Справа № 2а-12800/10/1370
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/24434/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області

на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05.02.2014

у справі № 2а-12800/11/1370

за позовом Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Львова

до ОСОБА_2

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у
Шевченківському районі м. Львова,
правонаступником якої є Державна
податкова інспекція у Шевченківському
районі м. Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області, звернулась до суду з позовом
про стягнення з ОСОБА_2 податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин та механізмів в
розмірі 45 800 грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 11.01.2012 позов
задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 до
місцевого бюджету Шевченківського
району м. Львова податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин та механізмів в сумі 45
800 грн.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05.02.2014
постанову суду першої інстанції
скасовано та прийнято нову постанову
про відмову в задоволенні позову.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та постановити нове рішення
про задоволення позовних вимог,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно листа
Львівського ВРЕВ ДАІ при ГУ МВС України
у Львівській області № 9/552зп від 23.03.2011
ОСОБА_3 ввіз в Україну і вперше 02.12.2009
зареєстрував в Україні у Львівському
ВРЕВ ДАІ при ГУ МВС України у
Львівській області автомобіль марки
МАN L2000 (державний номерний знак НОМЕР_1),
з об'ємом циліндрів двигуна 4 580 см. куб.

Згідно розрахунків суми податку з
власників транспортних засобів, що
підлягає сплаті, становить 45 800 грн.

Відповідно довідки ДПІ у
Пустомитівському районі Львівської
області № 24431/19-020 від 30.09.2011, кошти до
бюджету від відповідача по сплаті
податку з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів в сумі 45 800 грн. не надходили.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач є платником податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин та механізмів;
наявні докази ненадходження вказаного
податку до бюджету.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, апеляційний
адміністративний суд мотивував своє
рішення тим, що держаній реєстрації
передує обов'язкова процедура проплати
відповідних платежів.

Однак, висновки судів попередніх
інстанцій є передчасними та такими, що
зроблені без повного та всебічного
з'ясування обставин у справі.

Статтею 69 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Суд може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним
вимогам не відповідають.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів» платниками податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів є
підприємства, установи та організації,
які є юридичними особами, іноземні
юридичні особи (далі - юридичні особи), а
також громадяни України, іноземні
громадяни та особи без громадянства
(далі - фізичні особи), які здійснюють
першу реєстрацію в Україні, реєстрацію,
перереєстрацію транспортних засобів
та/або мають зареєстровані в Україні
згідно з чинним законодавством власні
транспортні засоби, які відповідно до
статті 2 цього Закону є об'єктами
оподаткування.

Перша реєстрація в Україні - це
реєстрація транспортного засобу в
Україні, яка здійснюється
уповноваженими державними органами
України вперше щодо цього
транспортного засобу (ст. 3 Закону
України «Про податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів»).

Відповідно до ст. 5 цього Закону
податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів сплачується, зокрема,
фізичними особами - перед проведенням
першої реєстрації в Україні,
реєстрацією, перереєстрацією
транспортних засобів, а також перед
технічним оглядом транспортних
засобів щорічно або один раз за два
роки, але не пізніше першого півріччя
року, в якому провадиться технічний
огляд. Фізичні особи - платники податку
зобов'язані пред'являти органам, що
здійснюють першу реєстрацію в Україні,
реєстрацію, перереєстрацію, зняття з
обліку або технічний огляд
транспортних засобів, квитанції або
платіжні доручення про сплату податку
за попередній (у разі здійснення
сплати) та за поточний роки, а платники,
звільнені від сплати цього податку, -
відповідний документ, що дає право на
користування цими пільгами.

Сума податку з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів, що сплачується фізичними
особами, обчислюється за ставками,
визначеними у статті 3 цього Закону. За
транспортні засоби, придбані протягом
року, крім тих, що вперше реєструються в
Україні, податок сплачується
пропорційно кількості місяців, які
залишилися до кінця року, починаючи з
місяця, в якому проведено реєстрацію
транспортного засобу. У разі виявлення
юридичних чи фізичних осіб, які не
сплачували податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів, вони
зобов'язані сплатити податок не більш
як за три попередні роки. Перерахування
неправильно сплаченого податку
допускається не більш як за три
попередні роки. Органи, що здійснюють
державну реєстрацію транспортних
засобів, зобов'язані щомісячно
повідомляти податкові органи про
транспортні засоби, зареєстровані або
зняті з реєстрації протягом
попереднього місяця, за формою,
затвердженою центральним податковим
органом України, та їх власників (ст. 6
Закону України «Про податок з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин та механізмів»).

Статтею 7 цього Закону передбачено, що у
разі приховування (заниження) об'єктів
оподаткування з власників
транспортних засобів стягуються сума
несплаченого податку, а також пеня або
штраф у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до п. 8 Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 07.09.1998 № 1388 (у редакції постанови
Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 №
1371), державна реєстрація транспортних
засобів проводиться на підставі заяв
власників, поданих особисто, і
документів, що посвідчують їх особу,
підтверджують правомірність
придбання, отримання, ввезення, митного
оформлення (далі - правомірність
придбання) транспортних засобів,
оцінку їх вартості (проводиться
спеціалістом, що пройшов необхідну
підготовку в порядку, встановленому
МВС, Мін'юстом, Мінпромполітики,
Держмитслужбою та Фондом державного
майна, і має відповідні документи),
відповідність конструкції
транспортних засобів установленим
вимогам безпеки дорожнього руху, а
також вимогам, які є підставою для
внесення змін до реєстраційних
документів. Не допускаються до
державної реєстрації транспортні
засоби з правим розташуванням керма (за
винятком транспортних засобів, які
були зареєстровані в підрозділах
Державтоінспекції до набрання
чинності Законом України «Про дорожній
рух»), а також транспортні засоби,
зібрані (складені) із складових частин
серійних транспортних засобів без
дотримання вимог зазначеного Закону.

Відповідно до ч. ч. 4 та 5 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України суд вживає передбачені законом
заходи, необхідні для з'ясування всіх
обставин у справі, у тому числі щодо
виявлення та витребування доказів з
власної ініціативи. Суд повинен
запропонувати особам, які беруть
участь у справі, подати докази або з
власної ініціативи витребувати докази,
яких, на думку суду, не вистачає.

В даному випадку судами попередніх
інстанцій не витребувано та не
досліджено документи, які стали
підставою для реєстрації
вищевказаного транспортного засобу.

Оскільки, обов'язковою умовою
реєстрації транспортного засобу є
попередня сплата податку з власників
транспортних засобів, для повного та
всебічного розгляду справи слід
встановити, на підставі яких
документів був зареєстрований такий
автомобіль та чи наявна в матеріалах
реєстраційної справи даного
транспортного засобу квитанція про
сплату відповідного податку перед
здійсненням реєстрації.

Встановлення даних обставин є важливим
для правильного вирішення даної справи
по суті.

Згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За вказаних обставин, Вищий
адміністративний суд України
приходить до висновку про необхідність
скасування рішень судів попередніх
інстанцій та направлення справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

При новому розгляді слід взяти до уваги
вищезазначене та прийняти законне і
обґрунтоване рішення відповідно до
норм матеріального та процесуального
права, надати належну правову оцінку
обставинам у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області
задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05.02.2014 та
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 11.01.2012
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ч. 6 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний