Справа № 872/5377/13
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"03" червня 2014 р. справа №
1170/2а-4221/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М.
(доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання
Чепурко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Олександрійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Кіровоградської області
Державної податкової служби

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від
29.01.2013 р. у справі № 1170/2а-4221/12

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробнича
фірма «Кран»

до Олександрійської об'єднаної
державної податкової інспекції
Кіровоградської області Державної
податкової служби

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

встановив:

У грудні 2012 року позивач звернувся до
суду першої інстанції з позовом, в
якому просив

визнати протиправними та скасувати
податкові-повідомлення рішення:

- № від 02 листопада 2012р. щодо
визначення податкового зобов'язання за
платежем: податок на прибуток
приватних підприємств у розмірі 13125
грн., у тому числі за основним платежем
-10500 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 2625 грн.;

- № від 02 листопада 2012р. щодо
визначення податкового зобов'язання за
платежем: податок на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) в розмірі 12500 грн., у тому числі
за основним платежем - 10000 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 2500
грн.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 29.01.2013 р.
позов задоволено, а саме:

- визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення №
від 02 листопада 2012 року та №
від 02 листопада 2012 року.

Постанова мотивована тим, що доказів
недійсності договорів відповідачем не
надано, реальність здійснення
господарської операції
підтверджується первинними
документами, придбана балка-кран
використана позивачем у господарській
діяльності - на виготовлення крану.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач
посилався на неправильне застосування
судом першої

інстанції норм матеріального та
процесуального права. Зокрема,
відповідач зазначив, що під час
перевірки ТОВ «НВФ «Кран» перевіряючим
не надано докази, які б підтверджували
транспортування ТМЦ, придбаних у ТОВ
«Рокко» (стр.11 акту від 09.10.2012р.
№274/22-10/20650639). Тому, в ході перевірки не
було встановлено факту передачі товару
від ТОВ «Рокко» до ТОВ «НВФ «Кран», в
зв'язку з відсутністю: договорів
перевезення вантажів,
товаротранспортних накладних на
перевезення ТМЦ, дорожніх листків на
перевезення ТМЦ та інших первинних
документів. Вказане свідчить про те,
ТОВ «Рокко» здійснювало діяльність,
спрямовану на проведення операцій,
пов'язаних з наданням податкової
вигоди ТОВ «НВФ «Кран».

Просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нову - про
відмову в задоволенні позову.

Представники позивача та відповідача,
належним чином повідомлені про дату,
час та місце розгляду справи, у судове
засідання не з'явилися, що не
перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги дотримання судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження під час
розгляду апеляційної скарги, що на
підставі наказу відповідача №478 від
27.09.2012 року проведено невиїзну
документальну перевірку позивача з
питання відображення в податковому
обліку операцій із здійснення
взаємовідносин з ТОВ «Рокко» за
березень 2012 року, результати якої
оформлено актом №274/22-10/20650639 від 09.10.2012
року (а.с. 8-15).

З гідно висновків акту, відповідачем
встановлено наступні порушення:

1. ст. 203, 215, 216, 627 ЦК України в частині
недодержання в момент вчинення
правочину вимог, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними по правочинах,
здійснених при придбанні та
продажу товарів (послуг). Товар по
вказаних правочинах, не був переданий в
порушення ст. 662, 655 та 656 ЦК України;

2. пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9
п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України
від 02.12.10 №2755-УІ (із змінами та
доповненнями) в результаті чого
занижено податок на прибуток за І
квартал 2012 року на 10500 гри., внаслідок
включення до складу витрат вартості
Кран-балки в сумі 50000 грн., отриманої по
нікчемному правочину від ТОВ «Рокко»,
факту отримання якої не підтверджено;

3. п.185.1 ст. 185, п.188.1,и. 198.1, п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України від 02.12.10
№2755-УІ (із змінами та доповненнями) в
результаті чого занижено податок на
додану вартість за березень 2012 року на
10000 грн. внаслідок завищення
податкового кредиту в результаті
включення до його складу сум ПДВ з
вартості Кран-балки, отриманої по
нікчемному правочину від ТОВ «Рокко»,
факт отримання якої не підтверджено.

В акті перевірки податковим органом
зроблено висновок про те, що правочини
між позивачем та його контрагентом ТОВ
«Рокко» на суму 60000 грн., у т.ч. податок
на додану вартість - 10000, здійснено без
мети настання реальних наслідків. Отже,
зазначений правочин відповідно до пп.1,
2 ст.215, пп.5 203 ЦК України є нікчемними, і
в силу ст.216 ЦК України не створюють
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з їх недійсністю.

На підставі висновків викладених в
акті перевірки відповідачем прийнято
податкові повідомлення-рішення від 02
листопада 2012 року:

- № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 13125,00 грн., в тому
числі за основним платежем 10500 грн. та
за штрафними (фінансовими) санкціями 2625
грн. (а.с. 16);

- № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 12500,00 грн., в тому
числі за основним платежем 10000 грн. та
за штрафними (фінансовими) санкціями у
розмірі 2500,00 грн. (а.с. 17).

Колегія суддів приходить до висновку
про правомірність оскаржених
податкових повідомлень-рішень, з
наступних підстав.

Відповідно до пп.14.1.181. п. 14.1. ст.14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу;

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною (п. 198.2. ст.198 ПК
України).

