Справа № 102/1545/13-а (6-а/102/56/13)
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/60549/13

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши у порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України у м. Армянськ Автономної
Республіки Крим про зобов'язання
вчинити певні дії за касаційною
скаргою управління Пенсійного фонду
України у м. Армянськ Автономної
Республіки Крим на ухвалу Армянського
міського суду Автономної Республіки
Крим від 7 жовтня 2013 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 13 листопада
2013 року, постановлених за поданням
відділу Державної виконавчої служби
Армянського міського управління
юстиції Автономної Республіки Крим про
зміну порядку та способу виконання
судового рішення,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року відділ Державної
виконавчої служби Армянського
міського управління юстиції
Автономної Республіки Крим звернувся
до Армянського міського суду
Автономної Республіки Крим із поданням
про зміну способу і порядку виконання
судового рішення у даній справі.

Подання обґрунтовував тим, що на
виконанні у відділі Державної
виконавчої служби Армянського
міського управління юстиції
Автономної Республіки Крим перебуває
виконавчий лист №2-а-3740/2011/011, виданий 25
квітня 2013 року Армянським міським
судом Автономної Республіки Крим про
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в м. Армянськ Автономної
Республіки Крим здійснити ОСОБА_1
перерахунок пенсії з підвищенням її
розміру на 30 відсотків мінімальної
пенсії за віком з розміру,
встановленого частиною 1 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», та провести відповідні
виплати за період з 17 лютого 2010 року по
22 липня 2011 року відповідно до статті 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», з урахуванням фактично
виплачених сум.

Зазначив, що на виконання судового
рішення управлінням Пенсійного фонду
України в м. Армянськ Автономної
Республіки Крим проведено перерахунок
доплати до пенсії ОСОБА_1 у розмірі 915,81
грн, проте відповідачем не проведено
виплати у зв'язку із відсутністю коштів
у боржника, що, на думку відповідача, є
обставинами, які ускладнюють виконання
постанови суду. Відповідач у листі від
22 липня 2013 року зазначив, що виплата
підвищення до пенсії в сумі 915,81 грн
буде виплачена ОСОБА_1 згідно з
виділеними коштами з Державного
бюджету України.

З таких підстав відділ Державної
виконавчої служби Армянського
міського управління юстиції
Автономної Республіки Крим просив
змінити спосіб виконання судового
рішення суду першої інстанції із
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в м. Армянськ Автономної
Республіки Крим провести відповідні
нарахування та виплату підвищення до
пенсії ОСОБА_1 на стягнення з
відповідача на користь позивача
недоплачене підвищення до пенсії за
період з 17 лютого 2010 року по 22 липня 2011
року в розмірі 915,81 грн.

Ухвалою Армянського міського суду
Автономної Республіки Крим від 7 жовтня
2013 року подання відділу Державної
виконавчої служби Армянського
міського управління юстиції
Автономної Республіки Крим про зміну
способу і порядку виконання судового
рішення було задоволено. Змінено
спосіб і порядок виконання постанови
Армянського міського суду Автономної
Республіки Крим від 2 вересня 2011 року
шляхом зміни зобов'язання управління
Пенсійного фонду України в м. Армянську
Автономної Республіки Крим здійснити
ОСОБА_1 виплати донарахованої суми
пенсії за період з 17 лютого 2010 року по 22
липня 2011 року відповідно до статті 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» на стягнення з управління
Пенсійного фонду України в м. Армянську
Автономної Республіки Крим на користь
ОСОБА_1 донарахованої суми пенсії у
розмірі 915,81 грн.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 13 листопада 2013 року апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Армянську Автономної
Республіки Крим залишено без
задоволення, а ухвалу Армянського
міського суду Автономної Республіки
Крим від 7 жовтня 2013 року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
управління Пенсійного фонду України в
м. Армянську Автономної Республіки
Крим, судами порушення норм чинного
матеріального та процесуального
законодавства, що призвело до
постановлення неправильних судових
рішень, відповідач просить скасувати
постановлені судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
відмовити у задоволенні подання про
зміну способу і порядку виконання
судових рішень.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до положень частини першої
статті 263 Кодексу адміністративного
судочинства України за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Тобто для відстрочення або
розстрочення виконання, зміни чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення необхідно
встановити конкретні обставини, які
ускладнюють виконання судового
рішення.

У даному випадку, як встановлено судами
першої та апеляційної інстанції,
такими обставинами є відсутність
коштів на рахунку боржника через
відсутність відповідного бюджетного
фінансування.

За наявності такої обставини як
відсутність коштів на рахунку боржника
за правилами частини першої статті 263
Кодексу адміністративного судочинства
України суд може застосувати наступні
заходи: відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення. Застосування кожного із
зазначених заходів повинно бути судом
у постановленому судовому рішенні
відповідно мотивовано, тобто суд
повинен обґрунтувати, чому у зв'язку з
відсутністю коштів на рахунку боржника
підлягає застосуванню саме цей
конкретний захід.

Проте у судових рішеннях судів
попередніх інстанцій жодних
обґрунтувань чи мотивів необхідності
застосування такого заходу як зміна
способу виконання судового рішення не
приведено.

Суди зазначили, що зміни у правовому
регулюванні порядку виконання судових
рішень, боржником за якими є державний
орган, яким не передбачено виконання
рішень зобов'язального характеру,
унеможливлюють їх виконання.

При цьому суди послались на положення
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» та
прийшли до висновку, що виходячи з
положень цього Закону України та
приписів Порядку, затвердженого на
виконання цього Закону Постановою
Кабінету Міністрів України від 3 серпня
2011 року № 845, органи Казначейства на
теперішній час не мають повноважень
для зобов'язання іншого органу вчинити
певні дії та можливості прийняти до
виконання виконавчий документ без
зазначення про стягнення з державного
органу конкретної суми коштів.

Проте з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитись не
можна.

Відповідно до положень частини першої
статті 2 Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень»
від 5 червня 2012 року № 4901-VI (набрав
чинності з 1 січня 2013 року) держава
гарантує виконання рішення суду про
стягнення коштів та зобов'язання
вчинити певні дії щодо майна, боржником
за яким є, зокрема, державний орган,
тобто зазначеною нормою Закону
передбачено виконання судових рішень і
зобов'язального характеру.

У зазначеному Законі немає заборони
виконання судових рішень, боржником за
якими є державний орган, у резолютивній
частині яких замість слів «стягнути»
записано «зобов'язати виплатити». При
наявності такої заборони законодавець
в обов'язковому порядку у прикінцевих
та перехідних положеннях Закону мав би
передбачити рекомендацію судам
привести свої рішення у відповідність
з цим Законом шляхом зміни способу
виконання судових рішень. Проте цього
зроблено не було, а тому висновок судів
попередніх інстанцій про те, що зміни у
правовому регулюванні порядку
виконання судових рішень, боржником за
якими є державний орган, якими не
передбачено виконання рішень
зобов'язального характеру,
унеможливлюють їх виконання, не можна
визнати обґрунтованим.

Підстави для зміни способу виконання
судового рішення відповідно до
положень Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень»
могли би виникнути лише у випадку, коли
після звернення стягувача за правилами
частини другої статті 3 цього Закону до
Державної казначейської служби
України із заявою про виконання
рішення суду йому було відмовлено з
мотивів неможливості виконання
судового рішення за нормами
зазначеного Закону у зв'язку з
невідповідністю формулювань
резолютивної частини судового рішення
вимогам цього Закону.

Проте судами попередніх інстанцій
зазначених обставин не встановлено.
Враховуючи викладене, законних підстав
для зміни способу виконання судового
рішення у даній справі немає.

Отже, виконання зазначеної постанови
суду можливе, хоча й за певних умов, а
тому підстави для зміни способу
виконання рішення суду першої
інстанції відсутні.

Крім цього, аналіз оскаржуваних рішень
судів першої та апеляційної інстанцій
свідчить про те, що суди, змінюючи
спосіб виконання постанови суду,
фактично змінили її суть.

Відповідно до положень статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 229, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у м. Армянську
Автономної Республіки Крим
задовольнити.

Ухвалу Армянського міського суду
Автономної Республіки Крим від 7 жовтня
2013 року та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 13 листопада 2013 року скасувати.

В задоволенні подання відділу
Державної виконавчої служби
Армянського міського управління
юстиції Автономної Республіки Крим про
зміну способу і порядку виконання
судового рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.