Справа № 2а-0770/224/12
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року Справа № 876/9018/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання
Прокопенко О.В.,

представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача
Сойми І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 12 квітня 2013
року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 до державної податкової
інспекції у Тячівському районі
Закарпатської області Державної
податкової служби про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

18 січня 2012 року фізична
особа-підприємець (ФОП) ОСОБА_4
звернувся до суду з адміністративним
позовом, в якому просив визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Тячівському
районі Закарпатської області
Державної податкової служби (далі-ДПІ у
Тячівському районі) від 02.09.2011 року
№119//5203 та від 21.11.2011 року №
195//6.

Постановою від 12 квітня 2013 року
Закарпатський окружний
адміністративний суд відмовив в
задоволенні позову в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, ФОП ОСОБА_4 подав
апеляційну скаргу, оскільки вважає, що
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з'ясуванні обставин, які
мають значення для справи, що призвело
до неправильного вирішення спору.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції не звернув належної
уваги на доводи позивача про
правомірність формування податкового
кредиту та валових витрат. Також
позивач вважає протиправними дії
податкового органу щодо неврахування
валових витрат при нарахуванні
податкових зобов'язань з податку
фізичних осіб.

За таких обставин, позивач визнає
протиправними податкові
повідомлення-рішення, а тому просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Представники позивача в судовому
засіданні апеляційного суду
підтримали вимоги апеляційної скарги
та просять їх задовольнити в повному
обсязі.

Представник податкового органу
просить залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга належить до задоволення з
таких підстав. Суд першої
інстанції встановив, що на підставі
висновків позапланової виїзної
документальної перевірки суб'єкта
підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_4
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2008 року по 31.12.2010 року,
оформленої актом від 16.08.2011 року
№2131/17-0120/НОМЕР_1, ДПІ у Тячівському
районі 02 вересня 2011 року прийняла
податкові повідомлення-рішення:

- № 119//5203, яким визначила позивачу
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 40919,00
грн., в тому числі 32735,00 грн. за основним
платежем та 8184,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами);

-№118//5202, яким визначила позивачу
грошове зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб на суму 155991,00
грн..

Висновки податкового органу базуються
на тому, що на порушення вимог ст. 1
Указу Президента України ,,Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва" ФОП ОСОБА_4,
перевищивши граничний рівень обсягу
виручки від реалізації товарів у ІІІ-му
кварталі 2009 року з наростаючим
підсумком з початку року на 422331,0 грн.,
не включив вказану суму до загального
річного оподатковуваного доходу.

На порушення підпункту 4.2.8 пункту 4.2
статті 4, підпункту 8.1.3 пункту 8.1 статті
8, абз. «а» пункту 19.1 статті 19 ,,Про
податок з доходів фізичних осіб",
статтей 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів
України від 26.12.1992 року № 13/92 ,,Про
прибутковий податок з громадян",
підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
України ,,Про оподаткування прибутку
підприємств" позивач допустив
заниження податку з доходів фізичних
осіб від підприємницької діяльності в
загальній сумі 155991,00 грн. (в т.ч. за 2009
рік на суму 134982,00 грн. та за 2010 рік на
суму 21009,0 грн.).

Крім того, на порушення пункту 4.1 статті
4, підпунктів 7.2.1, 7.2.3 пункту 7.2 статті 7
Закону України ,,Про податок на додану
вартість" позивач допустив заниження
податку на додану вартість на загальну
суму 32735,00 грн..

За наслідками адміністративного
оскарження податкове
повідомлення-рішення від 02 вересня 2011
року № 119//5203 залишене без змін, а
податкове повідомлення-рішення від 02
вересня 2011 року №118//5202 скасоване
та прийняте нове податкове
повідомлення-рішення за № 195//6877
від 21 листопада 2011 року, яким визначене
позивачу грошове зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб на суму
117541,65 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що в судовому засіданні
підтверджено порушення позивачем
вимог податкового законодавства, а
тому податкові повідомлення-рішення є
правомірними.

Однак, на думку апеляційного суду, такі
висновки суду першої інстанції не
відповідають фактичним обставинам
справи, нормам матеріального і
процесуального права та є помилковими.

Так, з акту перевірки апеляційний суд
вбачає, що ФОП ОСОБА_4 протягом І, II, III
кварталів 2009 року перебував на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності; у 2008 році, IV
кварталі 2009 року та 2010 році здійснював
підприємницьку діяльність на
загальній системі оподаткування.

Згідно звіту ФОП ОСОБА_4 - платника
єдиного податку за ІІІ квартал 2009 року
та за результатами перевірки, обсяг
виручки від здійснення
підприємницької діяльності з
наростаючим підсумком становив 922331,00
грн..

З 01 жовтня 2009 року фізична особа -
підприємець ОСОБА_4 самостійно
перейшов на загальну систему
оподаткування, обліку, звітності, і
13.10.2009 року зареєструвався в ДПІ у
Тячівському районі як платник податку
на додану вартість (свідоцтво платника
ПДВ від 13.10.2009 року НОМЕР_2,
індивідуальний податковий номер
платника ПДВ НОМЕР_1).

В акті перевірки податковий орган
зазначив, що у декларації про доходи,
одержані з 1 січня по 31 грудня 2009 року,
ФОП ОСОБА_4 не зазначив суму валового
доходу в розмірі 422331,00 грн. -
перевищення граничного обсягу виручки
від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг), а тому відповідач дійшов
висновку про заниження загального
річного оподатковуваного доходу на
суму 422331,00 грн.

Крім того, в акті перевірки зазначено
про безпідставність віднесення до
складу валових витрат 477548,00 грн. за
результатами діяльності у IV кварталі
2009 року, та 130315,0 грн. за період
діяльності 01.01.2010 року по 31.12.2010 року,
які не підтверджені належними
первинними документами.

Згідно наявних у матеріалах справи
доказів ФОП ОСОБА_4 укладав договори на
поставки кам'яного вугілля залізничним
транспортом на умовах СРТ - склад
покупця. Згідно з умовами договорів
датою відвантаження продукції
рахується дата штампу, проставленого
на залізничній накладній на станції
вивантаження, документи на
відвантаження направляються покупцю
(фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4 )
разом із товаром.

Постачальниками товару позивачу були
ТОВ ТК ,,Донбас- Індустрія", ПП ,,НИК" та
ПП ,,Донбас-Крим".

Суд першої інстанції зазначив, що
надані до матеріалів справи копії
накладних від постачальників:
Управління ,,Західвугльпостач ", ТОВ
,,Донбаський збагачувальний комбінат",
ТОВ ,,Донецьке вугільне паливо", ТОВ
,,ПІК Інтерном", ТОВ ,,APEC LTD", Торезький
завод ЖБШК не можуть братися до уваги,
оскільки відповідні договори па право
здійснення господарських операцій між
ними та ФОП ОСОБА_5 не укладались.

На думку податкового органу, з якою
погодився суд першої інстанції, надані
позивачем копії актів
приймання-передачі вугілля, яке
прибуло залізничним транспортом на
адресу ФОП ОСОБА_5 не породжують
переходу права власності на товар від
ФОП ОСОБА_5 до ФОП ОСОБА_4 з огляду на
ст.655 Цивільного кодексу України згідно
якої за договором купівлі - продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві) та
одночасно надати документи, що
відносяться до предмету договору
(технічний паспорт, сертифікат тощо), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Таким чином, податковий орган вважає,
що оскільки договір між сторонами не
укладався, то згідно наданих копій
накладних одержувачем товару
являється ФОП ОСОБА_5, а не позивач.

На підтвердження своєї позиції
податковий орган посилається на
відсутність у фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4
товарно-транспортних накладних,
залізничних накладних, дорожних
відомостей та інших товаросупровідних
документів, які б підтверджували
відвантаження на його адресу вугілля,
передачу товару перевізнику і
переміщення залізничним транспортом
відповідно до умов договорів поставки
та Офіційних правил тлумачення
торговельних термінів Міжнародної
торгової палати ІНКОТЕРМС (редакція 2000
року).

В акті перевірки також зазначено, що у
податковій декларації з податку на
додану вартість за листопад 2010 року ФОП
ОСОБА_4 занизив базу оподаткування
операцій з поставки кам'яного вугілля
за договором від 22.07.2009 року №33,
укладеним з відділом освіти Тячівської
райдержадміністрації. Перевіркою
встановлено, що в період після
реєстрації платником податку на додану
вартість (13.10.2009) згідно з даним
договором було поставлено вугілля
кам'яного у кількості 712 тон на загальну
суму 366680,00 грн. У податковій декларації
з ПДВ за листопад 2009 року фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_4 включено до
складу податкових зобов'язань 61113,00
грн., що призвело до заниження суми
податкових зобов'язань з ПДВ за
листопад 2009 року на суму 12223,00 грн. (366
680,00 грн. x20%-61113,00 грн.).

По податкових накладних, виданих ПП
,,НИК" на загальну суму ПДВ 12117,00 грн.(5000,00
грн. та 7117,00 грн. ) надані факсові копії ,
а податкова накладна ПП ,,Інтекс" ПДВ в
сумі 8395,00 грн. виписана з порушеннями (
не всі необхідні реквізити).

Таким чином, на думку податкового
органу, позивач допустив заниження
податку на додану вартість на загальну
суму 32735,00 грн. (12223,00 грн.+12117,00 грн. +8395,00
грн. ).

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 1 Указу Президента України від
03 липня 1998 року № 727/98 ,,Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва" (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин;
далі - Указ № 727/98) передбачено, що
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується, в тому
числі, для фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи
членів їх сімей, протягом року
перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки яких від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. гривень.

Відповідно до ст.5 Указу № 727/98 у разі
порушення вимог, встановлених статтею 1
цього Указу, зокрема при перевищенні
обсягу виручки від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) за
рік (500 тисяч гривень) податник єдиного
податку, починаючи з наступного
звітного періоду кварталу повинен
перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
порядок якої регулюється ІV розділом
ДКМ України ,,Про прибутковий податок з
громадян", починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу), шляхом
подання до податкового органу за
місцем проживання податкової
декларації за наслідками звітного
кварталу, наступного за тим, в якому
виникло перевищення обсягу виручки.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України
,,Про державну підтримку малого
підприємництва" від 19.10.2000 року № 2063-ІІІ
та п. 4 вищевказаного Указу спрощена
система оподаткування,
бухгалтерського обліку та звітності
може застосовуватися поряд з діючою
загальною системою оподаткування,
бухгалтерського обліку та звітності,
передбаченою законодавством, на вибір
суб'єкта малого підприємництва.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон
України ,,Про податок з доходів
фізичних осіб", який був чинний на
момент виникнення спірних
правовідносин, та яким в пункті 22.10 ст.22
визначено, що Декрет Кабінету
Міністрів України ,,Про прибутковий
податок з громадян" втратив чинність,
крім розділу ІV в частині оподаткування
доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю, який
застосовується з урахуванням положень
п.9.12 ст.9 цього Закону та діє до набрання
чинності спеціальним законом з питань
оподаткування фізичних осіб - суб'єктів
господарської діяльності.

Таким чином, за змістом
наведених норм, якщо підприємець
від здійснення підприємницької
діяльності отримав інші доходи, ніж
доходи, які можуть обкладатися єдиним
податком (а саме дохід у 500 тис. грн.),
згідно за правилами, встановленими
спеціальним законодавством з питань
оподаткування спрощеної системи
оподаткування (Указом від 03.07.98 № 7727/98),
такий підприємець повинен сплатити з
цих доходів (тобто з суми перевищення 500
тис. грн.) податок з доходів фізичних
осіб.

Підпунктом 4.2.8 п.4.2 ст.4 Закону України
,,Про податок з доходів фізичних осіб"
визначено, що до складу загального
місячного оподатковуваного доходу
включається оподатковуваний дохід
(прибуток), не включений до розрахунку
загальних оподаткованих доходів
попередніх податкових періодів та
самостійно виявлений у звітному
періоду платником податку або
нарахований податковим агентом згідно
із законом.

Відповідно до статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України ,,Про
прибутковий податок з громадян"
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий дохід, тобто різниця
між валовим доходом (виручки в
натуральній або грошовій формі) і
документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу.

Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

Пунктом 7.1 ст.7 Закону № 889-IV, який був
чинний на момент виникнення спірних
правовідносин, визначено, що ставка
податку становить 15 % від об'єкта
оподаткування, крім випадків,
визначених у пунктах 7.2-7.3 цієї статті.

Враховуючи наведене апеляційний суд
погоджується з висновками податкового
органу щодо обв'язку позивача включити
до розрахунку загальних
оподатковуваних доходів суму
перевищення в розмірі 422331,00 грн.

Поряд з цим, колегія суддів визнає
протиправним визначення податковим
органом податку з доходів фізичних
осіб в розмірі 15% на суму перевищення
граничного обсягу виручки у 3 кварталі
2009 року в сумі 422331,00 грн. з врахуванням
витрати в розмірі 25 відсотків до суми
валового доходу, оскільки такий метод
відповідно до статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України ,,Про
прибутковий податок з громадян"
застосовується лише у випадку
неможливості документального
підтвердження витрат.

Позивач довів, що під час перевірки
інспектори ДПІ залишили поза увагою
первинні документи на придбання та
оплату товарів, а саме: у ІІІ кварталі
2009 року позивач придбав та оплатив
товар на суму 555044,37 грн. з ПДВ, в ІV
кварталі 2009 року - на суму 469143,17 грн. без
ПДВ, у 2010 році - на суму 434852,75 грн. без
ПДВ.

Податковий орган, на якого в силу
приписів ч.2 ст. 71 КАС України покладено
тягар доказування правомірності своїх
рішень, не надав суду жодного доказу на
спростування доводів позивача.

За таких обставин нарахування позивачу
податку з доходів фізичних осіб на суму
перевищення обсягу виручки від
реалізації товарів є протиправним,
оскільки при цьому відповідач не
врахував документально підтверджені
витрати позивача на придбання товарів.

Згідно з п. 5.1 ст. 5 Закону України 28
грудня 1994 р. № 334/94-ВР ,,Про
оподаткування прибутку підприємств"
(чинного на час виникнення даних
спірних правовідносин) валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку в грошовій,
матеріальній або нематеріальній формі,
здійснюваних як компенсація вартості
товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

До складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті (підпункт 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 Закону № 334/94-ВР).

Не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку (підпункт 5.3.9 пункту
5.3 статті 5 Закону № 334/94-ВР).

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи представників
сторін, апеляційний суд встановив, що
позивач уклав ряд договорів на
придбання вугілля кам'яного та провів
його оплату, що підтверджується
рахунками-фактурами, платіжними
дорученнями, розхідними накладними,
видатковими накладними.

Придбане позивачем вугілля надійшло на
вантажний майданчик біля залізниці,
який використовує у своїй
підприємницькій діяльності родич
позивача - підприємець ОСОБА_5.
Залізничні накладні на відвантаження
вугілля були виписані на ФОП ОСОБА_5.
Придбане позивачем вугілля, яке
надійшло на адресу ФОП ОСОБА_5, було
передане вказаним підприємцем
позивачу згідно актів
приймання-передачі вугілля.

За таких обставин апеляційний суд
визнає правомірним віднесення
позивачем до складу валових витрат сум
вартості придбаного вугілля у IV
кварталі 2009 року на суму 477548,00 грн. без
ПДВ та у 2010 році на суму 130315,0 грн. без
ПДВ, оскільки факт понесення позивачем
витрат на придбання вугілля
підтверджується належним чином
оформленими платіжними документами,
розхідними та видатковими накладними.

Єдиною підставою для виключення
вказаних сум з валових доходів та
відповідно нарахування податкових
зобов'язань з податну на доходи
фізичних осіб, на думку податкового
органу, є зазначення в залізничних
накладних одержувача - ФОП ОСОБА_5, а не
позивача.

Однак, колегія суддів вважає, що
залізничні накладні та акти передачі
вугілля від ФОП ОСОБА_5 до позивача
лише підтверджують реальний характер
господарських операцій з придбання
вугілля та не позбавляють права
позивача на формування валових витрат.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд
визнає протиправним нарахування
позивачу податку з доходів фізичних
осіб, а тому податкове
повідомлення-рішення за № 195//6877
від 21 листопада 2011 року, яким визначене
позивачу грошове зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб на суму
117541,65 грн. слід визнати протиправним та
скасувати.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону України від
03.04.1997року № 168/97-ВР ,,Про податок на
додану вартість" (чинного на час
виникнення даних спірних
правовідносин) визначено, що
податковим кредитом є сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Згідно з пунктом 4.1 статті 4 Закону
України ,,Про податок на додану
вартість" база оподаткування операції
з поставки товарів (послуг)
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, визначеної за
вільними цінами, але не нижче за
звичайні ціни, з урахуванням акцизного
збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів
(обов'язкових платежів), згідно із
законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг)). До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг).

У разі якщо звичайна ціна на товари
(послуги) перевищує договірну ціну на
такі товари (послуги) більше ніж на 20
відсотків, база оподаткування операції
з поставки таких товарів (послуг)
визначається за звичайними цінами.

Відповідно до підпункту 7.2.1 пункту 7.2
ст. 7 Закону № 168/97-ВР платник податку
зобов'язаний надати покупцю податкову
накладну, що має містити зазначені
окремими рядками: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дату
виписування податкової накладної;

в) повну або скорочену назву, зазначену
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість; г)
податковий номер платника податку
(продавця та покупця); д) місце
розташування юридичної особи або місце
податкової адреси фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; е) опис (номенклатуру)
товарів (робіт, послуг) та їх кількість
(обсяг, об'єм); є) повну або скорочену
назву, зазначену у статутних
документах отримувача; ж) ціну поставки
без врахування податку; з) ставку
податку та відповідну суму податку у
цифровому значенні; и) загальну суму
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку.

За змістом підпункту 7.2.3 пункту 7.2 ст. 7
Закону № 168/97-ВР податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг).

Підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 ст. 7 цього
Закону встановлено, що податкова
накладна видається платником податку,
який поставляє товари (послуги), на
вимогу їх отримувача, та є підставою
для нарахування податкового кредиту.

Не дозволяється включення до
податкового кредиту, згідно з п.п.7.4.5
п.7.4 ст.7 Закону, суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З матеріалів справи апеляційний суд
вбачає, що на виконання умов договору
від 22.07.2009 року №33 ФОП ОСОБА_4 поставив
відділу освіти Тячівської
райдержадміністрації 712 т вугілля на
загальну суму 366680,00 грн. разом з ПДВ
(накладна від 11.12.2009 року) та відніс до
своїх податкових зобов'язань ПДВ в сумі
61113,00 грн.

Апеляційний суд визнає правомірним
визначення суми ПДВ в розмірі 61113,00 грн.,
оскільки в накладній вказана загальна
сума вартості вугілля з ПДВ: 366680,00 грн. -
61113,00 грн.= 305567,00 грн. х 20%=61113, 00 грн.

Представники позивача стверджують, що
під час перевірки позивач надав
інспекторам ДПІ оригінали податкових
накладних за № 112 від 16.10.2009 року № 118
від 06.11.2009 року, виданих ПП ,,НИК" на
загальну суму ПДВ 12117,00 грн.. До
матеріалів справи позивач долучив
копії вказаних накладних, а їх
оригінали надавав суду першої
інстанції. Однак, суд першої інстанції
залишив вказані докази поза увагою.

Під час апеляційного розгляду справи
представники позивача надали колегії
суддів для огляду оригінали виданих ПП
,,НИК" податкових накладних на загальну
суму ПДВ 12117,00 грн., які підтверджують
достовірність наявних в матеріалах
справи копій цих накладних. Зазначені
накладні відповідають вимогам
підпункту 7.2.1 пункту 7.2 ст. 7 Закону №
168/97-ВР, а тому колегія суддів дійшла
висновку, що позивач правомірно відніс
до складу податкового кредиту суми ПДВ
в розмірі 12117,00 грн.

Колегія суддів також оглянула оригінал
податкової накладної за № 102 від 15.12.2009
року, виданої ПП ,,Інтекс", та дійшла
висновку про відповідність вказаної
накладної вимогам підпункту 7.2.1 пункту
7.2 ст. 7 Закону № 168/97-ВР, оскільки
накладна містить всі передбаченні цією
нормою реквізити. Тому віднесення
позивачем до податкового кредиту суми
ПДВ в розмірі 8395,00 грн. на підставі
вказаної накладної є правомірним.

За таких обставин апеляційний суд
визнає надуманими висновки
податкового органу щодо заниження
позивачем податку на додану вартість
на загальну суму 32735,00 грн., а тому
прийняте на підставі таких висновків
податкове повідомлення-рішення від 02
вересня 2011 року № 119//5203 є
протиправним та підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції належної правової
оцінки наведеним обставинам не дав, а
тому дійшов помилкового висновку щодо
правомірності оскаржених податкових
повідомлень-рішень.

Статтею 159 КАС України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В силу п.4 ч.1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції
допустився помилки в частині
застосування норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, апеляційний суд визнає
правильним апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. ст.195, 196, п. 3 ч. 1
ст.198, п.4 ч.1 ст. 202 , ст. ст. 205, 207, 254 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 12 квітня 2013
року у справі № 2а-0770/224/12 - скасувати та
прийняти нову постанову, якою позов
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Тячівському районі Закарпатської
області Державної податкової служби
від 02.09.2011 року №119//5203 та від 21.11.2011
року № 195//6.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а в разі складення постанови
в повному обсязі відповідно до статті
160 КАС України - з дня складення
постанови в повному обсязі.

Постанова в повному обсязі складена 08
грудня 2014 року.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов