Справа № 813/8444/13-а
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 р.
Справа № 876/4150/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Заверухи О.Б.,

суддів
Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання
Андрушківа І.Я.,

позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Гапеєва С.О.,

представника відповідача
Роман Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційні скарги
Головного управління юстиції у
Львівській області, Державної
виконавчої служби України на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Міністерства юстиції України,
Головного управління юстиції у
Львівській області, Державної
виконавчої служби України, третя особи
на стороні відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5
про поновлення на посаді, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

02.07.2007 року ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до Головного управління
юстиції у Львівській області, в якому, з
урахуванням заяв про збільшення
позовних вимог, просила визнати
незаконними та скасувати наказ голови
комісії з ліквідації Департаменту
державної виконавчої служби України
від 30.05.2007 року № 810 та наказ голови
ліквідаційної комісії Державної
виконавчої служби Львівської області
від 30.05.2007 року № 439/К, поновити позивача
на посаді начальника відділу Державної
виконавчої служби Жовківського
районного управління юстиції
Львівської області та стягнути з
відповідача середній заробіток за весь
час вимушеного прогулу в сумі 19 259, 00
грн.

Постановою Жовківського районного
суду Львівської області від 12.03.2009 року
в задоволенні адміністративного
позову відмовлено повністю(том 1-ий
а.с.268-271).

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29.09.2009 року
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без
задоволення, а постанову Жовківського
районного суду Львівської області від
12.03.2009 року у справі № 2а-68/09/1308 - без
змін(том 1-ий а.с.297-299).

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 16.10.2013 року касаційну
скаргу ОСОБА_1 задоволено частково,
постанову Жовківського районного суду
Львівської області від 12.03.2009 року та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29.09.2009 року
скасовано, а справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції(том
2-ий а.с.39-41). Зокрема, в ухвалі Вищого
адміністративного суду України
зазначено, що у даному випадку
відбулися зміни в організації
виробництва і праці державної установи
шляхом ліквідації Департаменту
державної виконавчої служби як
урядового органу державного
управління та його структурних
підрозділів на місцях з передачею
функцій зазначеного Департаменту
Міністерству юстиції України, тобто
іншому органу державного управління, а
тому підстав стверджувати про те, що
мала місце лише зміна
підпорядкованості установ державної
виконавчої служби, а не їх ліквідація,
немає. Крім цього, зазначено, що
встановлена законодавством можливість
ліквідації державної установи
(організації) з одночасним створенням
іншої, яка буде виконувати
повноваження (завдання) установи, що
ліквідується, не виключає, а передбачає
зобов'язання роботодавця (держави) по
працевлаштуванню працівників
ліквідованої установи, а судами
попередніх інстанцій не встановлено чи
виконано це зобов'язання роботодавцем
(державою) відносно позивача. Посилання
у судовому рішенні районного суду на
намір відповідача працевлаштувати
ОСОБА_1 без зазначення відповідачем
конкретних посад, не є належним доказом
виконання відповідачем зазначених
вимог закону.

У грудні 2013 року ОСОБА_1 подала до суду
заяву про уточнення та збільшення
позовних вимог та залучення
співвідповідача, в якій просила
визнати неправомірними дії Головного
управління юстиції у Львівській
області щодо не продовження трудового
договору та неприйняття її на посаду
заступника начальника Жовківського
районного управління юстиції -
начальника відділу державної
виконавчої служби Жовківського
районного управління юстиції
Львівської області шляхом переведення;
неприйняття мір по її
працевлаштуванню; зобов'язати Державну
виконавчу службу України поновити її
на роботі та прийняти на посаду
заступника начальника Жовківського
районного управління юстиції -
начальника відділу державної
виконавчої служби Жовківського
районного управління юстиції
Львівської області з 31 травня 2007 року
шляхом переведення, про що видати
наказ; стягнути з Головного управління
юстиції у Львівській області на її
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 31.05.2007 року по
01.12.2013 року в розмірі 152146,10 грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 21.03.2014 року
адміністративний позов задоволено
частково. Визнано неправомірними дії
головного управління юстиції у
Львівській області щодо не продовження
трудового договору та неприйняття
ОСОБА_1 на посаду заступника начальника
Жовківського районного управління
юстиції - начальника відділу Державної
виконавчої служби Жовківського
районного управління юстиції
Львівської області. Зобов'язано
Державну виконавчу служюу України
поновити ОСОБА_1 на посаді заступника
начальника Жовківського районного
управління юстиції - начальника
відділу Державної виконавчої служби
Жовківського районного управління
юстиції Львівської області з 31.05.2007
року. стягнено з Головного управління
юстиції у Львівській області на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу в розмірі 55 393,
24 грн. за відрахуванням зборів та
обов'язкових платежів. В іншій частині
адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що Головним
управлінням юстиції у Львівській
області не було запропоновано
будь-якої іншої роботи позивачу
відповідно до вимог статті 49-2 КЗпП
України, а відповідачами не надано
будь-яких доказів того, що позивачу
пропонувалась вакантна посада та що
позивач відмовилася від зайняття
запропонованої їй посади. Відтак
позивача було протиправно звільнено з
роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України, оскільки таке звільнення
допускається лише в тому випадку, якщо
неможливо перевести працівника за його
згодою на іншу роботу. Водночас суд
першої інстанції зазначає що
встановлена законодавством можливість
ліквідації державної установи
(організації) з одночасним створенням
іншої, яка буде виконувати
повноваження (завдання) установи, що
ліквідується, не виключає, а передбачає
зобов'язання роботодавця (держави) щодо
працевлаштування працівників
ліквідованої установи.

Не погодившись з вищенаведеною
постановою, Головне управління юстиції
у Львівській області, Державна
виконавча служба України подали
апеляційні скарги в яких просять
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову якою в задовленні позову
відмовити повністю.

Доводи апеляційних скарг
обґрунтовують тим, що оскаржувана
постанова є незаконною та
необґрунтованою, оскільки суд першої
інстанції порушив норми матеріального
і процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а
висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
пояснення позивача, представників
відповідачів, обговоривши доводи
апеляційних скарг, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційні
скарги слід залишити без задоволення з
таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
30.05.2007 року наказом голови комісії з
ліквідації Департаменту державної
виконавчої служби № 810 ОСОБА_1,
начальника державної виконавчої
служби у Жовківському районі
Львівської області, звільнено із
займаної посади у зв'язку із
ліквідацією державної виконавчої
служби у Жовківському районі
Львівської області за п. 1 ст. 40 КЗпП
України.

30.05.2007 року наказом голови
ліквідаційної комісії Державної
виконавчої служби Львівської області
№ 439/К ОСОБА_1, начальника державної
виконавчої служби у Жовківському
районі Львівської області, звільнено
із займаної посади у зв'язку із
ліквідацією державної виконавчої
служби у Жовківському районі
Львівської області за п. 1 ст. 40 КЗпП
України.

Підставою звільнення позивача із
займаної посади слугували подання
комісії з ліквідації державної
виконавчої служби Львівської області
№ 01-09 від 29.05.2007 року, Постанова
Кабінету Міністрів України від 16.11.2006
року № 1622 «Про ліквідацію Департаменту
державної виконавчої служби», наказ
Департаменту державної виконавчої
служби «Про ліквідацію регіональних та
територіальних органів державної
виконавчої служби» від 19 січня 2007 року
№ 32 та повідомлення про вивільнення
від 23.01.2007 року.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
викладеними оскаржуваній постанові з
таких підстав.

Відповідно до підпункту 17 пункту 9
Положення про Міністерство юстиції
України, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 14
листопада 2006 року № 1577, Міністр юстиції
України приймає за погодженням з
Прем'єр-міністром України рішення про
утворення, реорганізацію, ліквідацію
територіальних органів Міністерства
юстиції України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 16 листопада 2006 року № 1622 «Про
ліквідацію Департаменту державної
виконавчої служби» Департамент
державної виконавчої служби, що діє у
складі Міністерства юстиції України як
урядовий орган державного управління,
було ліквідовано. Цією ж постановою
визначено, що Міністерство юстиції є
правонаступником Департаменту
державної виконавчої служби.

На виконання зазначеної постанови
Міністерство юстиції України видало
наказ від 25 січня 2007 року №21/5 «Про
реформування органів юстиції», яким
обласні, Київське та Севастопольське
міські управління юстиції, а також
Департамент державної виконавчої
служби, що діє у складі Міністерства
юстиції України як урядовий орган
державного управління, були
ліквідовані.

Пунктами 3, 4 цього наказу передбачено,
що на базі обласних, Київського та
Севастопольського міських управлінь
юстиції, державних виконавчих служб
областей, міст Києва та Севастополя
утворено головні управління юстиції в
областях, містах Києві та Севастополі,
що є правонаступниками відповідних
обласних, Київського та
Севастопольського міських управлінь
юстиції, державних виконавчих служб
областей, міст Києва та Севастополя
тощо.

Відповідно до наказу Міністерства
юстиції України № 21/5 від 25.01.2007р. «Про
реформування органів юстиції»
Львівське обласне управління юстиції
ліквідовано та утворено Головне
управління юстиції у Львівській
області.

За змістом пункту 1 частини першої
статті 40 КЗпП трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
змін в організації виробництва і праці,
в тому числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Водночас колегія суддів зазначає, що
ліквідація юридичної особи публічного
права здійснюється розпорядчим актом
органу державної влади, органу
місцевого самоврядування або
уповноваженою на це особою. У цьому
акті має бути наведено обґрунтування
доцільності відмови держави від
виконання завдань та функцій такої
особи або їх передачі іншим органам
виконавчої влади. Якщо таке
обґрунтування наведене, то у такому
випадку має місце ліквідація юридичної
особи публічного права, а якщо ні, то
саме посилання на те, що особа
ліквідується, є недостатнім.

Відтак колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що в
системі Міністерства юстиції України
відбулась реорганізація, а не
ліквідація.

Згідно з частинами другою та третьою
статті 36 КЗпП зміна підпорядкованості
підприємства, установи, організації не
припиняє дії трудового договору. У разі
зміни власника підприємства, а також у
разі його реорганізації (злиття,
приєднання, поділу, виділення,
перетворення) дія трудового договору
працівника продовжується. Припинення
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого органу
можливе лише у разі скорочення
чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП
встановлено, що звільнення з підстав,
зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів зазнаачє, що встановлена
законодавством можливість ліквідації
державної установи (організації) з
одночасним створенням іншої, яка буде
виконувати повноваження (завдання)
особи, що ліквідується, не виключає, а
включає зобов'язання роботодавця
(держави) по працевлаштуванню
працівників ліквідованої установи.

При цьому, у випадку незаконного
звільнення працівника з роботи, його
порушене право повинно бути відновлене
шляхом поновлення його на посаді, з
якої його було незаконно звільнено.

Судом першої інстанції встановлено, що
23.01.2007 року позивача було повідомлено
про ліквідацію органів державної
виконавчої служби та у відповідності
до вимог ст. 49-2 КЗпП України
попереджено про майбутнє звільнення із
займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП
України.

22.03.2007 року начальником Головного
управління юстиції у Львівській
області надіслано позивачу телеграму,
у якій позивача було запрошено
з'явитись 23.03.2007 року у Головне
управління юстиції у Львівській
області для вирішення питання про її
переведення для подальшої роботи у
Головному управління юстиції у
Львівській області.

23.03.2007 року посадовими особами
Головного управління юстиції у
Львівській області складено акт про те,
що позивач на визначений у телеграмі
від 22.03.200 року час у Головне управління
юстиції у Львівській області не
з'явилась.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
телеграма від 22.03.2007 року та акт від
23.03.2007 року не є належним доказом
дотримання відповідачем вимог статті
49-2 КЗпП України стосовно обов'язку
роботодавця запропонувати
працівникові іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
адже намір відповідача
працевлаштувати ОСОБА_1 без зазначення
відповідачем конкретних посад, не є
належним доказом виконання
відповідачем зазначених вимог.

Крім того, не заслуговують на увагу
покликання відповідачів на ту
обставину, що позивач не зверталась із
заявою про працевлаштування до
Головного управління юстиції у
Львівській області, оскільки
роботодавець зобов'язаний був
запропонувати працівникові іншу
роботу у тій же установі, а у працівника
відсутній обов'язок звертатись до
роботодавця із заявою з проханням про
працевлаштування.

Відтак колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
неправомірність звільнення ОСОБА_1 із
займаної посади.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП
України у разі звільнення без законної
підстави або незаконного переведення
на іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.06.2007
року по 03.11.2008 року працювала у
Державному історико-архітектурному
заповіднику у м. Жовква, з 04.11.2008 року по
15.01.2010 року працювала Територіальному
управлінні Державної судової
адміністрації у Львівській області.

Відтак, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу можливе лише
за період, у якому позивач фактично не
працювала, тобто з лютого 2010 року по
день прийняття постанови про
поновлення на роботі.

Відповідно до довідки Головного
управління юстиції у Львівській
області № 81 від 19.02.2008 року,
середньомісячна заробітна плата
позивача, розрахована відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження
Порядку обчислення середньої
заробітної плати» становила 1115,30 грн.
Середньодення заробітна плата
позивача на момент звільнення
становила 53,11 грн. ((1115,30 грн. х 2)/42 роб.
дні = 53,11 грн.).

Таким чином,суд першої інстанції
дійшов вірного висновку щодо виплати
позивачу 55393,24 грн. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
відрахуванням зборів та обов'язкових
платежів.

Такий висновок відповідає правовій
позиції Верховного Суду України
зазначених у постановах від 17.10.2010 року
у справі № 21-237а11, від 16.10.2012 року у
справі № 21-267а12, від 04.03.2014 року у справі
№ 21-8а14, від 27.05.2014 року у справі 21-108а14.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційних скарг не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Головного
управління юстиції у Львівській
області, Державної виконавчої служби
України залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2014 року у справі № 813/8444/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
О.Б. Заверуха

Судді:
О.М. Гінда

В.В. Ніколін