Справа № 2а-0770/238/11
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року Справа № 876/12788/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання
Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційні скарги
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та
Ужгородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 11
вересня 2013 року у справі за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Ужгородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень та зобов'язання
вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2011 року позивач - фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Ужгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області, в
якому, із урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог, просить:

скасувати акт перевірки №46/17-6 від
10.09.2010 року головного державного
податкового ревізора-інспектора ВКПР
УСФО Ужгородської МДПІ Орла Ю.В.;

скасувати податкове
повідомлення-рішення відповідача
№76/17-2/НОМЕР_1 від 20.09.2010 року, яким
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість у розмірі 116 934,68 грн., з
яких: 77 956,45 грн - основний платіж, 37 978,23
грн - штрафні (фінансові) санкції;

скасувати податкове
повідомлення-рішення №75/17-2/НОМЕР_1 від
20.09.2010 року, яким визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
податок з доходів фізичних осіб у
розмірі 44 603,10 грн (основний платіж);

скасувати рішення відповідача
№7717-2/ від 20.09.2010 року, яким
застосовано суму штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 2833,56 грн.;

визнати дії Перечинського відділення
Ужгородської МДПІ в частині накладення
податкової застави від 13.10.2010 року
(номер витягу 28834213 від 13.10.2010 року)
незаконними;

скасувати податкову заставу у зв'язку з
відсутністю в обліковій картці
узгодженого боргу, накладення якої,
тобто податкової застави, заподіяло
шкоду її правам, свободам та інтересам.

Ухвалою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 11 вересня
2013 року провадження у справі в частині
скасування акту перевірки №46/17-6
від 10.09.2010 року закрито.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 11 вересня
2013 року позов задоволено частково.
Визнано незаконними дії Перечинського
відділення Ужгородської МДПІ в частині
накладення податкової застави від
13.10.2010 року на активи ОСОБА_1 та
зобов'язано Ужгородську МДПІ в особі
Перечинського відділення зняти
податкову заставу від 13.10.2010 року з
активів. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що 08.10.2010 року
Перечинським відділенням
Ужгородського МДПІ винесено першу
податкову вимогу №1/78, яку було
надіслано листом за місцем проживання,
коли на той час позивачка знаходилась
під вартою в СІЗО. Вказану вимогу
позивачка отримала 22 жовтня 2010 року.
Друга податкова вимога виноситься не
раніше тридцятого дня з дня отримання
платником податку першої вимоги. Друга
податкова вимога була складена 23
листопада 2010 року, а податкова застава
накладена 13.10.2010 року, тобто до
отримання позивачкою податкової
вимоги про сплату боргу. Крім того, в
обліковій картці позивачки і в картці
платника податку борг взагалі не
зафіксований, тобто є неузгодженим.

Проведеною перевіркою встановлено, що
СПД ОСОБА_1 в період з 1 січня 2008 року по
30 червня 2010 року здійснювала
підприємницьку діяльність на
спрощеній системі оподаткування і
платником податку на додану вартість
протягом 2008-2010 років не реєструвалась.
На підставі Книги обліку доходів і
витрат СПД-фізичної особи ОСОБА_1,
виписок з банківських рахунків АТ
«УкрСиббанк», Закарпатського РУ ПАТ КБ
«Приватбанк» встановлено, що СПД -
фізична особа ОСОБА_1 за 2008 рік отримала
валового доходу (обсягу виручки) 501 094,66
грн.

У період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року
позивач повинна була знаходитись на
загальній системі оподаткування. В
результаті перевірки правильності
визначення валового доходу
встановлено розбіжності, а саме: І
квартал 2009 року + 78435,49 грн; II квартал 2009
року + 97100,33 грн; III квартал 2009 року + 103294,00
грн; IV квартал 2009 року + 110975,53 грн.
Внаслідок порушення вимог ст.ст.13, 14
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»,
ст.7 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» позивачу
донараховано податок з доходів
фізичних осіб в загальній сумі 44603,10 грн
(за наслідками річного перерахунку за
2009 рік).

Суд першої інстанції зазначає, що
перевіркою повноти визначення
податкових зобов'язань за період з
01.01.2009 року по 31.12.2009 року встановлено їх
заниження, а саме, СПД-ФО ОСОБА_1
отримала від суб'єктів господарювання
та громадян кошти (як готівкові, так і
безготівкові) за реалізовані останнім
ТЦМ на суму 389 782,23 грн.

Крім того, за період з 6 січня 2009 року по
30 грудня 2009 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 проводила
торгівельну діяльність за готівкові
кошти на території м. Перечина. Проте
торговий патент фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 за
відповідний період не придбала, чим
було порушено вимоги п.3.1, 3.2, 3.3 ст.3
Закону України «Про патентування
деяких видів підприємницької
діяльності» та не сплачено до бюджету
суму 1416,78 грн за торговий патент за
період з січня по грудень 2009 року.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про порушення позивачем вимог
п.п. 17.1.3, 17.1. ст.17 Закону Ураїни «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» та
ст.ст.7, 19, 22 Закону України «Про податок
з доходів фізичних осіб», ст.ст.13, 14 ДКМУ
«Про прибутковий податок з громадян»,
ст.13 розділу ІV Інструкції «Про
оподаткування доходів фізичних осіб
від заняття підприємницькою
діяльністю», вимог п.3.1., 3.2., 3.3. ст.3
Закону України «Про патентування
деяких видів підприємницької
дільності».

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
незаконною, прийнятою з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 та Ужгородська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області оскаржили її,
подавши апеляційні скарги.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у
своїй апеляційній скарзі просить
скасувати постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 11
вересня 2013 року в частині відмови в
задоволенні позовних вимог та прийняти
нову постанову, якою повністю
задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт зазначає, що перевірка
її підприємницької діяльності
проводилась в порушення вимог діючого
законодавства, оскільки вона під час
проведення такої утримувалась під
вартою в слідчому ізоляторі
Закарпатської області, не була
ознайомлена з наданими для перевірки
УСБУ в Закарпатській області
фінансово-господарськими документами
та була позбавлена можливості давати
свої пояснення та заперечення при
потребі.

Відзначає, що твердження про те, що
перевірка фінансово-господарської
діяльності з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства ФОП ОСОБА_1
здійснювалась (як вказано на арк.1 акту
перевірки) на підставі наказу
Ужгородської МДПІ від 07.09.2010 року № 786
та направлення на перевірку від 07.09.2010
року, не відповідає фактичним
обставинам справи, оскільки у
відповідності до направлення №448/17-2
від 07.08.2010 року перевірка мала
проводитись з 07.08.2010 року по 09.08.2010 року.
Посилань щодо продовження терміну
перевірки, ні наказу, на підставі якого
проводилась перевірка, у направленні
не має. Отже, перевірка є незаконною,
так як проводилась без направлення,
оформленого належним чином, оскільки
спочатку видається наказ про
проведення перевірки, а потім на
підставі такого наказу оформляється
направлення на перевірку, а не навпаки
(різниця між наказом про проведення
перевірки від 07.09.2010 року № 786 і
направленням на проведення перевірки
№448/17-2 від 07.08.2010 року становить один
місяць), а тому головний державний
податковий ревізор інспектор ВКПР УСФО
Ужгородської МДПІ Орел Ю.В. взагалі не
мав права проводити таку перевірку.

Також апелянт звертає увагу на те, що
копії наказу №786 від 07.09.2010 року їй не
було вручено під розписку, вона тільки
ознайомилася з наказом, про що свідчить
запис на наказі без проставленої дати
ознайомлення.

Вказує на те, що на те, що в документах
наданих ДПІ для суду, а саме у
направленні № 448/17-2 від 07.08.2010 року
зроблене виправлення дати, а саме
місяця з «серпня» на «вересня»
кульковою ручкою, зроблено ксерокопію
та завірено печаткою «Копія вірна»
податкової служби, що вказує на факт
службової підробки офіційних
документів.

Висновки суду щодо описки у
направленні є необґрунтованими та
нічим не підтверджені. Судом першої
інстанції прийнято до уваги
підроблений документ, який не може бути
доказом у справі, та на підставі якого
зроблено висновок про законність
проведення перевірки.

Апелянт зазначає, що 27.08.2010 року нею із
СІЗО Закарпатської області направлено
заяву до Ужгородської МДПІ про те, що
вона утримується під вартою і просить
відтермінувати проведення перевірки,
так як проведення перевірки за таких
обставин порушить її права,
передбачені Конституцією України.
Однак, листа в Ужгородській МДПІ
зареєстровано не було.

Звертає увагу на те, що на момент
проведення самої перевірки вона аж
ніяк не могла представити документи
щодо її підприємницької діяльності,
так як у СІЗО у неї їх не було, а тим
більше вона не могла підтвердити
достовірність фінансово-господарських
документів, поданих для перевірки УСБУ
в Закарпатській області, так як
утримувалась під вартою в УВП №9 у
Закарпатській області, а тому жодних
документів для проведення перевірки не
надавала, що зазначено нею при
підписанні акту перевірки. Отже, звідки
отримано перевіркою матеріали, що
підтверджують дані обліку проведені
ОСОБА_1, як суб'єктом підприємництва,
невідомо.

Разом з тим, згідно отриманої 18.06.2010
року відповіді від Перечинського
відділення Ужгородської МДПІ за №
1266/7/17-00 інформація про зареєстровані
Книги обліку доходів і витрат за нею,
СПД-ФО ОСОБА_1, відсутня. В матеріалах
позивача облікової справи, переданих
для проведення перевірки Перечинським
відділенням Ужгородської МДПІ, дані
про втрату Книг обліку доходів і
витрат, зареєстрованих у журналі, також
відсутні.

Апелянт вважає, що дане твердження
перевірки не відповідає фактичним
обставинам справи, оскільки у
відповідності до її заяви від 21.06.10 року
вона зверталась до заступника
начальника Ужгородської МДПІ п.Ліуша Б.
з проханням зареєструвати книгу обліку
доходів і витрат у зв'язку з втратою
попередньої. Наведена заява є
зареєстрованою в Ужгородській МДПІ і
про даний факт втрати книги було
опубліковане оголошення у
Перечинській районній газеті «Народне
слово» 26 червня 2010 року.

Неправомірність взяття до уваги та
встановлення інспектором порушення п.1
Указу Президента України « Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва», тобто перевищення
обсягу виручки від реалізації
продукції (робіт, послуг) на 1094 грн 66
коп., тобто 501 094 грн 66 коп. (в дійсності
згідно виписок з банків обсяг виручки у
2008 році складав 460 454 грн 65 коп.), а нібито
перевищення виявлене на підставі Книги
обліку доходів і витрат невідомого
походження, яка не зареєстрована в ДПІ
в Журналі обліку зареєстрованих книг,
згідно п.2 Постанови Кабінету Міністрів
України № 1269 від 26 вересня 2001 року «Про
затвердження Порядку ведення книги
обліку доходів і витрат», що
підтверджує відповідь Перечинського
відділення Ужгородської МДПІ на запит
Ужгородської МДПІ, де вказано, що за нею
Книги обліку доходів і витрат не
зареєстровано, є очевидним фактом.

Встановлення порушення податкового
законодавства на підставі Книги обліку
доходів і витрат невідомого походження
та незареєстрованої в ДПІ в журналі
обліку зареєстрованих книг, є
незаконним.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт - Ужгородська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області посилається на
те, що у відповідності 5.2.4 пункту 5.2
статті 5 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» процедура
адміністративного оскарження
податкового повідомлення-рішення
(рішення) закінчується, зокрема
останнім днем строку, передбаченого
підпунктом 5.2.2. нього пункту для
подання (скарги) про перегляд рішення
органу державної податкової служби, у
разі коли така (скарга) не була подана в
зазначений строк. День закінчення
процедури адміністративного
оскарження вважається днем узгодження
податкового зобов'язання платника
податків.

Відповідно до п.п. 5.4.1 п. 5.4 ст. 5 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» узгоджена сума податкового
в'язання, не сплачена платником
податків у визначені Законом строки,
визнається сумою податкового боргу
платника податків.

Таким чином, Ужгородською МДПІ
(Перечинським відділенням) правомірно
було накладено податкову заставу,
оскільки суми податкового
зобов'язання, визначені Ужгородською
МДПІ в податкових
повідомленнях-рішеннях: №76/17-2/НОМЕР_1
від 20.09.2010 року, №75/17-2/НОМЕР_1 від 20.09.2010
року та рішенні відповідача №7717-2/
від 20.09.2010 року нею непогашені (не
сплачені), процедуру адміністративного
оскарження нею не дотримано, а
оскарження в судовому порядку
вищенаведених податкових
повідомлень-рішень не є підставою для
скасування податкової застави.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що апеляційну скаргу Ужгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області
слід залишити без задоволення, а
апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 слід
задовольнити з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що 10 вересня 2009
року року головним державним
податковим ревізором-інспектором ВКПР
УСФО Ужгородської МДПІ проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку фінансово-господарської
діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період діяльності з 01.01.2008 по 30.06.2010
року, за результатами якої складено акт
перевірки №46/17-2/НОМЕР_1 від 10.09.2010 року.

В ході проведення перевірки
встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог
п.п. 17.1.3, 17.1. ст.17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» від
21.12.2000 року №2181 та ст.ст. 7, 19, 22 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 22.05.2003 року №889-ІУ,
ст. ст.13, 14 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» від 26.12. 1999 року №13-92, ст.13
розділу ІУ Інструкції «Про
оподаткування доходів фізичних осіб
від заняття підприємницькою
діяльністю» від 21.04.93 року №12 із
змінами, внесеними наказом ДПАУ №352 від
16.07.2003 року.

Зокрема, перевіркою встановлено, що ФОП
ОСОБА_1 в період з 1 січня 2008 року по 30
червня 2010 року здійснювала
підприємницьку діяльність на
спрощеній системі оподаткування і
згідно звіту за IV-ий квартал 2008 року
обсяг виручки від реалізації товарів
(робіт, послуг) становить 499193,08 грн, тоді
як на підставі книги обліку доходів і
витрат ФОП ОСОБА_1, виписок з
банківських рахунків АТ «УкрСиббанк»,
Закарпатського РУ ПАТ КБ «Приватбанк»
встановлено, що обсяг виручки
підприємця ОСОБА_1 за 2008 рік становить
501094,66 грн, в т.ч. 460454,66грн безготівковими
коштами на розрахункові рахунки та
40640,00 грн готівковими коштами. З 1 січня
2009 року позивач платником податку на
додану вартість зареєстрована не була.

Крім того, перевіркою встановлено, що в
порушення вимог п.3.1, 3.2, 3.3 ст.3 Закону
України від 23.03.1996 року № 98/96 «Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності» (із
наступними змінами та доповненнями)
ФОП ОСОБА_1 за період з 6 січня 2009 року по
30 грудня 2009 року проводила торговельну
діяльність за готівкові кошти на
території м. Перечина без торгового
патента.

На підставі акта перевірки 20 вересня 2010
року ДПІ винесено оспорювані податкові
повідомлення-рішення:

№76/17-2/НОМЕР_1, яким ФОП ОСОБА_1
донараховано податкове зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі
116934,68 грн, з яких - 77 956,45 грн основний
платіж та 38978,23 грн - штрафні (фінансові)
санкції;

№75/17-2/НОМЕР_1, яким ФОП ОСОБА_1
донараховано податок з доходів
фізичних осіб у розмірі 44603,10 грн.

Того ж числа ДПІ винесено рішення
№77/17-2/НОМЕР_1 про застосування до
позивача штрафних (фінансових) санкцій
за порушення законодавства про
патентування в сумі 2833,56 грн.

Крім того, 13 жовтня 2010 року 08.10.2010 року
Перечинським відділенням
Ужгородського МДПІ винесено першу
податкову вимогу №1/78, друга податкова
вимога була винесена 23 листопада 2010
року і 13.10.2010 року накладено податкову
заставу на активи позивача.

Що стосується позовних вимог в частині
скасування оспорюваних податкових
повідомлень-рішень та рішення про
застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій за порушення
законодавства про патентування:

Встановлено, що листом Ужгородської
міжрайонної державної податкової
інспекції у Закарпатській області від
20.08.2010 року за №3303/1/17-2, який було
направлено у СІЗО Закарпатської
області, ФОП ОСОБА_1 було повідомлено
про проведення невиїзної
документальної перевірки. У наведеному
листі ФОП ОСОБА_1 пропонувалось
представити самостійно, або через
уповноважену особу до відділу
контрольно-перевірочної роботи
управління оподаткування фізичних
осіб Ужгородської МДПІ всі документи,
що стосуються здійснення нею
підприємницької діяльності.

Із слідчого ізолятора Закарпатської
області 27 серпня 2010 позивачкою було
направлено заяву до Ужгородської МДПІ
за вихідним номером № І- 23 про те, що
оскільки вона утримується під вартою,
просить відтермінувати проведення
перевірки, так як проведення перевірки
за таких обставин порушить її
конституційні права. Однак, лист в
Ужгородській МДПІ зареєстровано не
було.

Згідно постанови Закарпатського
окружного адміністративного суду від 8
травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Ужгородської МДПІ про
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій визнано
неправомірнми дії Ужгородської МДПІ
щодо проведення перевірки, результати
якої викладено в акті перевірки
46/17-2/НОМЕР_1 від 10.09.2010 року.

Із змісту рішення видно, що
контролюючий орган під час проведення
перевірки ФОП ОСОБА_1 діяв з порушенням
законодавства, докази про необхідність
позивачки перейти на загальну систему
оподаткування відсутні і за
результатами перевірки Книга обліку
доходів і витрат взагалі не
досліджувалась. Книга обліку доходів і
витрат, згідно з поданою заявою
позивачки, була втрачена і не
вилучалась у встановленому законом
порядку, у зв'язку з чим є не
підтверджений факт вчинення записів у
ній позивачем, яка згідно акта
перевірки була предметом дослідження.
Податковою інспекцією не доведено, що
записи у цій книзі відповідають
фактичним результатам
фінансово-господарської діяльності
позивача.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27 листопада
2014 року апеляційну скаргу Ужгородської
ОДПІ залишено без задоволення, а
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 8 травня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Ужгородської МДПІ про скасування
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій - без змін.

Відповідно до частини першої статті 72
КАС України обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Наведеною нормою КАС України
встановлені преюдиційні обставини,
тобто ті обставини, що встановлені в
судовому рішенні, яке набрало законної
сили. Зазначені преюдиційні обставини
є підставами для звільнення від
доказування.

Суд апеляційної інстанції вважає, що
податкові повідомлення-рішення
відповідача від 20.09.2010 року, винесені на
підставі акта перевірки ДПІ
№76/17-2/НОМЕР_1 від 10.09.2010 року:

№76/17-2/НОМЕР_1 від 20.09.2010 року, яким
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість у розмірі 116 934,68 грн, з
яких: 77 956,45 грн - основний платіж та 37
978,23 грн - штрафні (фінансові) санкції;

№75/17-2/НОМЕР_1 від 20.09.2010 року, яким
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок з
доходів фізичних осіб у розмірі 44 603,10
грн (основний платіж);

та рішення відповідача №7717-2/ від
20.09.2010 року, яким застосовано суму
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
2833,56 грн є протиправними та підлягають
до скасування.

Що стосується позовних вимог в частині
визнання дій МДПІ щодо накладення
податкової застави неправомірними та
її скасування:

Встановлено, що 8 жовтня 2010 року
Перечинським відділенням
Ужгородського МДПІ винесено першу
податкову вимогу №1/78, 13жовтня 2010 року
накладено податкову заставу, а другу
податкову вимогу було винесено 23
листопада 2010 року, тобто до отримання
позивачем податкової вимоги про сплату
податкового боргу.

Пунктом 1.3 ст. 1 Закону України «Про
порядок погашення зобовязань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» ( далі -
Закон) податковий борг (недоїмка)
визначається як податкове зобов'язання
(з урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), самостійно узгоджене
платником податків або узгоджене в
адміністративному чи судовому порядку,
але не сплачене у встановлений строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
податкового зобов'язання.

Пунтом 5.2.4 вищезазначеного 3акону
України встановлено, що процедура
адміністративного оскарження
закінчується: станнім днем строку,
передбаченого підпунктом 5.2.2 цього
пункту для подання заяви про перегляд
рішення контролюючого органу, у разі
коли така заява не була подана у
зазначений строк; днем отримання
платником податків рішення
контролюючого органу про повне
задоволення скарги, викладеної у заяві;
днем отримання платником податків
рішення контролюючого органу, що не
підлягає подальшому адміністративному
оскарженню. День закінчення процедури
адміністративного оскарження
вважається днем узгодження
податкового зобов'язання платника
податків. При зверненні платника
податків до суду з позовом щодо
визнання недійсним рішення
контролюючого органу податкове
зобов'язання вважається неузгодженим
до розгляду судом справи по суті та
прийняття відповідного рішення.

Згідно з п. 1.17 ст. 1 Закону податкова
застава - спосіб забезпечення
податкового зобов'язання платника
податків, не погашеного у строк.
Податкова застава виникає в силу
закону. У силу податкової застави орган
стягнення має право в разі невиконання
забезпеченого податковою заставою
податкового зобов'язання одержати
задоволення з вартості заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами у порядку, встановленому
законом. Пріоритет заставодержателя на
задоволення вимог із заставленого
майна встановлюється відповідно до
закону.

Відповідно до пп. 8.2.1 п. 8.2 ст. 8 Закону
право податкової застави виникає:

- у разі неподання або несвоєчасного
подання платником податків податкової
декларації - з першого робочого дня,
наступного за останнім днем строку,
встановленого законом про відповідний
податок, збір (обов'язковий платіж) для
подання такої податкової декларації;

- несплати у строки, встановлені цим
Законом, суми податкового зобов'язання,
самостійно визначеної платником
податків у податковій декларації, - з
дня, наступного за останнім днем
зазначеного строку;

- несплати у строки, встановлені цим
Законом, суми податкового зобов'язання,
визначеної контролюючим органом, - з
дня, наступного за останнім днем
граничного строку такого погашення,
визначеного у податковому
повідомленні.

Встановлено, що під час проведення
перевірки ФОП ОСОБА_1 утримувалась під
вартою в слідчому ізоляторі
Закарпатської області, що
підтверджується довідкою від 11.10.2010
року №12/3528, згідно якої ОСОБА_1 дійсно
утримувалась в Закарпатській УВП № 9
ВДДУ УПВП в Закарпатській області з
25.06.2010 року по 06.10.2010 року.

Відповідно до п.4, п. 7 Положення про
порядок подання та розгляду скарг
платників податків органами державної
податкової служби, затверджено наказом
ДПА України від 11.12.1996 року за № 723/1748,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 18.12.1996 року за №723/1748 (із змінами
та доповненнями), граничні строки для
подання заяв про перегляд рішень
органів державної податкової служби
підлягають продовженню керівником
органу державної податкової служби
(його заступником) за письмовим запитом
платника податків, якщо такий платник
протягом зазначених строків мав
обмежену свободу пересування у зв'язку
увязненням чи полоном на території
інших держав або через інші обставини
непереборної сили, підтверджені
документально.

13 вересня 2010 року ОСОБА_1 зверталася до
начальника Ужгородської МДПІ Триндяка
Т.М. з заявою, у якій просила
продовження строків подання
заперечення у зв'язку з тим, що
утримується в слідчому ізоляторі та не
ознайомлена з матеріалами перевірки,
на основі яких було складено акт.

Наведена заява одночасно була
направлена начальнику Ужгородської
МДПІ, слідчому СБУ в Закарпатській
області Пшеничному І.І. та прокурору
Закарпатської області Петруні А.Л.
Однак, ДПІ зареєструвала вищевказану
заяву лише 5 жовтня 2010 року.

Згідно довідки, виданої Перечинським
відділенням Ужгородської МДПІ №
676/10/19-00 від 13.11.2012 року, станом на 23.11,2012
року в картці особового рахунку
платника податкова заборгованість по
податках і зборах за ФОП ОСОБА_1 не
рахується.Тобто, відсутній податковий
борг.

На думку апеляційного суду, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про те, що дії Перечинськиого
відділення Ужгородського МДПІ щодо
накладення податкової застави на
активи позивачки від 13 жовтня 2010 року
(номер витягу 288342213 від 13.110.2010 року) є
протиправними і податкову заставу
необхідно скасувати.

Що стосується вироку Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 28 грудня 2012 року стосовно
ОСОБА_1, то такий не містить відомостей,
що стосуються предмету доказування в
даній справі і встановлені ним
обставини не можуть бути підставою для
звільнення від доказування, відповідно
до ч.4 ст.72 КАС України.

З врахуванням вищевикладеного,
апеляційний суд вважає рішення суду
першої інстанції незаконним, прийнятим
з порушенням норм матеріального права,
в зв'язку з чим його слід скасувати та
постановити нове рішення, яким позовні
вимоги позивача задовольнити.

Згідно ст. 202 КАС України підставами для
скасування постанови або ухвали суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення є порушення норм матеріального
або процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи або
питання.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, ч. 4 ст.
202, ст.ст. 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Ужгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області
залишити без задоволення, а апеляційну
скаргу фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 11 вересня
2013 року у справі №2а-0770/238/11 в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
про скасування податкових
повідомлень-рішень та рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій скасувати та постановити нове
рішення, яким позовні вимоги в
зазначеній частині задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Ужгородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області: №76/17-2/НОМЕР_1 від 20.09.2010 року,
яким визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість у розмірі 116 934,68 грн., з
яких: 77 956,45 грн. - основний платіж та 37
978,23 грн. - штрафні (фінансові) санкції;
№75/17-2/НОМЕР_1 від 20.09.2010 року, яким
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок з
доходів фізичних осіб у розмірі 44 603,10
грн. (основний платіж); та рішення
№7717-2/ від 20.09.2010 року, яким
застосовано суму штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 2833,56 грн.;

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

В.П. Сапіга

Повний текст постанови вигтовлено та
підписано 18.12.2014 року.