Справа № 872/9848/13
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"24" червня 2014 р. справа №
804/2022/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Юхименка О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м. Павлограді та
Павлоградському районі
Дніпропетровської області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.02.2013 р. у справі № 804/2022/13-а

за позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Павлограді та
Павлоградському районі
Дніпропетровської області

до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Павлограді Дніпропетровської області

про зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

У лютому 2013 року позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом, в
якому просив:

- визнати дії відповідача по відмові в
прийнятті до заліку відшкодування суми
допомоги на поховання та витрат на її
доставку стосовно ОСОБА_2
неправомірними;

- зобов'язати відповідача прийняти до
заліку відшкодування допомоги на
поховання та витрат на її доставку
стосовно ОСОБА_2 за грудень 2012 року по м.
Павлоград на загальну суму 1604 грн. 74
коп.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
лютого 2013 року відмовлено в
задоволенні позову.

Постанова суду вмотивована тим, що в
зв'язку з тим, що позивачем не доведено
причинний зв'язок між смертю
потерпілої та професійними хворобами,
відповідач не має підстав приймати до
заліку та відшкодовувати понесені
позивачем витрати на поховання даної
особи.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач оскаржив
постанову суду першої інстанції в
апеляційному порядку.

В апеляційній сказі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нову - про задоволення позову.

В судове засідання представники
учасників процесу не з'явилися,
повідомлені належним чином, справа
розглядається в порядку письмового
провадження відповідно до п.2 ч.1 ст. 197
КАС України.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги дотримання судом
норм матеріального і процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було
встановлено та знайшло своє
підтвердження під час розгляду
апеляційної скарги, що у зв'язку зі
смертю ОСОБА_2, яка отримувала пенсію по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва, УПФУ в м.Павлограді та
Павлоградському районі
Дніпропетровської області згідно ст.53
ЗУ "Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV
виплачено допомогу на поховання у
розмірі 1592,16 грн. особі, яка здійснила
поховання.

У відповіді №32 від 08.01.2013 року на Акт
Управління Пенсійного фонду в
м. Павлограді та Павлоградському
районі Дніпропетровської області
щомісячної звірки витрат по особовим
справам потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за грудень 2012 року №111/06-08
від 03.01.2013 року, Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Павлоград
Дніпропетровської області відмовило у
зарахуванні до заліку відшкодувань
Фонду суми витрат допомоги на
поховання в сумі 1592,16 грн. та витрати на
її доставку в розмірі 12,58 грн.,
мотивуючи відсутністю висновку МСЕК
про причинний зв'язок смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
№1105-XIV від 23.09.1999 року Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний співпрацювати з фондами з
інших видів соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Статтею 21 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" №1105-XIV від 23.09.1999 року
визначені соціальні послуги та
виплати, які здійснюються та
відшкодовуються Фондом. Так, у разі
настання страхового випадку Фонд у
встановленому законом порядку повинен,
зокрема, своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті,
виплачувати відповідні кошти йому або
особам, які перебували на його
утриманні; організовувати поховання
померлого, відшкодовувати вартість
пов'язаних з цим ритуальних послуг
відповідно до місцевих умов.

Відповідно до частини 8 та частини 9
статті 34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" №1105-XIV від 23.09.1999 року, у
разі смерті потерпілого від нещасного
випадку або професійного захворювання
витрати на поховання несе Фонд згідно з
порядком, визначеним Кабінетом
Міністрів України.

Причинний зв'язок смерті потерпілого з
одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 11 липня 2001 року №826 "Про
затвердження порядку проведення
витрат на поховання у разі смерті
потерпілого від нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання", та постановою правління
Фонду № 13 від 06 березня 2006 року
передбачено, що витрати на поховання
проводяться у разі смерті потерпілого,
що настала за обставин, за яких настає
страховий випадок державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання. Тобто, в
постановах чітко зазначено, що
допомога на поховання відшкодовується
Фондом тільки у тому випадку, якщо
смерть настала за наслідками
отриманого нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, що підтверджено
висновками спеціальних медичних
закладів.

Слід зазначити, що положення пункту 4
Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному Фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, затверджений постановою
правління Пенсійного Фонду України та
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань України від
04.03.2003 року № 5-4/4, яким зобов'язано Фонд
відшкодовувати Пенсійному фонду
витрати на допомогу на поховання сім'ї
померлого або особі, яка здійснила
поховання особи, котра отримувала
пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, суперечить
положенням Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, що спричинили втрату
працездатності" №1105-XIV від 23.09.1999 року.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
причинний зв'язок смерті потерпілих з
одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

Крім того колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що ані Законом
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що
спричинили втрату працездатності"
№1105-XIV від 23.09.1999 року, ані Порядком
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному Фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, затверджений постановою
правління Пенсійного Фонду України та
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань України від
04.03.2003 року № 5-4/4, не передбачений такий
захист прав позивача, як зобов'язання
підписати акт звірки.

У випадку відсутності згоди на
підписання актів звірки та прийняття
до заліку витрат з боку відділень Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, тобто за
наявності спору між Фондами, такий спір
вирішується в судовому порядку в судах
адміністративної юрисдикції, шляхом
пред'явлення позову про стягнення цих
сум, а не шляхом пред'явлення вимог про
прийняття до заліку понесених витрат
або вимог про підписання актів звірки.

В зв'язку з цим колегія судів вважає, що
позивач у даній адміністративній
справі, звертаючись до суду першої
інстанції з позовними вимогами про
зобов'язання відповідача включити в
акти щомісячних звірок суми допомоги
на поховання та витрат на її доставку
не вірно визначив спосіб захисту
(відновлення) своїх порушених прав і
обраний позивачем спосіб захисту не
відповідає обсягу прав позивача, які у
даному випадку надані йому наведеними
нормами чинного законодавства, яке
регулює спірні правовідносини, а
вимоги про стягнення сум повинні
вирішуватись шляхом пред'явлення
позову про стягнення цих сум.

За таких обставин, колегія суддів
доходить висновку, що суд першої
інстанції об'єктивно, повно, всебічно
дослідив обставини, які мають суттєве
значення для вирішення справи, та
постановив рішення без порушення норм
процесуального права; доводи
апеляційної скарги суперечать
матеріалам справи, та не спростовують
висновків суду першої інстанції, а тому
постанову слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 197, 198, 200, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Павлограді та Павлоградському районі
Дніпропетровської області залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.02.2013 р. у справі № 804/2022/13-а залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого адміністративного суду
України в порядку і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
О.В. Юхименко