Справа № 826/4975/14
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/4975/14
1-й інстанції: Санін Б.В.,
Суддя-доповідач:
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді
Кобаля М.І.,

суддів:
Епель О.В., Карпушової О.В.

при секретарі:
Пакіж О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційних скарг
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Луї Дрейфус
Комодітіз Україна ЛТД» та
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральний офіс з
обслуговування великих платників на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 01 липня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Луї Дрейфус
Комодітіз Україна ЛТД» до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральний офіс з
обслуговування великих платників про
визнання дій протиправними, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Луї Дрейфус
Комодітіз Україна ЛТД» (далі - Позивач)
звернулось до суду із адміністративним
позовом до Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центральний
офіс з обслуговування великих
платників (далі - Відповідача) у якому
просило:

- визнати дії відповідача з проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки та складання акта від 17.01.2014
р. №45/40-50/37-20/30307207 про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки правомірності нарахування
ТОВ «Луї Дрейфус Комодітіз Україна
ЛТД» суми від'ємного значення різниці
між сумою податкового кредиту та суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на рахунок платника у
банку за жовтень 2013 р. незаконними;

- скасувати податкове
повідомлення-рішення Центрального
офісу № від 14.02.2014 р.;

- присудити з Державного бюджету
України на користь Позивача здійснені
ним витрати у вигляді судового збору у
розмірі 560,28 грн.;

- стягнути з Державного бюджету України
за рахунок відповідача здійснені
позивачем судові витрати у вигляді
витрат на правову допомогу.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
01 липня 2014 року адміністративний позов
задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, сторони подали апеляційні
скарги в яких просять скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення.

Свої вимоги апелянти обґрунтовують
тим, що судом першої інстанції було
порушено норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Заслухавши представників сторін, що
прибули у судове засідання,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги слід
задовольнити частково, а оскаржувану
постанову - скасувати, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є зокрема,
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
у період з 16.01.2014 року по 17.01.2014 року
посадовими особами відповідача на
підставі направлення від 16.01.2014 року №
10 та наказу № 29 від 15.01.2014 року, виданих
Центральним офісом, згідно із пп.78.1.8
п.78.1 ст.78 Податкового Кодексу України
(далі по тексту - ПК України) була
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка правомірності
нарахування ТОВ «Луї Дрейфус Комодітіз
Україна ЛТД» суми від'ємного значення
різниці між сумою податкового кредиту
та суми бюджетного відшкодування
податку на додану вартість на рахунок
платника у банку за жовтень 2013 року.

За результатами зазначеної перевірки
був складений Акт №45/40-50/37-20/30307207 від
17.01.2014 року «Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки правомірності нарахування
ТОВ «Луї Дрейфус Комодітіз Україна
ЛТД» суми від'ємного значення різниці
між сумою податкового кредиту та суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на рахунок платника у
банку за жовтень 2013 року» (далі по
тексту - Акт перевірки).

В Акті перевірки зафіксовано виявлені
порушення законодавства ТОВ «Луї
Дрейфус Комодітіз Україна ЛТД», а саме:
пп.14.1.18 п.14.1 ст.14, п.200.4 ст.200 ПК України, в
результаті чого завищено суму
бюджетного відшкодування ПДВ за
жовтень 2013 р. у сумі 2 416 327,00 грн., яка
підлягає зменшенню.

На підставі Акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення за формою «В1»
№ від 14.02.2014 року, яким позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування (у т.ч. заявленого в
рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з ПДВ у
розмірі 2 416 327,00 грн. та застосовано
штрафні (фінансові) санкції розміром 1
208 163,50 грн.

Не погоджуючись із діями відповідача
та податковим повідомленням-рішенням
за формою «В1» № від 14.02.2014 року,
ТОВ «Луї Дрейфус Комодітіз Україна
ЛТД» звернулось до суду для захисту
своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення адміністративного позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
тверджень відповідача про
неможливість підтвердити факт сплати
від'ємного значення ПДВ за вересень 2013
року у розмірі 2 415 001,00 грн., яке
підтверджено платіжним дорученням
№20-06996 від 20.08.2013 року є
необґрунтованим.

