачем на вимогу відповідача
витребувані документи не надано, а
наявний на момент митного оформлення
висновок «Державного
інформаційно-аналітичного центру
моніторингу зовнішніх товарних
ринків» носить суто інформаційний
характер.

Якщо декларантом не надані в
установлений законодавством термін
вищезазначені додаткові документи або
якщо він відмовився від їх надання, то
митний орган відповідно до статті 265
Митного кодексу України, пункт 14
Порядку № 1766, визначає митну вартість
товарів на підставі наявних відомостей
згідно із законодавством.

Відповідно до статті 266 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які імпортуються в Україну,
здійснюється за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Частинами 2 - 3 зазначеної статті
визначено, що основним методом
визначення митної вартості товарів є
метод за ціною угоди щодо товарів, які
імпортуються. Якщо основний метод не
може бути використаний, застосовується
послідовно кожний із перелічених у
частині 1 цієї статті методів. При цьому
кожний наступний метод застосовується,
якщо митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом застосування
попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
установлених статтею 273 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 265 Митного
кодексу України митний орган має право
упевнитися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
декларації, поданої для цілей
визначення митної вартості.

Якщо митний орган дійшов висновку, що
визначена декларантом митна вартість
нижча, ніж прямі витрати на виробництво
цього товару, в тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектуючих, які
входять до складу товару, митний орган
має право зобов'язати декларанта
визначити митну вартість іншим
способом, ніж він використав для її
визначення.

Відповідно до статті 88 Митного Кодексу
України декларант зобов'язаний надати
митному органу передбачені
законодавством документи і відомості,
необхідні для виконання митних
процедур.

Отже, відповідач наділений
повноваженням витребувати додаткові
документи для перевірки правильності
зазначеної митної вартості товару, за
наявності підстав сумніву митної
оцінки товару, що переміщується через
митний кордон України.

В даних спірних правовідносинах у
відповідача виник обґрунтований
сумнів щодо правильності заявлення
митної вартості товару, яка була нижчою
від наявної бази даних світових цін на
вказаний товар та з урахуванням
документів. наданих самим декларантом.

З урахуванням викладеного, суди першої
та апеляційної інстанцій дійшли
правильного висновку, що при
витребуванні додаткових документів
відповідач діяв у відповідності з
приписами вказаного вище Порядку № 1766
та інших норм митного законодавства.
Відповідач відповідно до наведених
законодавчих норм надавав позивачу
можливість підтвердження заявленої
митної вартості чи коригування митної
вартості шляхом надання додаткових
документів, однак, позивач додаткових
документів щодо підтвердження
заявленої митної вартості в повному
обсязі не надав. Інших способів, ніж
витребування додаткових документів,
надання часу для підтвердження
заявленої митної вартості товару, у
митного органу щодо узгодження митної
вартості товару із декларантом
законодавчими нормами не передбачено.

У зв'язку з ненаданням позивачем
запитуваних додаткових документів без
обґрунтувань причини такого неподання,
у відповідача не було можливості
застосувати митну вартість, визначену
позивачем, а тому при здійсненні митної
оцінки був застосований метод оцінки №
3 згідно статті 269 Митного кодексу
України.

Судами попередніх інстанцій в повному
обсязі досліджено дії відповідача щодо
застосування третього методу при
визначенні митної вартості товару та
об'єктивні причини неможливості
застосування ним попереднього методу.

Суд касаційної інстанції приходить до
висновку, що відповідач діяв
правомірно, в межах наданих
повноважень та наведених законодавчих
норм, самостійно визначив митну
вартість вказаного товару, застосував
метод 3.

Правові підстави для визнання
протиправними прийнятих митницею з
цього приводу рішень та картки відмови
в прийнятті митної декларації,
пропуску або оформленні товарів та
транспортних засобів через митний
кордон України відсутні.

Вимоги позивача про повернення з
Державного бюджету України надмірно
сплаченої суми податку на додану
вартість не підлягають задоволенню,
оскільки відповідач діяв правомірно
щодо визначення митної вартості
товарів за третім методом (за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів).

З урахуванням викладеного, суд
касаційної інстанції вважає, що судами
попередніх інстанцій було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам, прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Тому висновки судів першої та
апеляційної інстанцій є правильними, а
доводи, викладені в касаційній скарзі,
зазначених висновків не спростовують
та не дають підстав вважати судове
рішення таким, що ухвалене з
порушеннями норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Євраз Суха
Балка» залишити без задоволення, а
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 26
червня 2012 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 10 червня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді :