Справа № 2а-6046/10/1770
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/35010/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Островича С.Е.,
Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства
"Рівнеазот" на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
20.01.2011 та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 17.05.2011 у справі № 2а-6046/10/1770

за позовом Відкритого
акціонерного товариства "Рівнеазот"

до Державної податкової
інспекції у м. Рівне

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2010 року Товариством до суду
заявлений позов про визнання
протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції від
01.12.2010 № /0, яким позивачеві
донараховано суму основного
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість (ділі - ПДВ) у розмірі 2
721,76 грн. та фінансових санкцій - 1 360,88
грн. за порушення вимог Закону України
"Про податок на додану вартість".

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, у задоволенні
позову відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями,
Товариство до Вищого
адміністративного суду України подало
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі. При цьому вказується та ті ж
підстави, що і в позовній заяві.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України дійшов висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що підставою для
прийняття оспорюваного позивачем
податкового повідомлення-рішення були
висновки, викладені у акті від 22.11.2010
про результати документальної
позапланової виїзної перевірки
Товариства з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства при проведенні
взаєморозрахунків з ПП
"Агроімпекс-Ресурс", і ПП "Західлісбуд"
за період з 01.07.2007 по 30.06.2010, у якому крім
іншого було зафіксовано порушення
позивачем підпунктів 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про
податок на додану вартість" (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин; далі - Закон № 168/97-ВР), що
призвело до завищення податкового
кредиту в сумі 4 425,49 грн.

Таке порушення полягало у формуванні
податкового кредиту за наслідками
операцій із придбання м'ясної
продукції на підставі договору із ПП
"Західлісбуд", який, на думку
податкового органу, є нікчемним,
оскільки вироком суду Рівненського
міського суду від 25.05.2010 у кримінальній
справі № 1-386/10 визнано фіктивною
діяльність декількох суб'єктів
підприємницької діяльності, в тому
числі ПП "Західлісбуд". Враховуючи
вищевикладене державний податковий
орган дійшов висновку про те, що
операції з придбання м'ясної продукції
позивачем фактично не здійснювались.

У цій справі, відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції, з думкою якого погодився
апеляційний суд, з урахуванням
встановлених контролюючим органом під
час проведення перевірки обставин,
погодився з висновком державного
податкового органу про
безпідставність формування позивачем
податкового кредиту у відповідних
звітних (податкових) періодах на
підставі податкових накладних, виданих
за нікчемними правочинами.

Однак з таким висновком судів першої та
апеляційної інстанцій колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погодитись не може з огляду на
наступне.

У п. 1.3 ст. 1 Закону № 168/97-ВР (втратив
чинність 01.01.2011) платника податку
визначено як особу, яка згідно із цим
Законом зобов'язана здійснювати
утримання та внесення до бюджету
податку, що сплачується покупцем.

Згідно з п. 10.2 ст. 10 того самого Закону
платники податку, визначені у
підпунктах "а", "в", "г", "д" п. 10.1 цієї
статті, відповідають за дотримання
достовірності та своєчасності
визначення сум податку, а також за
повноту і своєчасність його внесення
до бюджету відповідно до закону.

Податкові зобов'язання з ПДВ у
відповідності до положень Закону №
168/97ВР визначаються сальдовим методом,
який передбачає необхідність
врахування як надходжень сум податку
разом із вартістю товарів (послуг), що
поставляються платником податку, так і
витрат цього платника на сплату сум ПДВ
у складі ціни товарів (послуг), що
придбані ним з метою використання у
господарській діяльності (пп. 7.7.1 п. 7.7
ст. 7 цього Закону).

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
зазначеного Закону покупець має право
відобразити сплачені суми податку у
податковому кредиті за умови
використання отриманих товарів
(послуг) в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності.

Положеннями пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону №
168/97-ВР визначено, що датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека)- в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97ВР
передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із ст. 1 Закону України від 16.07.1999
№ 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" (далі -
Закон № 996-XIV) первинним документом є
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення (ч. 1 ст. 9 Закону № 996-XIV).

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців" у
разі, якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, були внесені до нього, то
вони вважаються достовірними і можуть
бути використані у спорі з третьою
особою, доки до них не внесено
відповідних змін. Якщо відомості, які
підлягають внесенню до цього реєстру, є
недостовірними і були внесені до нього,
то третя особа може посилатися на них у
спорі як на достовірні, за винятком
випадків, коди вона знала або могла
знати про те, що такі відомості є
недостовірними.

Із наведеного випливає, що позивач, як
платник податку, самостійно несе
відповідальність за достовірність і
своєчасність обчислення та внесення
ним податку до бюджету відповідно до
законодавства України і не може нести
відповідальність за несплату податків
продавцем, порушення ним правил
здійснення господарської діяльності
та наявність обставин державної
реєстрації, а визначальним фактором
для формування податкового кредиту
платником ПДВ є рух товарів (послуг) в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності такої особи -
платника податку та наявність у
платника податків виданої йому
продавцем товару податкової накладної,
оформленої з дотриманням вимог чинного
законодавства.

В процесі розгляду справи судами не
було враховано, що за змістом частин 4, 5
ст. 11 Кодексу адміністративного
судочинства України суд повинен:
визначити характер спірних
правовідносин та зміст правової
вимоги, матеріальний закон, який їх
регулює, а також факти, що підлягають
встановленню і лежать в основі вимог та
заперечень; з'ясувати, які є докази на
підтвердження зазначених фактів, і
вжити заходів до своєчасного їх
подання.

Предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи та які
належить установити при ухваленні
судового рішення.

Суди попередніх інстанцій зазначених
вимог процесуального закону не
дотримались.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги,
позивач послався на те, що вирок
Рівненського міського районного суду
від 25.05.2010 у справі № 1-386/10, яким визнано
винними ряд фізичних осіб у здійсненні
фіктивної підприємницької діяльності
шляхом створення фіктивних
підприємств, в тому числі ПП
"Агроімпекс-Ресурс" і ПП "Захід лісбуд",
з якими позивач мав фінансово -
господарські взаємовідносини, не
містить інформації щодо правовідносин
між зазначеними юридичними особами та
позивачем, як і будь - які свідчення про
поставку чи непоставку м'ясної
продукції на користь позивача від
вказаних господарюючих суб'єктів.
Тобто, позивача звертає увагу, що
зазначені відносити не досліджувались
судом у кримінальній справі, а відтак
вирок суду не може бути взяти до уваги
як такий, що не містить інформації щодо
спірних правовідносин. В свою чергу
позивач зазначає, що поставка м'ясних
продуктів на його користь
підтверджується відповідними
первинними документами, на підставі
яких останнім було сформовано
податковий кредит - податковими
накладними, а також видатковими
накладними, платіжними дорученнями,
ветеринарними довідками, актами
прийняття товару, ветеринарним
свідоцтвом, декларацією про
відповідність.

На вказані підстави крім іншого
позивач послався і у апеляційній та
касаційній скаргах.

Однак, в процесі судового розгляду суди
попередніх інстанцій не дослідили та
належним чином не встановили фактичні
обставини справи, а саме, що
господарські операції, які і є
підставою для формування позивачем
податкового кредиту, фактично
відбулись, чи мав контрагент позивача
на момент господарських
взаємовідносин з позивачем
господарську та податкову
правосуб'єктність.

Також слід зазначити, що дефектність та
навіть фіктивність контрагента
платника податків сама собою не
свідчить про обізнаність платника
податків із протиправним характером
діяльності його контрагента або про
дефектність самих господарських
операцій чи первинних документів за
такими операціями. Обставини
фіктивності та інших недоліків
правового статусу контрагентів
платника податків, так само і
невиконання ними своїх податкових
зобов'язань, підлягають оцінці у
сукупності з іншими доказами, що
свідчать про нереальність
господарської операції або
відсутність в ній ділової мети.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податку з недобросовісним
постачальником з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями контрагента
може слугувати підставою для висновку
про неправомірне формування ним
податкового кредиту з ПДВ.

Водночас, у вироку Рівненського
міського суду від 25-26.05.2010 у справі №
1-386/10 відсутні посилання на
незаконність або фіктивність
діяльності ПП "Західлісбуд" за
господарськими операціями з позивачем
в охоплений перевіркою період. Будь-які
інші належні та допустимі докази, які
підтверджували б відсутність
фактичного виконання господарських
операцій з придбання позивачем м'ясної
продукції у контрагента, узгодженість
дій позивача з ПП "Західлісбуд" з метою
незаконного отримання податкових
вигод або його обізнаність з такими
діями постачальника, в матеріалах
справи відсутні.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
судові рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи
необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно перевірити доводи, на
яких ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін, вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, і які
правові норми належить застосувати до
вказаних правовідносин.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства "Рівнеазот"
задовольнити частково.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 20.01.2011 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 17.05.2011 у
справі № 2а-6046/10/1770 скасувати, а
матеріали справи направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, крім як з
підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
С.Е. Острович

А.О. Рибченко