Колегія суддів апеляційної інстанції
частково погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи та
встановлено судом першої інстанції,
згідно із поданою ТОВ «Луї Дрейфус
Комодітіз Україна ЛТД» до Центрального
офісу декларацією з ПДВ за жовтень 2013
року, сума бюджетного відшкодування
ПДВ на рахунок платника у банку (ряд.23
декларації), яку сформовано з
урахуванням залишку від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту, нарахованої за попередні
звітні (податкові) періоди - вересень 2013
р., складає 2 416 327,00 грн.

В Акті перевірки зазначено, що
перевіркою показників, відображених
ТОВ «Луї Дрейфус Комодітіз Україна
ЛТД» у ряд.1-9 (сума податкових
зобов'язань) декларацій за вересень та
жовтень 2013 р. встановлено, що на
формування цих показників вплинуло
здійснення операцій із реалізацією на
митній території України та за її
межами кукурудзи, ячменю, пшениці та
масла солодковершкового.

Однак, перевіркою визначення частини
залишку від'ємного значення, фактично
сплаченої ТОВ «Луї Дрейфус Комодітіз
Україна ЛТД» постачальникам та/або до
Державного бюджету, яка підлягає
бюджетному відшкодуванні податковим
органом встановлено, що фактично за
результатами звірки даних, зазначених
у розрахунку бюджетного відшкодування
ПДВ за жовтень 2013 року відповідно до
первинних документів, що підтверджують
факт оплати позивачем товарів,
загальна сума ПДВ складає 0 грн.

У вересні 2013 року позивачем було
здійснено імпорт масла
солодковершкового та його реалізацію
на території України, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи митними деклараціями (Т.1 а.с.67-74).

Між тим, на підтвердження здійснення
попередньої передплати митних
платежів на рахунок Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів, до
перевірки позивачем було надано
платіжне доручення №20-06996 від 20.08.2013
року на суму 3 020 000,00 грн.

Однак, за висновками податкового
органу, зазначена у вказаному
платіжному дорученні сума була
сплачена ТОВ «Луї Дрейфус Комодітіз
Україна ЛТД» за послуги митного
оформлення ВМД, а не суми ПДВ, яка
підлягає сплаті до Державного бюджету
України під час імпорту товарів.

Листом Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів від 30.04.2014 р.
№5301/1/26-70-52-04, було повідомлено, що
відповідно до бази даних митних
декларацій ТОВ «Луї Дрейфус Комодітіз
Україна ЛТД» за вересень 2013 року
сплачено ПДВ в сумі - 2 813 536,00 грн. (Т.1
а.с.219).

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду.

Бюджетне відшкодування - відшкодування
від'ємного значення податку на додану
вартість на підставі підтвердження
правомірності сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за результатами перевірки
платника, у тому числі автоматичне
бюджетне відшкодування у порядку та за
критеріями, визначеними у розділі V
цього Кодексу (пп.14.1.18 п.14.1 ст.14 ПК
України).

Згідно із п.200.1 ст.200 ПК України (в
редакції, чинній на момент виникнення
правовідносин) сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до п.201.12 ст.201 ПК України у
разі ввезення товарів на митну
територію України документом, що
посвідчує право на віднесення сум
податку до податкового кредиту,
вважається митна декларація, оформлена
відповідно до вимог законодавства, яка
підтверджує сплату податку.

Пунктом 200.4 ст.200 ПК України
встановлено, що якщо в наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має
від'ємне значення, то:

- бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

- залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Таким чином, визначальним фактом права
платника на бюджетне відшкодування ПДВ
в наступному податковому періоді в
даному випадку є фактична оплата ним
сум такого податку продавцю товарів
(послуг) у попередніх податкових
періодах.

Аналогічна позиція викладена в ухвалах
Вищого адміністративного суду України
від 22.07.2013 р. №К/9991/74954/12 та від 14.01.2014 р.
№К/800/15576/13.

Крім того, положеннями ч.1, 2 та 4 ст.299
Митного кодексу України (в редакції,
чинній на момент виникнення
правовідносин (далі по тексту - МК
України) передбачено, що сплата митних
платежів може здійснюватися із
застосуванням авансових платежів
(передоплати). Авансовими платежами
(передоплатою) є грошові кошти, внесені
платником податків за власним бажанням
на рахунки, відкриті на ім'я органів
доходів і зборів в органах, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів, як
попереднє грошове забезпечення сплати
майбутніх митних платежів. Кошти
авансових платежів не вважаються
митними платежами, доки особа, яка
внесла такі платежі, не зробить
розпорядження про це органу доходів і
зборів та не будуть виконані
відповідні митні формальності. З
моменту початку виконання таких митних
формальностей кошти авансових
платежів у сумі, на яку зроблено
розпорядження, не підлягають
використанню на будь-які інші цілі.
Після завершення митних формальностей
кошти у сумі, на яку зроблено
розпорядження, перераховуються
органом доходів і зборів до державного
бюджету. У разі відмови від завершення
митних формальностей сумі авансових
платежів, на яку зроблено
розпорядження, повертається статус
авансових платежів.

Колегія суддів апеляційної інстанції
не погоджується з висновком суду
першої інстанції, що позивач
неправомірно відніс до складу
податкового кредиту у вересні 2013 року
суму ПДВ в розмірі 1 326,00 грн., виходячи з
наступного.

Під час проведення контролюючим
органом перевірки щодо правомірності
нарахування ТОВ «Луї Дрейфус Комодітіз
Україна ЛТД» податкових зобов'язань та
податкового кредиту з ПДВ за жовтень 2013
року, посадовими особами відповідача
було встановлено, що згідно із додатком
8 «Заяви про відмову постачальника
надати податкову накладну (порушення
ним порядку реєстрації податкової
накладної в Єдиному реєстрі податкових
накладних)» до податкової декларації
за вересень 2013 року, у період
виникнення від'ємного значення,
позивачем у вересні 2013 року було
включено до складу податкового кредиту
незареєстровану у Єдиному реєстрі
податкову накладну № 81 від 08.08.2013 року
на суму 69 372,36 грн. (ПДВ - 13 874,47 грн.),
виписану ТОВ «Ємилівське ХПП».

При цьому, ТОВ «Луї Дрейфус Комодітіз
Україна ЛТД» розрахувало суму ПДВ, яка
включається до податкового кредиту,
відповідно до п.199.1 ст.199 ПК України, де
зазначено, що у разі якщо придбані
та/або виготовлені товари/послуги,
необоротні активи частково
використовуються в оподатковуваних
операціях, а частково - ні, до сум
податку, які платник має право віднести
до податкового кредиту, включається та
частка сплаченого (нарахованого)
податку під час їх придбання або
виготовлення, яка відповідає частці
використання таких товарів/послуг,
необоротних активів в оподатковуваних
операціях.

Згідно із зазначеним, частка
використання розрахована позивачем на
початок 2013 року та яка застосовується
протягом року становить 9,56% (13 874,47*9,56%=1
326,00 грн.).

Таким чином, ТОВ «Луї Дрейфус Комодітіз
Україна ЛТД» згідно із декларацією з
ПДВ за вересень 2013 року включено до
складу податкового кредиту суму ПДВ в
розмірі 1 326,00 грн.

Згідно із п.198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи
не підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Поряд із цим, п.201.1 ст.201 ПК України
передбачено, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну.

Пунктом 201.4 ст.201 ПК України
встановлено, що податкова накладна
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця.

В той же час, відповідно до п.201.10 ст.201 ПК
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або
розрахунків коригування до податкових
накладних у Єдиному реєстрі податкових
накладних здійснюється не пізніше
п'ятнадцяти календарних днів,
наступних за датою їх складання.

Відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

У разі відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Відповідно до п.203.1 ст.203 ПК України
податкова декларація подається за
базовий звітний (податковий) період, що
дорівнює календарному місяцю, протягом
20 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

При цьому, у п.202.1 ст.202 ПК України
зазначено, що звітним (податковим)
періодом є один календарний місяць, а у
випадках, особливо визначених цим
Кодексом, календарний квартал.

Як встановлено судом першої інстанції,
що додаток №8 ТОВ «Луї Дрейфус
Комодітіз Україна ЛТД» додано до
податкової декларації з ПДВ за
вересень 2013 року, яка була подана до
Центрального офісу 15.10.2013 року.

При цьому, в разі порушення продавцем
товару/послуг вимог п. 201.10 ст. 201 ПК
України щодо реєстрації податкових
накладних, скарга на такого продавця
подається в тому звітному періоді, в
якому суми податку на додану вартість
по вказаних податкових накладних
включені до складу податкового
кредиту.

Таким чином, колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що аналіз зазначених
правових норм податкового
законодавства визначає право позивача
на податковий кредит, який
підтверджується податковою накладною,
отриманою після закінчення
податкового періоду, в якому фактично
відбулась операція, сума ПДВ, вказана у
такому податковому періоді може бути
включена до складу податкового кредиту
в податковому періоді, в якому такі
податкові накладні отримані, однак
протягом 365 днів з дати їх виписки.

Факт сплати сум ПДВ за вересень 2013 року
ТОВ «Луї Дрейфус Комодітіз Україна
ЛТД» підтверджується наданим
позивачем платіжним дорученням №20-06996
від 20.08.2013 року та листом Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
від 30.04.2014 року №5301/1/26-70-52-04, а тому сума
заявлена до бюджетного відшкодування
ПДВ в розмірі 2 416 327,00 грн. є
обґрунтованою та правомірною.

Отже, підлягає задоволенню позовна
вимога щодо скасування податкового
повідомлення-рішення повністю за
формою «В1» № від 14.02.2014 року, яким
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування (у т.ч. заявленого в
рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з ПДВ у
розмірі 2 416 327,00 грн. та застосовано
штрафні (фінансові) санкції розміром 1
208 163,50 грн.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого адміністративного
суду України від 17.07.2014 р. №К/800/57203/13.

Між тим, колегія суддів апеляційної
інстанції вважає необґрунтованими та
безпідставними позовні вимоги про
визнання дій відповідача незаконними
щодо проведення документальної
позапланової виїзної перевірки
позивача та складання Акта перевірки,
виходячи з наступного.

Згідно з п. 200.11 ст. 200 ПК України, за
наявності достатніх підстав, які
свідчать, що розрахунок суми
бюджетного відшкодування було
зроблено з порушенням норм податкового
законодавства, податковий орган має
право провести документальну
позапланову виїзну перевірку платника
для визначення достовірності
нарахування такого бюджетного
відшкодування протягом 30 календарних
днів, що настають за граничним терміном
проведення камеральної перевірки.

Перелік достатніх підстав, які надають
право податковим органам на
позапланову виїзну документальну
перевірку платника податку на додану
вартість для визначення достовірності
нарахування бюджетного відшкодування
податку, встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до п. 200.14 ст. 200 ПК України,
якщо за результатами камеральної або
документальної позапланової виїзної
перевірки орган державної податкової
служби виявляє невідповідність суми
бюджетного відшкодування сумі,
заявленій у податковій декларації, то
такий орган:

а) у разі заниження заявленої
платником податку суми бюджетного
відшкодування щодо суми, визначеної
органом державної податкової служби за
результатами перевірок, надсилає
платнику податку податкове
повідомлення, в якому зазначаються
сума такого заниження та підстави для
її вирахування. У цьому випадку
вважається, що платник податку
добровільно відмовляється від
отримання такої суми заниження як
бюджетного відшкодування та враховує
її згідно з пунктом 200.6 цієї статті у
зменшення податкових зобов'язань з
цього податку в наступних податкових
періодах;

б) у разі перевищення заявленої
платником податку суми бюджетного
відшкодування над сумою, визначеною
органом державної податкової служби за
результатами перевірок, надсилає
платнику податку податкове
повідомлення, в якому зазначаються
сума такого перевищення та підстави
для її вирахування;

в) у разі з'ясування за результатами
проведення перевірок факту, за яким
платник податку не має права на
отримання бюджетного відшкодування,
надсилає платнику податку податкове
повідомлення, в якому зазначаються
підстави відмови в наданні бюджетного
відшкодування.

Загальне поняття акта перевірки
наведено у пункті 3 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 22
грудня 2010 року № 984 (зареєстровано у
Міністерстві юстиції України 12 січня
2011 року за № 34/18772), згідно з яким акт - це
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства.

Дії службової особи щодо включення до
акта певних висновків не можуть бути
предметом розгляду у суді, оскільки
відповідно до пункту 3 Порядку
проведення інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2006 року
№ 550 (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин),
заперечення, зауваження до акта
ревізії (за їх наявності) та висновки на
них є невід'ємною частиною акта. Це
свідчить про те, що дії, пов'язані з
включенням до акта висновків, є
обов'язковими, тоді як самі висновки
такими не є.

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта
владних повноважень, які можуть бути
оскаржені до суду, є те, що вони
безпосередньо породжують певні
правові наслідки для суб'єктів
відповідних правовідносин і мають
обов'язковий характер. Висновки,
викладені у акті, не породжують
обов'язкових юридичних наслідків.

Колегія суддів апеляційної інстанції
приходить висновку, що акт перевірки не
є рішенням суб'єкта владних
повноважень у розумінні статті 17 КАС
України та не зумовлює виникнення
будь-яких прав і обов'язків для
позивача, діяльність якого
перевірялася відповідачем, а тому
висновки акта перевірки не можуть бути
предметом спору.

Висновки посадових осіб контролюючого
органу, викладені в акті перевірки, є
позицією цих осіб щодо кваліфікації
дій платника податків, однак самі по
собі не впливають на стан суб'єктивних
прав платника та не створюють для нього
будь-яких додаткових обов'язків.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що податковим органом надано
достатньо доказів правомірності своїх
дій щодо проведення документальної
позапланової виїзної перевірки
позивача та складання Акта перевірки,
які ґрунтуються на нормах чинного
законодавства України.

Крім того, вирішуючи даний спір по суті,
суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку щодо розподілу
судових витрат.

Так, судом першої інстанції в
оскаржуваному рішенні зазначено, що
згідно із ч.3 ст.4 Закону України «Про
судовий збір» під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Відповідно до ст. 94 КАС України та ч. 3
ст.4 Закону України «Про судовий збір»,
судовий збір підлягає частковому
відшкодуванню позивачу в розмірі 300,00
грн., та стягнення із позивача частини
суми судового збору, що не був
сплачений під час подання
адміністративного позову в розмірі 2
000,00 грн. Крім того, із відповідача
підлягає стягненню решта суми судового
збору 2 384,80 грн.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів апеляційної інстанції зазначає
наступне.

Відповідно до п. 21 ч.1 ст. 5 Закону
України «Про судовий збір» від сплати
судового збору звільняються
Міністерство фінансів України, місцеві
фінансові органи, органи доходів і
зборів, Державна казначейська служба
України, Державна фінансова інспекція
України та їх територіальні органи,
Державна служба фінансового
моніторингу України і Національний
банк України - у справах, пов'язаних з
питаннями, що стосуються повноважень
цих органів.

Аналіз наведених правових положень та
обставин справи, дає підстави колегії
суддів апеляційної інстанції дійти
висновку, що податковим органом не
доведена правомірність та
обґрунтованість спірного податкового
повідомлення-рішення з урахуванням
вимог чинного законодавства України.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
судом першої інстанції рішення
прийнято з порушення норм
матеріального та процесуального права.
У зв'язку з цим, колегія суддів вважає
необхідним рішення суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове
рішення, яким адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Луї Дрейфус
Комодітіз Україна ЛТД» задовольнити
частково.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, Київський апеляційний
адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Луї
Дрейфус Комодітіз Україна ЛТД» та
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральний офіс з
обслуговування великих платників -
задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 01 липня 2014 року -
скасувати. Ухвалити нову постанову,
якою адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Луї Дрейфус
Комодітіз Україна ЛТД» задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральний офіс з
обслуговування великих платників від
14.02.2014 року № за основним
платежем 2 416 327 грн. та штрафними
санкціями 1 208 163, 50 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
судові витрати в розмірі 950 грн. на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Луї Дрейфус
Комодітіз Україна ЛТД».

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення. Касаційну скаргу може
бути подано безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, а в разі
складення постанови в повному обсязі
відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з
дня складення постанови в повному
обсязі.

Головуючий - суддя
М.І.
Кобаль

судді:
О.В. Епель

О.В. Карпушова

Головуючий суддя

Кобаль М.І.

Судді:

Епель О.В.

Карпушова О.В.