Справа № 754/6091/14-а
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2014-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/6091/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Скрипка О.І.
Суддя-доповідач: Кучма А.Ю.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Кучми А.Ю.

суддів:
Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Деснянського районного суду м.Києва
від 12.05.2014 у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення в
Деснянському районі м. Києва про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату пенсії, -

В С Т А Н О
В И Л А:

Постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 12.05.2014 у задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову, якою позовні вимоги
вимоги задовольнити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду -
скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
198, пункту 4 частини 1 статті 202 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач являється особою, яку
евакуйовано із зони відчуження у 1986
році 2 категорії.

Позивач звернувся до Управління праці
та соціального захисту населення в
Деснянському районі м. Києва із заявою
про нарахування та виплату різницю у
компенсаціях за період з 1996 року по 2013
рік.

Листом від 02.04.2014 відповідач зазначив,
що перерахував позивачеві допомогу на
оздоровлення за 2000-2005 роки у розмірі 15,70
грн, за 2006-2013 роки в розмірі 75,00 гривень
відповідно до постанов Кабінету
Міністрів України N 562 від 12.07.2005, № 836
від 26.07.1996.

Не погоджуючись з такими діями
відповідача, позивач звернувся до суду.

Згідно з частиною першою статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щорічна
допомога на оздоровлення позивачу
передбачена в розмірі трьох
мінімальних заробітних плат.

Між тим, зазначена допомога була
виплачена позивачу у розмірі,
встановленому Постановою Кабінету
Міністрів України № 562 від 12.07.2005 та
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 836 від 26.07.1996.

Пунктом 4 «Прикінцевих положень»
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2013 рік» встановлено, що у 2013
році норми і положення статті 48 Закону
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік, отже, вказаним пунктом цього
Закону КМУ надано право встановлювати
розміри соціальних виплат, які
відповідно до законодавства
визначаються залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, в
абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

Кабінетом Міністрів України станом на
червень 2013 року (дата виплати позивачу
щорічної допомоги на оздоровлення за
2013 рік) таке право використано не було,
оскільки відповідного
нормативно-правового акта КМУ на
виконання вимог пункту 4 «;Прикінцевих
положень» Закону України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік»
щодо встановлення розмірів щорічної
допомоги на оздоровлення прийнято не
було, тому до прийняття вищезгаданого
нормативно-правового акта КМУ при
визначенні розміру виплат щорічної
допомоги на оздоровлення за 2013 рік
застосуванню підлягають безпосередньо
положення статті 48 Закону №796-ХІІ.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 3-рп2012 від 25.01.2012 дано тлумачення, що
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України під час вирішення
справ про соціальний захист підлягають
застосуванню тоді, коли вони видані у
межах його компетенції на основі і на
виконання Бюджетного кодексу України,
закону про Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Враховуючи особливість дії в часі
закону про Державний бюджет України на
відповідний рік, нормативно-правовий
акт Кабінету Міністрів України,
виданий на його виконання, також діє у
межах бюджетного року.

Отже, постанова КМУ № 562 від 12.07.2005 «Про
щорічну допомогу на здоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» була
видана на виконання Закону України
«Про Державний бюджет України на 2005
рік» і була розрахована на бюджетний
період 2005 року, а тому вказані норми
даної постанови не підлягають
застосуванню при визначенні розміру
виплат щорічної допомоги на
здоровлення у бюджетному періоді 2013
року.

Тобто, дії відповідача щодо не виплати
у повному розмірі щорічної допомоги на
оздоровлення є неправомірними.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку про правомірність доводів
апеляційної скарги про наявність у
позивача права на отримання допомоги
на оздоровлення в розмірі
передбаченому Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за 2013 рік.

Позивач зазначає, що в 1996-2013 роках
щорічна допомога на оздоровлення,
нараховувалась та виплачувалась
позивачу у меншому розмірі, ніж це
передбачено діючим законодавством.

Відповідно до частини другої статті 99
КАС України адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється 6-ти місячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно вимог статті 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Позов подано до суду 16.04.2014.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в
частині визнання неправомірними дій
відповідача та зобов'язання вчинити
певні дії в період з 01.01.1996 по 15.10.2013
підлягають залишенню без розгляду.

Крім того, суд не може задовольнити
вимоги щодо зобов'язання відповідачів
в подальшому нараховувати та
виплачувати позивачу щорічну допомогу
на оздоровлення відповідно до статті 48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», оскільки з самого
визначення поняття "щорічна допомога
на оздоровлення" випливає, що щорічні
виплати здійснюються на постійній
основі, один раз в рік протягом
невизначеного періоду часу, а тому цей
вид виплат не є строковим і не може бути
призначений на певний строк. У цьому
випадку визначається лише дата, з якої
особа має право на отримання такої
виплати (чи її перерахунок). Кінцевий
термін або строк, на який призначається
така виплата, не може встановлюватись,
оскільки це суперечить самому
визначенню та суті такої виплати.

Тому виплату щорічної допомоги на
оздоровлення не може бути обмежено
будь-яким кінцевим терміном або
строком, оскільки це б обмежувало право
особи на отримання державної пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка має
виплачуватись постійно, один раз в рік
протягом невизначеного часу та без
встановлення будь-якого терміну або
строку виплати.

Таким чином судова колегія приходить
до висновку про необхідність
скасування постанови суду першої
інстанції та задоволенні даного
адміністративного позову за 2013 рік.

Згідно до статті 202 КАС України -
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є, зокрема,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254
КАС України суд,

П О С Т А Н О
В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Деснянського районного суду
м.Києва від 12.05.2014 скасувати та ухвалити
нову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення в Деснянському
районі м. Києва про визнання дій
неправомірними, зобов'язання здійснити
перерахунок та виплату щорічної
одноразового допомоги на оздоровлення
за період з 01.01.1996 по 15.10.2013 залишити без
розгляду.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління
праці та соціального захисту населення
в Деснянському районі м. Києва про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату щорічної одноразового
допомоги на оздоровлення за 2013 рік
задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність та
зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення в
Деснянському районі м. Києва
нарахувати та виплатити ОСОБА_2 щорічну
допомогу на оздоровлення у розмірі
трьох мінімальних заробітних плат, в
порядку та на умовах, визначених
положеннями статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за 2013 рік.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена в порядку та
строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий-суддя:
А.Ю. Кучма

Судді:
В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

Головуючий суддя

Кучма А.Ю.

Судді:

Аліменко В.О.

Безименна Н.В.