Справа № 872/10126/13
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"17" червня 2014 р. справа №
804/3654/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання
Чепурко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
24.04.2013 р. у справі № 804/3654/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрполіен»

до Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

встановив:

У березні 2013 року позивач звернувся до
суду першої інстанції з позовом, в
якому просив визнати протиправними та
скасувати податкові повідомлення
рішення № та № від 04.03.2013р.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
24.04.2013 р. позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що перевірку
позивача проведено позивачем в рамках
досудового розслідування, на час
прийняття оскаржених податкових
повідомлень-рішенні рішення по
кримінальній справі прийнято не було,
тому, за висновком суду, відповідачем
порушено вимоги п. 58.4 ст. 58 Податкового
кодексу України.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нову - про
відмову в задоволенні позову.

Представник позивача у судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечував.

Представник відповідача, належним
чином повідомлений про дату, час та
місце розгляду справи, у судове
засідання не з'явився, що не
перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази, наявні в
матеріалах справи, перевіривши в межах
доводів апеляційної скарги дотримання
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження під час
розгляду апеляційної скарги, що
позивач перебуває на обліку у
відповідача. Постановою про
призначення позапланової
документальної перевірки від 31.01.2013 р.,
винесеною старшим слідчим з ОВС ГСУ ДПС
України Борисенком В.М., призначено у
кримінальному провадженні № 0000005
комплексні документальні перевірки,
зокрема, ТОВ «Укрполієн», ТОВ «Лігран»,
ПП «Транс-Атлантіка Сервіс», ТОВ
«Шоковіта» (т. 1 а.с. 47-48).

Державною податковою службою України
листом від 05.02.2013 р. зазначену постанову
направлено до Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
для організації проведення
позапланової документальної перевірки
у кримінальному провадженні №
0000005, зокрема, Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укрполієн» (т. 1 а.с. 46).

Наказом Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
від 21.01.2013 р. № 56 призначено проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрполієн» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ «Лігран» (код за
) за грудень 2011 року та за
період з 01.03.2012 по 31.08.2012; по
взаємовідносинах з ПП «Транс-Атлантіка
Сервіс» (код за ) за період з
01.02.2012 по 31.07.2012; по взаємовідносинах з
ТОВ «Шоковіта» (код за ) за
період з 01.09.2012 по 31.10.2012 та за грудень 2012
року, строком 5 робочих днів з 21.01.2013. (т. 1
а.с. 49).

Наказами відповідача термін
проведення перевірки продовжувався (т.1
а.с. 50-52).

За результатами перевірки складено акт
№720/22-01/32651261 від 22.02.2013 р. (т. 1 а.с. 55-250, т. 2
а.с. 1-19).

Перевіркою встановлені наступні
порушення, допущені ТОВ «Укрполієн»:

- пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України занижено податок на
прибуток на суму 232 085, 07 грн.;

- п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України занижено податок на додану
вартість всього у сумі 217 015,38 грн. (т. 2
а.с. 18-19).

В акті перевірки зазначено про
наявність документів
фінансово-господарської діяльності
підприємства, а саме, договорів,
податкових та видаткових накладних,
рахунків на оплату, актів надання
послуг (т. 1 а.с. 58-61).

Порушення законодавства позивачем
обґрунтовані в акті перевірки тим, що
позивач мав господарські
взаємовідносини з контрагентами ТОВ
«Лігран», ПП «Транс-Атлантіка Сервіс»,
ТОВ «Шоковіта», які допустили
порушення податкового законодавства а
саме: за юридичною та фактичною адресою
не знаходяться; відсутнє майно та інші
матеріальні ресурси, що економічно
необхідні для здійснення
господарських операцій. Зазначені
висновки зроблені на підставі
матеріалів перевірок зазначених
контрагентів, здійснених іншими
податковими органами. Тому, на думку
відповідача, позивачем порушено вимоги
ч.ч.1.5 ст.203, ч.ч.1.2 ст.215. ст. 228 Цивільного
кодексу України в частині не
додержання в момент вчинення правочину
вимог, які не спрямовані на реальне
настання наслідків, що обумовлені ними
та суперечать моральним засадам
суспільства.

Крім того, в акті перевірки зазначено,
що Головним слідчим управлінням ДПС
України проводиться досудове
розслідування у кримінальному
провадженні №0000005 від 15.01.2013 р. за
ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205
КК України за фактом вчинення
невстановленими слідством особами
фіктивного підприємництва з
використанням ТОВ «Будівництво та
комплектація» та ознаками попередньої
кваліфікації кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212
КК України за фактом ухилення від
сплати податків службовими особами ТОВ
«Лігран», ПП «Транс-Атлантіка Сервіс»,
ТОВ «Шоковіта» (т. 1 а.с. 63-64).

