Справа № 804/1226/14
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 листопада 2014 рокусправа № 804/1226/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Кругового О.О.

суддів:
Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу державної
податкової інспекції в Амур -
Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
13 лютого 2014 року у справі №804/1226/14 за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Дніпропетровський
завод "Дніпровентилятор" до державної
податкової інспекції в Амур -
Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення, -

в с т а н о в и в :

15 січня 2014 року товариство з
обмеженою відповідальністю
"Дніпропетровський завод
"Дніпровентилятор" звернулось до суду з
адміністративним позовом, в якому
просило визнати протиправним та
скасувати податкові повідомлення -
рішення форми "Р" за № від 07 червня
2013 року та № винесені державною
податковою інспекцією в Амур -
Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області.

Адміністративний позов
обгрунтовано тим, що оскаржувані
податкові повідомлення - рішення є
незаконними та необгрунтованими,
оскільки прийняті на підставі
висновків акту перевірки, що не
відповідають суті спірних відносин.
Також, позивач зазначає, що висновки
акту перевірки грунтуються лише на
припущеннях податкового органу, який
не наділений повноваженнями щодо
визнання нікчемними правочинів, тому
оскаржувані податкові повідомлення -
рішення носять протиправний характер
та підлягають скасуванню в судовому
порядку.

Постановою Дніпропетрвоського
окружного адміністративного суду від 13
лютого 2014 року адміністративний позов
задоволено, визнано протиправними та
скасовано податкові повідомлення
рішення форми "Р" за № від 07 червня
2013 року та № винесені державною
податковою інспекцією в Амур -
Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області.

Не погодившись з рішення суду
першої інстанції державна податкова
інспекція в Амур - Нижньодніпровському
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів в
м.Дніпропетрвоську, відповідач,
звернулась до суду з адміністративним
позовом, в якому посилаючись на
порушення судом першої інстанції вимог
норм матеріального та процесуального
права просить оскаржувану постанову
суду скасувати та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Апеляційна скарга обгрунтована
тим, що позивачем було допушено
порушення вимог норм чинного
законодавства при формуванні податку
на додану вартість, внаслідок
укладення нікчемних (удаваних)
правочинів з метою отримання
податкової вигоди. У зв'язку з
зазначеним, податковий орган
правомріно зазначив в висновках акту
перевірки про виявлені порушення, та
прийняв на їх підставі податкові
повідомлення - рішення, які є
правомірними та обгрунтованими, а
підстави для їх скасування - відсутні.

Сторони, які були належним чином
повідомлені про час та місце
проведення розгляду справи, в судове
засідання не з'явились, у зв'язку з чим
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
фіксування судового процесу не
здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
надану правову оцінку досліджених
судом доказів по справі, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги з
огляду на наступне.

Судом першої інстанції
встановлено та матеріалми справи
підтверджено, що 29.04.2013 ркоу по 13.05.2013
року посадовими особами ДПІ в АНД
районі м.Дніпропетровська було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ
"Дніпропетровський завод
"Дніпровентилятор" з питань дотримання
вимог податкового законодавства з
податку на додану вартість та податку
на прибуток по взаємовідносинах з ТОВ
"Ривс" за період з 01.10.2012 року по 31.10.2012
року, за результатами якої складено акт
№1133/222/31596032 від 14 травня 2013 року.

В ході перевірки встановлено
порушення:

абз. "а" п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, абз.
"а" п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ (
із змінами та доповненнями), що
призвело до заниження податку на
додану вартість на загальну суму 10214,00
грн., у т.ч.: по декларації за жовтень 2012
року на суму 10214,00 грн.,

пп.14.1.27, ст. 138, ст. 140, ст. 142, ст. 143,
пп.135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 №2755-ІУ (із змінами та
доповненнями), в результаті чого
занижено податок на прибуток за ІУ
квартал 2012 р. на суму 10725,00 грн..

На підставі висновків акту
перевірки податковим органом прийнято
податкові повідомлення - рішення:

№ від 07.06.2013 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств за основним
платежем на суму 10725 грн., та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у сумі 5363 грн..

№ від 07.06.2013 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) за основним
платежем на суму 10214 грн., та за
штрафними (фінансовими) санкціями на
суму 5107 грн..

Правомірність та обгрунтованість
податкових повідомлень рішень №
та № від 07.06.2013 року є предметом
спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та
задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем було правомірно сформовано
податковий кредит з податку на додану
вартість та податок на прибуток
приватних підприємств на підставі
господарських правовідносин, що
підтверджені первинними документами
та у відповідності до вимог чинного
податкового законодавства.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів
перевірки, фактично, підставою для
визначення грошового зобов'язання за
основним платежем з податку на додану
вартість стала відсутність, на думку
податкового органу, належного
підтвердження реальності здійснення
господарських операцій позивачем з
його контрагентом ТОВ «Ривс» .

Означеного висновку ДПІ в
Красногвардійському районі
м.Дніпропетровська дійшла з огляду на
матеріали актів про результати
перевірок означеного контрагента
позивача. З огляду на матеріали
перевірок, податковий орган дійшов
висновку, що первинні документи не
відповідають вимогам чинного
законодавства та не є підтвердженням
здійснення господарських операцій в
силу Закону. Отже, здійснені операції
не відповідають меті підприємницької
діяльності, є безтоварними та
направлені на надання податкової
вигоди третім особам.

Однак, із такими висновками
податкового органу неможливо
погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК
України витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно із п.138.2 ст.138 ПК України, витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що не враховуються при
визначені оподатковуваного прибутку,
визначені ст.139 ПК України.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г) в
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного
фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

У відповідності ж з п.198.6 ст.198 ПК
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними нормами
матеріального права, визначено
підстави для формування платником
податків податкового кредиту з податку
на додану вартість і до таких підстав
віднесено: наявність господарської
операції, сплата податку на додану
вартість у вартості товарів (робіт,
послуг), факт сплати податку на додану
вартість має підтверджуватися
відповідними податковими накладними,
використання придбаних товарів (робіт,
послуг) в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності
платника податку.

Встановлені обставини справи свідчать
про те, що що 24.09.2012 року між ТОВ «ДЗ
«Дніпровентилятор» (замовник) та ТОВ
«Ривс» (виконавець) було укладено
договір виготовлення продукції з
матеріалу замовника № 149, згідно п. 1.1
якого предметом договору є
виготовлення комплектуючих вузлів до
вентилятора ВЦ 6-28 № 8; вентилятору ST-7,5,
димососу ДН-13, циклону ЦН-15-600-1УП з
матеріалів, наданих замовником, а також
виготовлення робочих колес ДН 12,5,
робочого колеса ST-7,5, з матеріалів,
наданих замовником. Загальна сума
договору у п. 2.1 складає 61 285,67 грн., в т.ч.
ПДВ 10214,28 грн.

Підтвердженням факту виконання
договору виготовлення продукції № 149
від 24.09.2012 року свідчать досліджені
судом копії актів приймання-здачі
матеріалів, актів погодження норм
витрат матеріалів, кошторисів,
товарно-транспортних накладних про
поставку матеріалів та сировини,
журналу-ордеру, платіжних доручень,
рахунків-фактур, податкових накладних,
виписаних на кожен вид виконаних
робіт.(а.с.34-144)

Досліджені вище документи
відповідають вимогам чинного
законодавства, та визнаються судом
апеляційної інстанції як первинні з
огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

У відповідності до ч.2 ст.9
означеного Закону первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань платників
здійснюється на підставі первинних
документів, у яких міститься
інформація саме про господарські
операції (результати їх здійснення).

Надані позивачем для підтвердження
реальності здійснення господарських
операцій, первинні документи
відображають зміст та обсяг укладених
договорів, містять всі необхідні
реквізити, та обов'язкові посвідчення,
що вказує на безпідставність висновків
податкового органу про неправомірне
відображення позивачем сум податку на
додану вартість та податку на прибуток
у податковій звітності за вказаними
господарськими операціями.

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2
ст.71 КАС України покладено обов'язок
щодо доказування правомірності
прийнятого рішення, не доведено того,
що сторонами укладено угоди не з метою
реального настання правових наслідків,
а з метою порушення публічного порядку.

Таким чином, встановлені обставини
справи свідчать про реальність
господарських операцій між позивачем
та його контрагентом ТОВ «Ривс»,
наслідком яких є поставка товару.

Крім того, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити й те, що
формування підприємством податкового
кредиту не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, або припустився інших
порушень при здійсненні господарської
діяльності, це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість у разі, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо включення сум податку, сплачених
ним в ціні придбаних товарів (робіт,
послуг), до складу податкового кредиту
та має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку щодо
правомірності віднесення позивачем до
складу податкового кредиту відповідні
суми ПДВ, та формування податку на
прибуток отриманих за рахунок
договорів, укладених позивачем з
контрагентами позивача, на підставі
належним чином оформлених первинних
документів, в тому числі податкових
накладних, отриманих в ході реального
здійснення господарської операції, що
ґрунтується на вимогах податкового
законодавства.

Отже, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції є законною та
обґрунтованою, прийнятою на підставі
повно та всебічно досліджених обставин
справи, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
підстави для зміни або скасування
постанови суду відсутні.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200,
ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції в Амур -
Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 13
лютого 2014 року у справі №804/1226/14 -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
О.О. Круговий

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко