Справа № 2а-17859/11/2070
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року м. Київ
К/9991/40655/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Харкові
Державної податкової служби на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 16.03.2012 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28.05.2012

у справі № 2а-17859/11/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю фірма "Скорпіон-РП"

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Харкові Державної податкової служби

про скасування податкового
повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю фірми "Скорпіон-РП"
звернулось до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Харкові
Державної податкової служби про
скасування податкового повідомлення -
рішення.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 16.03.2012
позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28.05.2012
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 16.03.2012
залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями
суду першої та апеляційної інстанції,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку. В скарзі просить скасувати
оскаржувані рішення, ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судами першої та апеляційної інстанцій
при вирішення спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем проведена документальна
позапланова перевірка позивача з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при взаємовідносинах з
ТОВ "ЛАНЕКС", за період часу з 01.01.2010 року
по 30.04.2011 року, про що було складено акт
№1983/19-010/23317544 від 15.09.2011 року.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п.п.7.4.1.7.4.4.7.4.5п.7.4ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість".

На підставі вищезазначеного акту
податковий орган податкове
повідомлення-рішення № від
30.09.2011 року, яким позивачу було
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
427005 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону
України "Про податок на додану
вартість" податковий кредит - це сума,
на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" податковий кредит звітного
періоду визначається, виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою цим законом, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно п. 7.5 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість" датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4. ст. 7
Закону України "Про податок на додану
вартість" не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого(нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Матеріалами справи встановлено, що
в ході господарської діяльності
позивач мав взаємовідносини з ТОВ
"Ланекс", з яким був укладений договір
підряду №19/07/2010 від 19.07.2010 року; №23/07/2010
від 23.07.2010 року ; №25/08/2010 від 25.08.2010 року;
№31/08/2010 від 31.08.2010 року; №01/09/2010 від
01.09.2010 року на загальну суму 1 708021,50 грн.
у тому числі податку на додану вартість
284 670,25 грн.

З наведених законодавчих положень
випливає, що умовою виникнення у
платника права на включення до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість сплачених в ціні
товару (послуги) є реальне здійснення
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг), а також оформлення зазначених
операцій необхідними документами
первинного обліку, що містять
достовірні відомості про обсяг та
зміст господарської операції.

Суд звертає увагу на те, що вимоги
до оформлення первинних документів
визначені нормами Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні, відповідно до
частини 2 статті 9 якого первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції,
та деталізовані приписами Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку
(затверджено наказом Міністерства
фінансів України від 24 травня 1995 року №
88, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за №
168/704; далі за текстом - Положення № 88),
згідно з пунктом 2.4 якого первинні
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Як вірно встановлено судами
попередніх інстанцій, наявні в
матеріалах справи первинні документи
відповідають вказаним вимогам.

З матеріалів справи встановлено, що
ТОВ «ЛАНЕКС» на момент здійснення
господарських операцій, висновок про
нереальність яких став підставою для
винесення ДПІ оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, перебувало
зареєстрованим у встановленому
порядку як юридична особа.

З наведених законодавчих положень
випливає, що умовою виникнення у
платника права на включення до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість сплачених в ціні
товару (послуги) є реальне здійснення
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг), а також оформлення зазначених
операцій необхідними документами
первинного обліку, що містять
достовірні відомості про обсяг та
зміст господарської операції.

На підставі наведених вище
доказів, що були досліджені судами
попередніх інстанцій та оцінка яким
надана з дотриманням положень статті 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, суди першої та апеляційної
інстанцій зробили правильний висновок
про документальне підтвердження факту
реального здійснення господарських
операцій між позивачем та ТОВ «ЛАНЕКС».

Рішення судів першої та
апеляційної інстанцій постановлені з
додержанням норм процесуального та
матеріального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги висновок суду
не спростовують, підстави для
призначення справи до розгляду в
судовому засіданні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Харкові
Державної податкової служби на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 16.03.2012 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28.05.2012 у
справі

№ 2а-17859/11/2070 залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Харкові Державної податкової
служби відхилити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 16.03.2012 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28.05.2012 у
справі

№ 2а-17859/11/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко