Справа № 2а-11289/10/1370
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року
Справа № 876/10184/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Ільчишин Н.В., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 03
липня 2014 року у справі № 2а-11289/10/1370 за
позовом Державної податкової
інспекції у Залізничному районі м.
Львова правонаступником якої є
Державна податкова інспекція у
Залізничному районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області до ОСОБА_1, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача управління
Державтоінспекції Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області про
стягнення податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів,-

В С Т А Н О В И В:

01.12.2010р. Державна податкова інспекція у
Залізничному районі м.Львова (далі -
ДПІ) звернулась з позовом в суд до
ОСОБА_1, просила стягнути з фізичної
особи ОСОБА_1 податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів в сумі 49
220,00 грн.

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 03.02.2011р. до
участі у справу в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача,
залучено управління Державтоінспекції
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області (далі - УДАІ у Львівській
області).

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 03.07.2014р.
позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 03.07.2014р.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
за внесення заяви про реєстрацію двох
транспортних засобів марки
«Фольксваген» сплачено в касі
відділення «Приватбанку» встановлену
суму в розмірі 49 200,00 грн., після чого
отримано технічні паспорти та номерні
знаки. Не зарахування сплаченої суми у
вказаному розмірі за реєстрацію
транспортних засобів на єдиний
казначейський рахунок державного
бюджету не може вважатись невиконанням
зобов'язань по сплаті податку, оскільки
наявні заяви у Львівському ВРЕР по
реєстрації транспортних засобів з
відміткою «перевірено», видано
технічні паспорти на транспортні
засоби та номерні знаки, що свідчить
про наявність всіх документів, в тому
числі і квитанції про сплату податку.
Вказує, що постановою від 20.02.2012р. в
кримінальній справі №181-0311 виділено в
окреме провадження кримінальну справу
відносно працівників «Приватбанку» та
інших невстановлених осіб, які
отримуючи кошти за реєстрацію
транспортних засобів вручили
квитанції особам з не облікованого
комп'ютера, а кошти привласнювали. По
вказаному кримінальному провадженню
СВ Залізничного райвідділу міліції м.
Львова ведеться досудове слідство, де
ОСОБА_1 визнано потерпілим.

Сторони явку повноважних
представників в судове засідання не
забезпечили, а тому відповідно до п.2 ч.1
ст.197 КАС України розгляд даної справи
судом апеляційної інстанції
здійснюється в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи, доводи
апеляційної скарги колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити, а постанову
суду першої інстанції скасувати та в
позові відмовити з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
25.02.2010р. та 27.02.2010р. Львівським відділом
реєстраційно-екзаменаційної роботи
УДАІ у Львівській області за заявою
ОСОБА_1 зареєстровано автомобіль марки
Volkswagen T4 (державний номерний знак
НОМЕР_1), 2000 року випуску, об'єм двигуна 2
461 куб.см. та автомобіль марки Volkswagen T4
(державний номерний знак НОМЕР_2), 2002
року випуску, об'єм двигуна 2 461 куб.см.

Згідно з Розрахунку суми податку з
власників транспортних засобів сума
податку, що підлягає сплаті при першій
реєстрації, становить 49 220,00 грн.

З наявних в матеріалах справи копій
реєстраційних справ транспортних
засобів, зареєстрованих відповідачем
вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрував
вказані автомобілі, проте квитанції
про сплату податку з власників
транспортних засобів при їх першій
реєстрації в Україні у зазначеній вище
сумі у матеріалах реєстраційних справ
відсутні. (а.с.36-50)

Відповідно до листа ДПІ від 03.11.2010р.
№29933/9/19-023/1482, кошти по факту сплати
податку з власників транспортних
засобів при їх першій реєстрації в
Україні до бюджету не надходили, що
стало підставою для звернення ДПІ з
позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
сума податку з власників транспортних
засобів, яка мала бути сплачена
відповідачем під час першої реєстрації
не зарахована до місцевого бюджету, а
тому відповідач не виконав обов'язку із
сплати податку.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції не погоджується колегія
суддів виходячи з наступного.

Згідно ст.3 Закону України «Про податок
з власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів»
від 11.12.1991р. №1963-XII (далі - Закон №1963)
(положення якого діяли на час
виникнення спірних правовідносин),
перша реєстрація в Україні - це
реєстрація транспортного засобу в
Україні, яка здійснюється
уповноваженими державними органами
України вперше щодо цього
транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1963,
податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів сплачується фізичними
особами - перед проведенням першої
реєстрації в Україні, реєстрацією,
перереєстрацією транспортних засобів,
а також перед технічним оглядом
транспортних засобів щорічно або один
раз за два роки, але не пізніше першого
півріччя року, в якому провадиться
технічний огляд.