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39 ПК
України, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 ПК України,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду. (п. 198.3. ст.198 ПК
України)

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. (п. 198.6. ст.198 ПК України)

Отже, необхідними умовами для
формування податкового кредиту:

- є фактичне здійснення господарської
операції платником податків;

- фактичне здійснення господарської
операції платником податків
посвідчене належно оформленими
податковими накладними або іншими
первинними бухгалтерськими
документами.

- подальше використання придбаних
товарів (послуг) в господарській
діяльності.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. №
996-ХІV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України» встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.1999 р. № 996-ХІV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» господарською операцією є дія
або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Наявність укладеного між учасниками
господарської операції
цивільно-правового договору або
відсутність визнання такого договору
недійсним або нікчемним сама собою не
свідчить про реальність вчинення
відповідної операції.

Відповідно до підпункту 4.1.4 пункту 4.1
статті 4 Податкового кодексу України
встановлюється презумпція
правомірності рішень платника податку
в тому, що в разі, якщо норма закону чи
іншого нормативно-правового акта,
виданого на підставі закону, або якщо
норми різних законів чи різних
нормативно-правових актів припускають
неоднозначне (множинне) трактування
прав та обов'язків платників податків.

Зазначена норма поширюється також і на
кваліфікацію господарських операцій з
метою формування платником податків
витрат для визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
та/або податкового кредиту з податку на
додану вартість. За змістом указаної
норми, відповідні витрати і податковий
кредит вважаються сформованими
платником податків правомірно, однак
контролюючий орган не позбавлений
можливості довести в установленому
порядку факт невідповідності
задекларованих наслідків
господарської операції платника
податків у податковому обліку
фактичним обставинам.

При цьому з урахуванням норм статей 61
та 44 Податкового кодексу України саме
на контролюючі органи покладається
обов'язок контролювати правильність
формування даних податкового обліку
платників податків, у тому числі щодо
правильності складення та
достовірності первинних документів.

Установлення факту недійсності, в тому
числі нікчемності цивільно-правового
правочину, який опосередковує
відповідну господарську операцію, не є
необхідною умовою для визначення
контролюючим органом грошових
зобов'язань платнику податків у разі,
якщо буде встановлено відсутність
реального вчинення цієї господарської
операції або відсутність зв'язку між
такою операцією та господарською
діяльністю платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, що
між ТОВ «НВФ «Кран» (замовник) та ТОВ
«Рокко» (виконавець) укладено договір
№ 3 від 30 березня 2012 р. на виготовлення
кран-балки L=22,5m. Відповідно до п. 1.1
Договору постачальник зобов'язується
поставити товар, а покупець оплатити та
прийняти його на умовах викладених в
договорі та в Специфікації до даного
договору, яка є невід'ємною його
частиною (а.с. 21-23).

Відповідно до податкової накладної ТОВ
«Рокко» від 30.03.2012 року №151 та накладної
на товар від 30.03.2012 року №151 вартість
крану-балки L=22,5m складає 60000 грн., у т.ч.
10000 грн. податок на додану вартість.

Позивачем включено до податкового
кредиту за березень 2012 року суми
податку на додану вартість у розмірі
10000 грн. та 50000 до витрат, що за висновком
податкового органу призвело до
заниження позивачем податку на додану
вартість на суму 10000 грн. та податку на
прибуток на суму 10500 грн.

На думку суду першої інстанції
фактичне виконання договору (оплата та
отримання товару) підтверджується
видатковою накладною №151 від 30 березня
2012 р. (а.с. 19).

Як вбачається з акту від 09.10.2012 року,
позивачем не було надано для перевірки
договір, згідно якого відбувались
взаємовідносини із ТОВ «Рокко» у
березні 2012 року; товарно-транспортні
накладні та інші будь-які відомості,
пов'язані з транспортуванням
Кран-балки L=22,5 м.; спеціальні дозволи на
перевезення негабаритного вантажу.

Розрахунки між ТОВ «НВФ «Кран» та ТОВ
«Рокко», за отриману у березні 2012 року
Кран балку, не проводились. На дату
проведення перевірки, кредиторська
заборгованість позивача перед ТОВ
«Рокко» за отриману у березні 2012 року
Кран-балку становить 60000 грн.

Відповідно до ч. та ч.2 ст.71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Вказані вище відомості позивач по
справі не спростував, що за висновком
колегії суддів свідчить про
відсутність фактичного здійснення
господарської операції платником
податків.

Отже, у позивача були відсутні
передбачені Податковим кодексом
України підстави для зарахування
податку на додану вартість до
податкового кредиту та включення
витрат за договором № 3 від 30 березня 2012
р.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
податкові повідомлення-рішення від 02
листопада 2012 року № та №
прийняті відповідачем в межах
повноважень та в порядку,
передбаченому Податковим кодексом
України.

За таких обставин, колегія суддів
доходить висновку, що суд першої
інстанції порушив норми матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи; висновки суду не відповідають
цим обставинам, що є підставою для
скасування постанови суду з ухваленням
нового рішення відповідно до ст. 202 КАС
України.

Керуючись ст. 196, 198, 202 Кодексу
адміністративного судочинства,
апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Олександрійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Кіровоградської області
Державної податкової служби
задовольнити.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 29.01.2013 р. у
справі № 1170/2а-4221/12 скасувати.

В задоволенні позову відмовити.

Постанова апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун