Справа № 2а/1570/3505/11
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/77382/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: головуючого судді Бухтіярової
І.О., суддів Костенка М.І., Приходько І.В.,

за участю секретаря судового засідання
Єгорової І.В.,

представника прокуратури Чубенка В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Одеси Одеської області
Державної податкової служби

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 23.09.2011 року

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18.10.2012 року

у справі № 2а/1570/3505/2011

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро-Трейд-Юг» (далі
- позивач, ТОВ «Агро-Трейд-Юг»)

до Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Одеси (далі -
відповідач, ДПІ у Київському районі м.
Одеси)

за участю прокуратури Київського
району міста Одеси

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Агро-Трейд-Юг» звернулось до суду
з адміністративним позовом до ДПІ у
Київському районі м. Одеси про визнання
протиправним і скасування в повному
обсязі податкового повідомлення
рішення від 05.05.2011 року № та
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
05.05.2011 року № в частині
донарахування зобов'язання з податку
на прибуток у розмірі 6 475 340,00 гривень,
нарахування штрафних санкцій у розмірі
1 618 835,00 гривень.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 23.09.2011 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 18.10.2012 року, позов задоволено:
визнані протиправними та скасовані
податкові повідомлення-рішення ДПІ у
Київському районі м. Одеса від 05.05.2011
року № та № .

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій та прийняти нове рішення,
яким відмовити в задоволені позовних
вимог в повному обсязі. Вважає, що
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій були прийняті з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили, що не перешкоджає її
розгляду по суті.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинство
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому засіданні та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у період з 28.02.2011 року по
11.04.2011 року відповідачем була проведена
планова виїзна перевірка позивача з
питань дотримання вимог податкового
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2009 року по 31.12.2010 року, за
результатами якої складено акт №
818/23-02/32478599/53.

В ході перевірки, відповідачем було
встановлено порушення ТОВ
«Агро-Трейд-Юг» пп. 4.1.1 п. 4.1. ст. 4, пп. 5.2.1,
п. 5.2., пп. 5.3.9 п. 5.3., п. 5.9. ст. 5, пп. 11.2.1. п.
11.2. ст. 11 Закону України від 28.12.1994 року
№ 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємств», на підставі чого, було
прийнято податкове
повідомленні-рішення від 05.05.2011 року №
про збільшення суми грошового
зобов'язання на 8 156 714,00 гривень, у тому
числі 6 525 371,00 гривня за основним
платежем, 1 631 343,00 гривні за штрафними
санкціями, а також порушення п. 3.1. ст. 3,
пп. 7.2.3. п. 7.2., пп. 7.4.1, пп. 7.4.4., пп. 7.4.5 п. 7.4.
ст. 7 Закону України від 03.04.1997 року №
168/97-ВР «Про податок на додану
вартість», на підставі чого було
прийнято податкове повідомлення
рішення від 05.05.2011 року № про
збільшення суми грошового зобов'язання
на 145 779,00 гривень, у тому числі 116 623,00
гривні за основним платежем та 29 156,00
гривень за штрафними санкціями.

Висновки відповідача ґрунтуються на
тому, що у перевіряємому періоді ТОВ
«Агро-Трейд-Юг» було включено до
валових витрат вартість товарів,
отриманих від ТОВ «Профторг», ПП
«Люксторг», ПП «Торгсервіс юг», ПП
«Трейдінг юг».

Під час перевірки відповідачем було
встановлено, що взаємовідносини між
ТОВ «Агро-Трейд-Юг» з зазначеними
контрагентами не спричиняють
реального настання правових наслідків
і свідчать, що дані операції спрямовані
на здійснення операцій надання
податкової вигоди ТОВ «Агро-Трейд-Юг» з
метою штучного формування валових
витрат та податкового кредиту.

Суд першої інстанції, рішення якого
залишено без змін судом апеляційної
інстанції, дійшов висновку про
задоволення позову, оскільки в
бухгалтерському та податковому обліку
господарські операції позивача з
контрагентами відображені в повному
обсязі, в процесі здійснення
зазначених господарських операцій у
позивача відбувався рух активів.

Колегія суддів касаційної інстанції
вважає такі висновки судів
передчасними та такими, що винесені з
неповним з'ясуванням всіх обставин
справи, виходячи з наступного.

Відповідно до статі 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Суд може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Згідно зі статтею 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним
вимогам не відповідають.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - це сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

За змістом пп. 5.2.1 п. 5.2 цієї ж статті
Закону до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

В силу вимог пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 вказаної
статті Закону не підлягають включенню
до складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень
випливає, що умовами реалізації права
платника на податковий кредит, а також
на зменшення оподатковуваного доходу
на суму понесених витрат є фактичне
придбання товарів (робіт, послуг) та
наявність первинних документів,
оформлених у відповідності з вимогами
чинного законодавства.

Проте, слід наголосити, що наслідки в
податковому обліку платника створюють
лише реально вчинені господарські
операції, тобто такі, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають змісту, відображеному в
укладених платником податку договорах.

Якщо певна господарська операція не
відбулася чи відбулася не за тим її
змістом, який відображений в укладених
платником податку договорах, то це є
підставою для застосування
відповідних наслідків у податковому
обліку.

З'ясовуючи обставини реальності
вчинення господарської операції слід
ретельно перевіряти доводи податкових
органів про фактичне нездійснення
господарської операції, викладені в
актах перевірки або зафіксовані іншими
доказами.

Документи та інші дані, що спростовують
реальність здійснення господарської
операції, яка відображена в
податковому обліку, повинні
оцінюватися з урахуванням специфіки
кожної господарської операції - умов
перевезення, зберігання товарів,
змісту послуг, що надаються, тощо.

Зокрема, факт відсутності здійснення
господарської операції може
підтверджуватись неможливістю
реального здійснення платником
податків зазначених операцій з
урахуванням часу, місця знаходження
майна або обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних для
виробництва товарів, виконання робіт
або послуг, відсутність необхідних
умов для досягнення результатів
відповідної підприємницької,
економічної діяльності в силу
недостатності фізичних, технічних та
технологічних можливостей певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, відсутність управлінського
або технічного персоналу, основних
фондів, виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів; облік
для цілей оподаткування тільки тих
господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для даного виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських операцій.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що в бухгалтерському та податковому
обліку господарські операції позивача
з ТОВ «Профторг» та ПП «Трейдінг-Юг»
відображені в повному обсязі. Крім
того, судами попередніх інстанцій
зазначено, що актом перевірки
зафіксовано, що згідно з банківськими
виписками та журналами ордерами по
рахунку бухгалтерського обліку 361
«Розрахунки з вітчизняними покупцями
та замовниками» ТОВ «Агро-Трейд-Юг»
проведено розрахунки з
вищезазначеними контрагентами.

До того ж, одним з основних мотивів
задоволення цього позову судами
зазначено, що порушення, допущені одним
платником податків у відображенні в
податковому обліку певної
господарської операції, за загальним
правилом не впливають на права та
обов'язки іншого платника податків.

Разом з тим, ні судом першої інстанції,
ні судом апеляційної інстанції не
надано оцінки обставинам справи щодо
реальності вчинення спірних
господарських операцій, в той час як
обов'язок суду встановити дійсні
обставини справи при розгляді
адміністративного позову безвідносно
до позиції сторін випливає з
офіційного з'ясування обставин справи
як принципу адміністративного
судочинства, закріпленого нормами ст. 7,
частин 4 та 5 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що на підставі ч. 2 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
судові рішення у справі підлягають
скасуванню, як такі, що прийняті з
порушенням норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи, а
справа - направленню на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої
інстанції слід врахувати викладене,
встановити які саме порушення стали
підставою для прийняття оскаржуваного
повідомлення-рішення та встановити їх
правомірність з посиланням на
відповідні докази, застосувати при
оцінці доводів сторін норми
матеріального права, які повинні бути
застосовані, і вирішити спір згідно із
законодавством.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 160, 167, 210, 220-231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Київському районі м. Одеси
Одеської області Державної податкової
служби - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 23.09.2011 року
та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18.10.2012 року
у справі № 2а/1570/3505/2011 - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя:
І.О. Бухтіярова

Судді:
М.І. Костенко

І.В. Приходько