На підставі акту № 720/22-01/32651261 від 22.02.2013
р. відповідачем 04.03.2013 р. прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- № , яким збільшено позивачу суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на 277975,75 грн. (232085 грн. -
основний платіж, 45890,75 грн. - штрафні
санкції);

- № , яким збільшено позивачу суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 271268,75 грн. (217015 грн. -
основний платіж, 54253,75 - штрафні санкції)
(т. 1 а.с. 5, 6).

Відповідно до п.75.1 ст.75 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки
проводяться органами державної
податкової служби в межах їх
повноважень виключно у випадках та у
порядку, встановлених цим Кодексом, а
фактичні перевірки - цим Кодексом та
іншими законами України, контроль за
дотриманням яких покладено на органи
державної податкової служби.

Згідно пп.78.1.11. п.78.1 ст. 78 Податкового
кодексу України документальна
позапланова перевірка здійснюється за
наявності хоча б однієї з таких
обставин: отримано судове рішення суду
(слідчого судді) про призначення
перевірки або постанову органу, що
здійснює оперативно-розшукову
діяльність, слідчого, прокурора,
винесену ними відповідно до закону.

Відповідно до п. 58.4 ст. 58 Податкового
кодексу України, в редакції станом на
22.02.2013 року, у разі коли судом за
результатами розгляду кримінального
провадження про кримінальне
правопорушення, предметом якого є
податки, збори, винесено обвинувальний
вирок, що набрав законної сили, або
винесено рішення про закриття
кримінального провадження за
нереабілітуючими підставами,
відповідний контролюючий орган
зобов'язаний визначити податкові
зобов'язання платника податків за
податками та зборами, несплата
податкових зобов'язань за якими
встановлена судовим рішенням, та
прийняти податкове
повідомлення-рішення про нарахування
платнику таких податкових зобов'язань
і застосування стосовно нього штрафних
(фінансових) санкцій у розмірах,
визначених цим Кодексом.

Складання та надсилання платнику
податків податкового
повідомлення-рішення за податковими
зобов'язаннями платника податків за
податками та зборами, несплата
податкових зобов'язань за якими
встановлена судовим рішенням,
забороняється до набрання законної
сили судовим рішенням у кримінальному
провадженні або винесення ухвали про
закриття такого кримінального
провадження за нереабілітуючими
підставами.

Абзац другий цього пункту не
застосовується, коли податкове
повідомлення-рішення надіслане
(вручене) до повідомлення особі про
підозру у вчиненні кримінального
правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи,
перевірка позивача проводилася в рамка
досудового слідства у кримінальній
справі, проте відомості про
повідомлення позивача (службових осіб
ТОВ «Укрполіен») про підозру у вчиненні
кримінального правопорушення
відсутні.

Отже, відповідачем при прийнятті
оскаржених податкових
повідомлень-рішень не було порушено
положень п. 58.4 ст. 58 Податкового кодексу
України.

Проте, колегія суддів погоджується з в
висновком суду першої інстанції про
неправомірність
податкових-повідомлень рішень
відповідача від 04.03.2013р., з наступних
підстав.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Отже, нікчемність правочину
встановлюється саме законом, а не актом
податкової перевірки, який не містить
доказової бази, які б факти у цьому акті
не були відображені. Довести
нікчемність правочину можна одним
єдиним способом: навести норму закону,
в якій чітко сказано, що правочин є
нікчемним.

Відповідно до частини 3 статті 228 ЦК
України чи статті 207 Господарського
кодексу України доводити недійсність
правочинів (господарських зобов'язань)
органи державної податкової служби
зобов'язані виключно у судовому
порядку. Посилання відповідача на
частину 5 статті 203, ч.1 ст. 215 є
безпідставними, так як зазначені норми
можуть використовуватися лише при
визнанні правочинів недійсними в
судовому порядку.

Фактів спрямованості правочинів між
позивачем та його контрагентами на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним,
податковим органом в ході перевірки не
досліджувалось та в акті перевірки не
наводиться. Рішення суду про визнання
зазначених правочинів недійсними
через недодержання вимог щодо його
відповідності інтересам держави і
суспільства, моральним засадам,
податковим органом суду не надано, в
акті перевірки про наявність таких
рішень не зазначено.

За викладених обставин до набуття
законної сили рішенням суду про
визнання недійсним правочину,
відображення в акті перевірки
висновків про вчинення таким платником
порушення податкового законодавства
щодо правильності та повноти
справляння податків за цим правочином
є передчасним.

