Справа № 2а-14065/10/10/0170
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/25383/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю «Гвардіяъ»
на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 16 березня 2011 року
та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 22 лютого 2012 року в справі за позовом
Кримського республіканського
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до товариства з обмеженою
відповідальністю «Гвардіяъ» про
стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року Кримське
республіканське відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулося в суд з вказаним
адміністративним позовом, в якому
зазначало, що в порушення вимог Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
товариством з обмеженою
відповідальністю «Гвардіяъ» у 2009 році
не було працевлаштовано інвалідів, а
саме 1 інваліда-штатного працівника,
який повинен працювати на спеціально
створеному робочому місці. У зв'язку з
порушенням чисельності працюючих
інвалідів відповідачем також
самостійно не сплачено за це
адміністративно-господарські санкції.

Просив суд стягнути з відповідача
адміністративно-господарські санкції
за невиконання у 2009 році нормативу
робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів, у сумі 7 524
грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 16 березня 2011 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2012
року, позов задоволено.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
просив скасувати судові рішення та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до звіту
товариства з обмеженою
відповідальністю «Гвардіяъ» про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2009 рік середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу на підприємстві
становить 21 особа, з них кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
становить 1 особа, а середньооблікова
кількість штатних працівників, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність - 0 осіб.

Згідно з листом Алуштинського міського
центру зайнятості від 01 листопада 2010
року №06/02-1299 відповідач протягом 2009
року не надавав центру зайнятості
інформацію за формою 3-ПН про наявність
вакансій для осіб з обмеженими
можливостями.

Вирішуючи спір суди попередніх
інстанцій виходили з того, що
відповідач правомірно застосував
адміністративно-господарські санкції,
оскільки відповідач не виконав
обов'язку надавати державній службі
зайнятості інформацію про наявність
вільних робочих місць для інвалідів, як
це передбачено законодавством.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Частиною третьою статті 18 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
встановлено, що підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з частиною четвертою статті 20
Закону України «Про зайнятість
населення» підприємства, установи і
організації незалежно від форми
власності зобов'язані щомісяця
подавати місцевим центрам зайнятості
адміністративні дані у повному обсязі
про наявність вільних робочих місць
(вакансій), у тому числі призначених для
працевлаштування інвалідів.

За змістом статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств,
установ, організацій встановлюється
норматив робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Відповідно до частин 1 та 2 цієї статті
для підприємств, установ, організацій,
у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 20 зазначеного
Закону встановлено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду адміністративно-господарські
санкції, сума яких визначається в
розмірі середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві,
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, фізичної особи,
яка використовує найману працю, за
кожне робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України «Про систему
оподаткування» (чинного на час
виникнення спірних правовідносин), а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Частиною другою зазначеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин несе відповідальність,
зокрема, за порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що він ужив усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Неналежне інформування центру
зайнятості про наявність вільних
робочих місць для інвалідів, а саме
неподання звітів за формою 3-ПН про
наявність вакансій для інвалідів
державній службі зайнятості, є
порушенням вищезгаданих норм
матеріального права та підставою для
застосування
адміністративно-господарських
санкцій.

Зазначені висновки узгоджуються з
правовою позицією Верховного Суду
України, викладеною в постановах від 04
липня 2011 року в справі №21-159а11, від 28
травня 2013 року в справі №21-386а13, від 11
червня 2013 року в справі №21-63а13, від 19
листопада 2013 року в справі №21-397а13, від
28 січня 2014 року в справі №21-476а13 та від 11
лютого 2014 року в справі №21-485а13.

Посилання відповідача на те, що у 2009
році товариство не було зареєстровано
у Кримському республіканському
відділенні Фонду соціального захисту
інвалідів, а тому немає підстав для
сплати адміністративно-господарських
санкцій за 2009 рік, є неприйнятним з
огляду на те, що юридична особа
зареєстрована у листопаді 2009 року і є
суб'єктом господарювання, на якого
покладені певні обов'язки у зв'язку зі
здійсненням такої діяльності. Вказані
обставини знайшли відображення і в
рішеннях судів першої та апеляційної
інстанцій.

Судові рішення ухвалено з додержанням
норм процесуального та матеріального
пра-ва, передбачених статтею 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для їх скасування та ухвалення
нового судового рішення не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Гвардіяъ»
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 16
березня 2011 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2012
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/