Єдина на території України процедура
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів (далі - транспортні
засоби), оформлення та видачі
реєстраційних документів і номерних
знаків встановлена Порядок державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 7 вересня 1998 року № 1388 (далі -
Порядок №1388)

Згідно з п. 2 Порядку №1388, цей порядок є
обов'язковим для всіх юридичних та
фізичних осіб, які є власниками
транспортних засобів, виробляють чи
експлуатують їх. Представники
власників транспортних засобів
виконують обов'язки та реалізують
права таких власників у межах наданих
їм повноважень.

Згідно з п. 3 Порядку №1388, державна
реєстрація транспортних засобів
проводиться підрозділами
Державтоінспекції з метою здійснення
контролю за відповідністю конструкції
та технічного стану транспортних
засобів установленим вимогам
стандартів, правил і нормативів,
дотриманням законодавства, що визначає
порядок сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів), використанням
транспортних засобів в умовах воєнного
і надзвичайного стану, а також для
ведення їх обліку та запобіганню
вчиненню щодо них протиправних дій.

Згідно з положеннями п.8 Порядку №1388,
державна реєстрація транспортних
засобів проводиться за умови сплати їх
власниками передбачених
законодавством податків і зборів
(обов'язкових платежів), а також
внесення в установленому порядку
платежів за проведення огляду
транспортних засобів, державну
реєстрацію (перереєстрацію), зняття з
обліку, відшкодування вартості бланків
реєстраційних документів та номерних
знаків.

Відповідно до пп.40 п.4 Положення про
Державну автомобільну інспекцію
Міністерства внутрішніх справ,
затверджене Постановою Кабінету
Міністрів України від 4 квітня 1997 року
№ 341, Державтоінспекція відповідно до
покладених на неї завдань контролює
внесення обов'язкових платежів
власниками транспортних засобів.

Згідно з п.п.29 п.5 вказаного Положення,
працівники Державтоінспекції під час
виконання службових обов'язків мають
право у межах своєї компетенції брати
участь у здійсненні контролю за
внесенням обов'язкових платежів
власниками (володільцями) транспортних
засобів під час проведення їх
державної реєстрації (перереєстрації),
державного технічного огляду та зняття
з обліку.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 5 Закону №1963,
фізичні особи - платники податку
зобов'язані пред'являти органам, що
здійснюють першу реєстрацію в Україні
транспортних засобів, квитанції або
платіжні доручення про сплату податку.

Частиною 6 статті 5 Закону №1963
встановлено, що у разі відсутності
документів про сплату податку, перша
реєстрація в Україні транспортних
засобів не проводиться.

Відповідно до частини п'ятої статті 6
Закону України №1963 сума податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів, що
сплачується фізичними особами,
обчислюється за ставками, визначеними
у статті 3 цього ж Закону. У разі
виявлення юридичних чи фізичних осіб,
які не сплачували податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів, вони
зобов'язані сплатити податок не більш
як за три попередні роки. Перерахування
неправильно сплаченого податку
допускається не більш як за три
попередні роки. Органи, що здійснюють
державну реєстрацію транспортних
засобів, зобов'язані щомісячно
повідомляти податкові органи про
транспортні засоби, зареєстровані або
зняті з реєстрації протягом
попереднього місяця, за формою,
затвердженою центральним податковим
органом України, та їх власників.

Враховуючи наведені вище правові
норми, колегія суддів приходить до
висновку, що здійснення державної
реєстрації транспортного засобу без
попередньої сплати податку з власників
транспортних засобів не передбачено
законом. Наявність документів про
внесення зазначених платежів є
обов'язковою умовою реєстрації таких
ТЗ в органах ДАІ. Відсутність квитанції
про сплату податку виключає можливість
проведення першої реєстрації
транспортного засобу.

У разі відсутності документів про
сплату податку, реєстрація,
перереєстрація і технічний огляд
транспортних засобів не повинні
проводитися, органи реєстрації та
проведення технічного огляду повинні
контролювати сплату податку перед
проведенням технічного огляду,
реєстрацією та перереєстрацією
транспортних засобів.

З апеляційної скарги вбачається, що
ОСОБА_1 самостійно сплатив вказаний
податок у касі відділення
«Приватбанку», що знаходиться у
приміщенні ВРЕР, отримав квитанції та
вручив їх спеціалістам, які
здійснювали реєстрацію автомобілів,
після чого отримав технічні паспорти
та номерні знаки відповідно НОМЕР_1,
НОМЕР_2.

При цьому, як вбачається з апеляційної
скарги та матеріалів справи, слідчим
відділом прокуратури Львівської
області за фактом зловживання
службовим становищем службовими
особами Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС
України у Львівській області за
ознаками злочину, передбаченого ч.3
ст.364 КК України та за фактом
підроблення невстановленими особами
офіційних документів та використання
підроблених документів за ознаками
злочинів, передбачених ч.ч.1,3 ст.358 КК
України порушено кримінальну справу та
встановлено, що протягом 2008 - 2010 років у
ВРЕВ проведено реєстрацію
транспортних засобів без сплати або
часткової сплати податку з власників
транспортних засобів. Крім цього,
розслідуванням встановлено, що
протягом вказаного періоду,
невстановлені слідством особи, шляхом
обману та зловживання довірою, діючи
умисно, підробляли квитанції про
сплату фізичними особами, на яких
проводилась первинна реєстрація,
податку з власників транспортних
засобів, хоч фактично такий податок не
був сплачений або сплачений частково,
та подавали їх у Львівське ВРЕР УДАІ ГУ
МВС України у Львівській області для
незаконної реєстрації службовими
особами ВРЕР цих транспортних засобів.
За вказаним фактом кримінальну справу
виділено в окреме провадження.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції не взяв до уваги очевидну
протиправність дій посадових осіб
ВРЕР, працівників Приватбанку при
проведенні реєстрації автомобілів,
внаслідок чого висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи та суперечать вимогам закону.

Слід зауважити, що реєстрація
транспортного засобу без сплати
встановленого законом податку тягне за
собою відповідальність посадових осіб
ВРЕР, які здійснили таку реєстрацію.
Тому, відсутність надходження податку
в дохід бюджету не є підставою для
стягнення його з відповідача.

Проаналізувавши норми чинного
законодавства, колегія суддів
приходить до висновку, що ніхто не може
здійснити державну реєстрацію
транспортного засобу без попередньої
сплати за нього податку з власників
транспортних засобів. Тому, провівши
реєстрацію транспортного засобу
посадові особи ВРЕР підтвердили
виконання відповідачем усіх
необхідних вимог, зокрема і сплати
податку з власників транспортних
засобів.

За наявності у платника податку
відповідних доказів, що підтверджують
виконання усіх передбачених
законодавством умов для визнання його
добросовісним платником, обов'язок зі
сплати відповідної суми податкового
зобов'язання слід визнати виконаним,
незалежно від фактичного зарахування
платежу до бюджетної системи України.

Існування обставин, які б свідчили про
наявність вини відповідача у
ненадходженні коштів в розмірі 49 220,00
грн. до місцевого бюджету, податковим
органом не доведено.

Аналіз норм чинного законодавства та
встановлених обставин у справі дає
можливість колегії суддів дійти
висновку про те, що оскільки всі
необхідні документи для проведення
першої реєстрації були подані
компетентному органу (в тому числі і
документ про сплату спірного податку),
що слугувало підставою для проведення
першої реєстрації вищезгаданих
транспортних засобів, докази несплати
відповідачем спірного податку до
бюджету в матеріалах справи відсутні, а
ненадходження коштів до бюджету не
може слугувати підставою для їх
стягнення з відповідача.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному та об'єктивному
дослідженні.

Колегія суддів зауважує, що у пункті 110
Рішення Європейського Суду з прав
людини від 23 липня 2002 року у справі
«Компанія «Вестберґа таксі
Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд
визначив, що «…адміністративні суди,
які розглядають скарги заявників
стосовно рішень податкового
управління, мають повну юрисдикцію у
цих справах та повноваження скасувати
оскаржені рішення. Справи мають бути
розглянуті на підставі поданих
доказів, а довести наявність підстав,
передбачених відповідними законами,
для призначення податкових штрафів має
саме податкове управління».

В той же час, позивачем під час розгляду
адміністративної справи не наведено
об'єктивних доказів щодо наявності в
діях відповідача ознак
неправомірності, як і не доведено
правомірності донарахування йому суми
податку з власників транспортних
засобів.

Відповідно до ст.202 КАС України
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів прийшла до переконання, що
висновки суду першої інстанції не
ґрунтуються на фактичних обставинах у
справі та вимогам законодавства, що є
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та відмови в
позові.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України
судовий збір не належить стягувати зі
сторін спору.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 03 липня 2014
року у справі №2а-11289/10/1370 скасувати та
прийняти нову, якою в задоволені позову
Державної податкової інспекції у
Залізничному районі м. Львова
правонаступником якої є Державна
податкова інспекція у Залізничному
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області -
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді
Н.В. Ільчишин

М.А.Пліш