Крім того, з огляду на діюче податкове
законодавство про відсутність
реального характеру відповідних
операцій можуть свідчити підтверджені
доказами доводи податкового органу,
зокрема, про наявність таких обставин:
неможливість здійснення платником
податку зазначених операцій з
урахуванням часу, місця знаходження
майна або обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних для
виробництва товарів, виконання робіт
або послуг, нездійснення особою, яка
значиться виробником товару,
підприємницької діяльності,
відсутність у платника податку
необхідних умов для досягнення
результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів, облік для цілей
оподаткування тільки тих
господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
права на податковий кредит або
бюджетне відшкодування, якщо для
даного виду діяльності також потрібне
здійснення і облік інших господарських
операцій, здійснення операцій з
товарно-матеріальними цінностями, які
не вироблялися або не могли бути
вироблені в обсязі, зазначеному
платником податку в документах обліку.

В даному випадку проведення позивачем
оплати в повному обсязі та реальність
зазначених операцій документально
підтверджено, та не спростовано
відповідачем.

Наявність ознак фіктивності правочину
є лише підставою для визнання його
недійсним в судовому порядку.

Частиною 1 статті 228 ЦК України
передбачено, що правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Зміст наведеної норми свідчить на
користь висновку, що законодавець
відокремив порушення публічного
порядку від інших підстав нікчемності
правочинів та передбачив наявність
умислу сторін (сторони) на незаконний
результат, а також суперечність його
публічно-правовим актам держави.

Зважаючи на те, що публічний порядок
держави порушується у разі
недотримання нормативних актів, у яких
він закріплений, а ухилення від сплати
податків, на факт якого податковий
орган посилається як на підставу
позовних вимог, є злочином,
відповідальність за який встановлена
Кримінальним кодексом України.

Таким чином, визнання правочину як
такого, що порушує публічний порядок,
повинен передувати вирок суду про
притягнення учасника (учасників)
такого правочину до кримінальної
відповідальності, який би набрав
законної сили.

Неприпустимість притягнення до
відповідальності одного суб'єкта
господарювання за неправомірні дії
іншого підтверджується практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, в
пункті 7.1 рішення у справі «Булвес» АД
проти Болгарії» Європейський Суд з
прав людини дійшов такого висновку:
«...Суд вважає, що компанія-заявник не
повинна нести відповідальність за
наслідки невиконання постачальником
його обов'язків щодо своєчасного
декларування ПДВ і, як наслідок,
сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.
Суд вважає, що такі вимоги
прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії-заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності».

Наведений висновок Європейський Суд з
прав людини повторно підтвердив у
рішенні по справі «Бізнес Сепорт
Сентре проти Болгарії», пунктом 23 якого
зазначено, що у разі виявлення
податковими органами невиконання
постачальником своїх обов'язків як
платника ПДВ, вони могли б розпочати
податкову перевірку цього
постачальника, з тим щоб стягнути з
нього належні платежі та штрафні
санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого
впливу на оподаткування
організації-заявника (Бізнес Сепорт
Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини
чітко визначає правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має зазнавати негативних наслідків
через порушення законодавства його
контрагентом.

У разі наявності у державних органів
інформації про зловживання в системі
оподаткування конкретною компанією,
вони повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживання
з їх боку (Рішення Європейського суду з
прав людини від 09.01.2007 року у справі
«Інтерсплав проти України»).

Рішення Європейського Суду з прав
людини згідно з статтею 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
Суду з прав людини» мають в Україні
значення джерела права. Більше того,
частина друга статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
вимагає врахування практики
Європейського Суду з прав людини при
вирішенні адміністративних справ.

Податковим кодексом України або ж
іншим нормативно-правовим актом не
встановлено будь-яких обмежень, ніж
наявність належним чином оформленої
податкової накладної, щодо включення
до податкового кредиту суми сплаченого
податку, не встановлено обов'язку для
позивача здійснювати контроль за
веденням господарської діяльності та
зобов'язань сплати податку до бюджету
контрагентами.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не доведено суду та в
матеріалах справи відсутні відомості
стосовно того, що господарські
операції позивача не підтверджуються
належним чином оформленими первинним
документами, а контрагенти позивача -
ТОВ «Лігран», ПП «Транс-Атлантіка
Сервіс», ТОВ «Шоковіта» на час
здійснення господарський операцій у
період, за який здійснювалась
перевірка, не були зареєстровані
платниками податку на додану вартість
та фактично не могли чи не виконували
зобов'язання відповідно до укладених з
позивачем договорів.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про неправомірність
оскаржених позивачем податкових
повідомлень-рішень.

Відповідно до частини 2 статті 200 КАС
України не може бути скасовано
правильне по суті рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

За таких обставин, колегія суддів
доходить висновку, що суд першої
інстанції прийшов до правильних
висновків по справі, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
тому постанову слід залишити без змін,
а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
24.04.2013 р. у справі № 804/3654/13-а залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун