Справа № 820/19461/14
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харківський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Полях Н.А.,
при секретарі судового засідання -
представника позивача - Кравець О.В.,
відповідача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття в особі
Харківського міського центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення
отриманої допомоги по безробіттю, -
Позивач звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
зазначеним позовом, в якому просить суд
стягнути з відповідача, ОСОБА_2,
(ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1)
вартість матеріального забезпечення
на випадок безробіття у сумі 1644,74 грн.
(одна тисяча шістсот сорок чотири
гривні 74 копійки) на користь Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття в особі
Харківського міського центру
В обґрунтування позову зазначив, що
відповідач, під час перебування на
обліку у Харківському центрі
зайнятості як безробітний, був
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, а тому відносився до
категорії зайнятого населення і не мав
права допомогу по безробіттю у сумі
Представник позивача у судовому
засідання підтримав позовні вимоги та
просив суд задовольнити позов у
Відповідач у судовому засідання
заперечував проти задоволення позову,
вказав, що у 30.06.1998р. його було
зареєстровано як фізичну особу -
підприємця і у 2000 році за особистим
рішенням підприємницьку діяльність
було припинено. Однак у 2014 році
виявилося, що підприємницьку
діяльність відповідача у 2000 році
припинено не було, а у Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців міститься
інформація про дійсність
підприємницької діяльності ОСОБА_2. З
метою припинення підприємницької
діяльності відповідач звернувся до
реєстраційної служби Харківського
міського управління юстиції із заявою
від 11.08.2014р. про припинення
підприємницької діяльності. На
підставі викладеного відповідач
просив суд у задоволенні позову
відмовити, адже вважає, що його вина
відсутня, бо коли він ставав на облік у
Харківському центрі зайнятості як
безробітний вважав, що його
підприємницьку діяльність припинено.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, суд дійшов висновку про те,
що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 13.11.2003р.
звернулася до Комінтернівського
районного центру зайнятості за
сприянням у працевлаштуванні, де була
зареєстрована як така, що шукає роботу
з відкриттям персональної картки
№10601891 (а.с.9-10).

За особистою заявою ОСОБА_2 від 13.11.2003р.,
наказом директора Харківського
міського центру зайнятості від 13.11.2003р.
№НТ003111 (а.с.6), відповідачу був наданий
статус безробітного з 13.11.2003р., з
призначенням допомоги по безробіттю,
як застрахованій особі з урахування
страхового стажу понад 10 років,
відповідно до п.п.1,3,4 ст.22, п.1 ст.23 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" та п.п.2.1 Порядку
надання допомоги по безробіттю, у тому
числі одноразової її виплати для
організації безробітним
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20.11.2000р. №307, у розмірі 70 відсотків
заробітної плати (доходу) залежно від
тривалості безробіття у відсотках до
визначеного розміру: 100%- 90 к.д., 80% - 90 к.д.,
70% - 180 к.д.

Фахівцями Харківського міського
центру зайнятості проведено перевірку
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення ОСОБА_2 За результатами
проведеної перевірки складено акт
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення від 13.10.2014р. за №264 ФОП
(а.с.13-14).

З акту №264 ФОП від 13.10.2014р. вбачається,
що під час перебування на обліку як
безробітний у Харківському міському
центру зайнятості, відповідач
відносилася до категорії зайнятого
населення і не могла бути визнана
безробітною. Кошти, нараховані та
перераховані на особистий рахунок
ОСОБА_2 як допомога по безробіттю за
період за період з 13.11.2003 року по 05.05.2005
року в сумі 1644,74 грн. підлягають
поверненню.

Директором Харківського міського
центру зайнятості прийнято наказ від
13.10.2014р. за №1565 "Про повернення коштів,
виплачених як допомога по безробіттю",
відповідно до положень якого фахівцям
позивача необхідно вжити заходів щодо
повернення коштів виплачених ОСОБА_2 як
допомога по безробіттю за період з
13.11.2003р. по 05.05.2005р. в сумі 1644,74 грн. (а.с.8).

На виконання вимоги п.7 Порядку
розслідування страхових випадків та
виплати матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України №60/62 від 13.02.2009 року,
наказ №1565 від 13.10.2014р., акт від 13.10.2014р.
за №264 ФОП та лист-претензія від
14.10.2014р. №ХМЦЗ-02-27353-22/14 (а.с.7) направлені
відповідачу з пропозицією повернути
кошти у сумі 1644,74 грн. протягом 15 днів з
дня отримання претензії.

Зазначене поштове відправлення було
отримано відповідачем особисто
16.10.2014р., що підтверджується копією
повідомлення про вручення поштового
відправлення (а.с.16).

На момент розгляду справи незаконно
отриману допомогу по безробіттю у сумі
1644,74 грн. відповідачем не повернуто.

По суті заявлених вимог суд зазначає
наступне.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" від 02.03.2000р. №1533-III (в
редакції чинній на моемент призначення
допомоги по безробіттю, далі за текстом
- Закон №1533), одним із видів
забезпечення на випадок безробіття є
допомога по безробіттю, у тому числі
одноразова її виплата для організації
безробітним підприємницької
діяльності.

Відповідно до ч.1,3,4 ст.22 Закону №1533,
застраховані особи, визнані у
встановленому порядку безробітними,
які протягом 12 місяців, що передували
початку безробіття, працювали на
умовах повного або неповного робочого
дня (тижня) не менше 26 календарних
тижнів та сплачували страхові внески,
мають право на допомогу по безробіттю
залежно від страхового стажу. Допомога
по безробіттю виплачується з 8 дня
після реєстрації застрахованої особи в
установленому порядку в державній
службі зайнятості. Загальна тривалість
виплати допомоги по безробіттю не може
перевищувати 360 календарних днів
протягом двох років. Для осіб
передпенсійного віку (за 2 роки до
настання права на пенсію) тривалість
виплати допомоги по безробіттю не може
перевищувати 720 календарних днів.

Застрахованим особам, зазначеним у
частині першій статті 22 цього Закону,
розмір допомоги по безробіттю
визначається у відсотках до їх
середньої заробітної плати (доходу),
визначеної відповідно до порядку
обчислення середньої заробітної плати
(доходу) для розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України, залежно від страхового стажу:
до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років -
55 відсотків; від 6 до 10 років - 60
відсотків; понад 10 років - 70 відсотків.
Допомога по безробіттю виплачується
залежно від тривалості безробіття у
відсотках до визначеного розміру:
перші 90 календарних днів - 100 відсотків;
протягом наступних 90 календарних днів -
80 відсотків; у подальшому - 70 відсотків.
(ч.1 ст.23 Закону №1533)

Згідно положень п.п.2.1 розділу 2 Порядку
надання допомоги по безробіттю, у тому
числі одноразової її виплати для
організації безробітним
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20.11.2000р. №307 (далі за текстом -
Порядку №307) застрахованим особам, які
втратили роботу з не залежних від них
обставин і визнані в установленому
порядку безробітними та протягом 12
місяців, що передували початку
безробіття, працювали на умовах
повного або неповного робочого дня
(тижня) не менше 26 календарних тижнів та
сплачували страхові внески, допомога
по безробіттю визначається у відсотках
до їх середньої заробітної плати
(доходу) залежно від страхового стажу:
до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років -
55 відсотків; від 6 до 10 років - 60
відсотків; понад 10 років - 70 відсотків.
Залежно від тривалості безробіття
допомога по безробіттю зменшується і
виплачується у відсотках до
визначеного розміру: перші 90
календарних днів - 100 відсотків;
протягом наступних 90 календарних днів -
80 відсотків; надалі - 70 відсотків.

Згідно п.2.9 розділу 2 Порядку №307,
загальна тривалість виплати допомоги
по безробіттю для осіб, зазначених у
цьому розділі, не може перевищувати 360
календарних днів протягом двох років з
дня призначення допомоги по
безробіттю. Для осіб передпенсійного
віку (за 2 роки до настання права на
пенсію) тривалість виплати допомоги по
безробіттю не може перевищувати 720
календарних днів. Для зазначених осіб
передпенсійний вік визначається на
день їх реєстрації як безробітних у
державній службі зайнятості.

Відповідно до положень ч.2 ст.36 Закону,
застраховані особи, зареєстровані в
установленому порядку як безробітні,
зобов'язані своєчасно подавати
відомості про обставини, що впливають
на умови виплати їм забезпечення та
надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг (ч.3 ст.36
Закону).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем порушено умови по
отриманню забезпечення на випадок
безробіття, а саме на момент отримання
допомоги по безробіттю відповідач був
зареєстрований як фізична особа -
підприємець.

Відповідно до положень ч.3 ст.1 Закону
України "Про зайнятість населення"
№804-ХІІ від 01.03.1991р. (який діяв на момент
призначення та виплати допомоги по
безробіттю) в Україні до зайнятого
населення належать громадяни, що
проживають на території держави на
законних підставах, зокрема, громадяни,
які самостійно забезпечують себе
роботою, включаючи підприємців.

Відповідачем в обґрунтування своїх
позиції надано довідку Головного
управління Міндоходів у Сумській
області від 03.11.2014р. за №10471/18-11-17-0222 та
довідку Головного управління
Міндоходів у Сумській області від
28.08.2014р. за №8714/Б/18-11-17-0215/1 з яких
вбачається, що ОСОБА_2 11.10.2000 р. подавала
до органів податкової служби заяву про
припинення підприємницької
діяльності.

Суд зазначає, що копії самої заяви до
суду не надано, а з вказаних вище
довідок не можливо встановити юридичну
природу заяви від 11.10.2000 р.

Суд наголошує, що до прийняття Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців" від 15.05.2003р. за № 755-IV
відносини щодо реєстрації та
припинення державної реєстрації
підприємницької діяльності фізичних
осіб-підприємців регулювалися
правилами статті 8 Закону України від 7
лютого 1991 року №698-ХІІ "Про
підприємництво" та постанови Кабінету
Міністрів України від 25 травня 1998 року
№ 740 "Про порядок державної реєстрації
суб'єктів підприємницької діяльності".

Згідно положень ст.8 Закону України "Про
підприємництво", органами державної
реєстрації були виконавчі комітети
міської, районної в місті ради або
районні, районні міст Києва і
Севастополя державні адміністрації.
Таким чином, органи державної
податкової служби не були органами, які
здійснювали державну реєстрацію
підприємницької діяльності фізичних
осіб-підприємців.

Разом з тим, з Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (а.с.11-12)
вбачається, що 11.08.2014р. ОСОБА_2 подала до
Реєстраційної служби Харківського
міського управління юстиції заяву про
припинення підприємницької
діяльності, про що державним
реєстратором здійснено запис від
11.08.2014р. №5166579. На підставі заяви
відповідача 11.08.2014р. Реєстраційною
службою Харківського міського
управління юстиції здійснено запис
№6166579 про державну реєстрацію
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи -підприємця ОСОБА_2
(РНОКПП - НОМЕР_1).

Таким чином матеріалами справи
підтверджено, що підприємницьку
діяльність фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1) було припинено
належним чином лише 11.08.2014р.

Зазначені обставини підтверджені
актом розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення №264 ФОП від
13.10.2014р., що складений відповідно до
Порядку розслідування страхових
випадків та виплати матеріального
забезпечення безробітним,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
№60/62 від 13.02.2009 року (далі за текстом -
Порядку №60/62).

Згідно п.7 Порядку №60/62, рішення про
повернення коштів особою чи
роботодавцем оформлюється наказом.
Протягом двох робочих днів після
прийняття рішення центр зайнятості
надсилає особі чи роботодавцю
рекомендованим листом повідомлення
про необхідність протягом 15
календарних днів з дня отримання
повідомлення повернути незаконно
виплачені кошти.

На виконання положень Порядку №60/62,
позивач направив на адресу відповідача
рекомендованим листом наказ №1565 від
13.10.2014р., акт від 13.10.2014р. за №264 ФОП та
лист-претензія від 14.10.2014р.
№ХМЦЗ-02-27353-22/14.

Суд зазначає, що вказана
кореспонденція була отримана
відповідачем 14.10.2014р. особисто, що
підтверджується копією повідомлення
про вручення поштового відправлення.

Рішення позивача про повернення
коштів, виплачених ОСОБА_2 як допомога
по безробіттю, не було оскаржено ні в
адміністративному, ні в судовому
порядку.

Сума виплаченої допомога по безробіттю
у розмірі 1644,74 грн. підтверджується
довідкою про виконані платежі (а.с.19-26).

Таким чином, позивачем підтверджено
існування у відповідача
заборгованості по поверненню коштів,
виплачених як допомога по безробіттю, у
розмірі 1664,74 грн., з огляду на що,
позовні вимоги про стягнення з
відповідача суми заборгованості у
розмірі 1664,74 грн. є обґрунтованими.

Відповідно до частини 4 статті 94 КАС
України, у справах, в яких позивачем є
суб'єкт владних повноважень, а
відповідачем - фізична чи юридична
особа, судові витрати, здійснені
позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.8-14, 71, 86, 94, 122, 159, 160-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття в особі
Харківського міського центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення
отриманої допомоги по безробіттю -
задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з відповідача, ОСОБА_2,
(ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1, 61000)
вартість матеріального забезпечення
на випадок безробіття у сумі 1644.74 грн.
(одна тисяча шістсот сорок чотири
гривні 74 копійки) на користь Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття в особі
Харківського міського центру
зайнятості (р/р 2007, в ГУ ДКСУ у
Харківській області, код 36224721, МФО 851011).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків для подачі
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 18.12.2014
року.

Суддя
Полях Н.А.