Справа № 826/244/14
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/244/14
інстанції:Пащенко К.С.
Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

09 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді:
Собківа Я.М.,

суддів:
Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 24 січня 2014 року у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Державної виконавчої служби України
про визнання дій незаконними, визнання
незаконною та скасування постанови,
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Окружного
адміністративного суду міста Києва із
адміністративним позовом до Державної
виконавчої служби України, в якому
просила визнати незаконними дії
відповідача в особі головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень ДВС
України Бойко Олександра Миколайовича,
що проявились у винесенні ним
постанови від 10.12.2013 про відмову у
відкритті виконавчого провадження ВП
№ 41140563; визнати незаконною та
скасувати постанову від 10.12.2013р. про
відмову у відкритті виконавчого
провадження ВП № 41140563 за підписом
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
ДВС України Бойко Олександра
Миколайовича; зобов'язати відповідача
розглянути заяву № 1вл від 05.12.2013 вх. №
КО-17269 у відповідності до вимог ст. 25
Закону України «Про виконавче
провадження».

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 січня 2014 року адміністративний позов
задоволено.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
вимог даного позову.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
процесу, які з'явилися до суду
апеляційної інстанції, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

05 грудня 2013 року позивач ОСОБА_2
звернулася до відповідача із заявою №
1вл, в якій, серед іншого, просила
прийняти до примусового виконання
виконавчий лист Окружного
адміністративного суду м. Києва від
08.05.2013 у справі № 2а-12539/12/2670 про визнання
протиправними та скасування двох
постанов про відкриття виконавчого
провадження ВП № 8877808, винесених
державним виконавцем Підрозділу
примусового виконання рішень відділу
ДВС Головного управління юстиції у
Київській області 17.01.2008, по виконанню
виконавчого листа № 2-7/02, виданого
Васильківським міськрайонним судом
Київської області 29.12.2007, а також
просила відкрити виконавче
провадження.

За результатами розгляду вказаної
заяви відповідачем було винесено
постанову від 10.12.2013р. ВП № 41140563 про
відмову у прийнятті виконавчого
документа та у відкритті виконавчого
провадження, з посиланням на ст. 32, п. 8 ч.
1 ст. 26 Закону України «Про виконавче
провадження».

Підставою для відмови стало те, що у
пред'явленому на виконання виконавчому
документі не вказано будь-яких заходів
примусового виконання рішення,
встановлених Законом України «Про
виконавче провадження».

Позивач не погоджуючись з підставами
для відмови у прийнятті виконавчого
документа та у відкритті виконавчого
провадження звернулася до суду з даним
позовом.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Відповідно до ч.4 ст.257 КАС України,
примусове виконання судових рішень в
адміністративних справах здійснюється
в порядку, встановленому Законом
України «Про виконавче провадження».

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначені положеннями Закону України
«Про виконавче провадження» від
21.04.1999р. № 606-XIV.

Відповідно до статті 1 вказаного
Закону, виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб)
являє собою сукупність дій органів і
посадових осіб, визначених у цьому
Законі, що спрямовані на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів для примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України
«Про виконавче провадження», примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Так, в силу п.2 ч.2 ст.17 Закону України
«Про виконавче провадження»
відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи,
зокрема, ухвали, постанови судів у
цивільних, господарських,
адміністративних справах,
кримінальних провадженнях та справах
про адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом.

Статтею 18 вищезазначеного Закону
встановлено вимоги до виконавчого
документа, відповідно до якої в ньому
зазначаються:

1) назва і дата видачі документа,
найменування органу, прізвище та
ініціали посадової особи, що його
видали;

2) дата прийняття і номер рішення,
згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та
по батькові) (для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної)
сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання.

У відповідності зі ст. 19 Закону України
«Про виконавче провадження»державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону, зокрема, за заявою стягувача
або його представника про примусове
виконання рішення.

Державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби (ч. 1 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження»).

Статтею 26 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлені
підстави для відмови у відкритті
виконавчого провадження.

Так, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження»,
керуючись яким державний виконавець
відмовив в прийнятті до провадження
виконавчого документа та у відкритті
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа №
2а-12539/12/2670, виданого 08.05.2013р. Окружним
адміністративним судом м. Києва,
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі наявності інших передбачених
законом обставин, що виключають
здійснення виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
такими обставинами, на думку
відповідача, є те, що у пред'явленому на
виконання виконавчому документі не
вказано будь-яких заходів примусового
виконання рішення, встановлених
Законом України «Про виконавче
провадження».

Однак, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, який
обґрунтовано не взяв до уваги
зазначені доводи відповідача, що стали
підставою для відмови у прийнятті
виконавчого документа та у відкритті
виконавчого провадження.

Крім того, як було вірно зазначено
судом першої інстанції, в силу вимог п. 4
ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче
провадження» у виконавчому документі
зазначається резолютивна частина
рішення, а не заходи примусового
виконання рішення, встановлені Законом
України «Про виконавче провадження»,
оскільки відсутність заходів
примусового виконання рішення,
встановлених Законом України «Про
виконавче провадження», не є
передбаченою законом обставиною, що
виключає здійснення виконавчого
провадження, оскільки такі заходи є
стадією виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо протиправності дій
відповідача в особі головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень ДВС
України Бойко Олександра Миколайовича
по винесенню ним постанови від 10.12.2013
про відмову у відкритті виконавчого
провадження ВП № 41140563, а відтак
вбачаються підстави для зобов'язання
відповідача розглянути заяву ОСОБА_2 №
1вл від 05.12.2013 вх. № КО-17269 згідно вимог
Закону України «Про виконавче
провадження».

За таких обставин, заявлені позивачем
вимоги колегія суддів знаходить
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

З підстав вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції вірно застосував
положення чинного законодавства
України при постановленні
оскаржуваної ухвали із дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а тому підстав для її скасування
не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України - залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 січня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя
Я.М. Собків
Л.П. Борисюк І.Й.
Петрик Повний текст ухвали виготовлено
- 16.12.14р.

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Петрик І.Й.

Борисюк Л.П.