Справа № 2а-460/10/2670
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/33874/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Святошинському районі м.
Києва Державної податкової служби

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
08.02.2012

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.04.2012

у справі № 2а-460/10/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Такіра»

до Державної податкової інспекції у
Святошинському районі м. Києва

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
08.02.2012, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.04.2012,
задоволено позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Такіра»
(надалі - ТОВ «Такіра», позивач) до
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі м. Києва (надалі -
ДПІ у Святошинському районі м. Києва,
відповідач) про скасування податкового
повідомлення-рішення № 0 від
30.07.2009.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, у
якій просить скасувати постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 08.02.2012 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 24.04.2012 і відмовити у задоволенні
позову в повному обсязі.

Позивач не надав письмових заперечень
на касаційну скаргу, що не перешкоджає
її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ТОВ «Такіра»
зареєстровано як юридична особа та є
платником земельного податку.

ДПІ у Святошинському районі м. Києва
проведено камеральну перевірку
податкової декларації (розрахунку) ТОВ
«Такіра» про визначення суми
земельного податку за 2009 рік, за
результатами якої складено акт № 860/15-310
від 30.07.2009.

В ході перевірки було встановлено, що
позивачем визначено суму земельного
податку за 2009 рік в розмірі меншому, ніж
це передбачено п.2 рішення Київської
міської державної адміністрації № 944/944
від 15.12.2008.

На підставі даного акта відповідачем
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 30.07.2009 №
0, яким позивачу визначено
зобов'язання із земельного податку в
розмірі 11 680,88 грн. та застосовано
штрафні (фінансові) санкції в розмірі
584,04 грн.

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України
від 25.06.1991 № 1251-XII «Про систему
оподаткування», що був чинним на момент
виникнення спірних правовідносин, до
загальнодержавних податків і зборів
(обов'язкових платежів) належить,
зокрема, плата за землю (земельний
податок, а також орендна плата за
земельні ділянки державної і
комунальної власності).

Загальнодержавні податки і збори
(обов'язкові платежі) встановлюються
Верховною Радою України і
справляються на всій території
України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про плату
за землю» земельний податок - це
обов'язковий платіж, що справляється із
юридичних та фізичних осіб за
користування земельними ділянками.

Використання землі в Україні є
платним. Плата за землю справляється у
вигляді земельного податку або
орендної плати, що визначається
залежно від грошової оцінки земель (ст.
2 Закону України «Про плату за землю»).

Розміри податку за земельні ділянки,
грошову оцінку яких не встановлено,
визначаються до її встановлення в
порядку, визначеному цим Законом.

Статтею 4 Закону України «Про плату за
землю» визначено, що розмір земельного
податку не залежить від результатів
господарської діяльності
власників землі та
землекористувачів. Ставки земельного
податку, порядок обчислення і сплати
земельного податку не можуть
встановлюватись або змінюватись
іншими законодавчими актами, крім
цього Закону.

Частиною 1 ст.7 вказаного Закону
передбачено, що ставки земельного
податку з земель, грошову оцінку яких
встановлено, встановлюються у розмірі
одного відсотка від їх грошової
оцінки, за винятком земельних
ділянок, зазначених у частинах п'ятій -
десятій цієї статті та частині другій
статті 6 цього Закону.

Отже, відповідно до положень
спеціальних законів встановлення
ставок земельного податку, як
загальнодержавного обов'язкового
платежу, належить до виключних
повноважень Верховної Ради України та
може реалізовуватись лише у вигляді
внесення відповідних змін до Закону
України «Про плату за землю».

Пунктом 2 Рішення Київської міської
ради № 944/944 від 15.12.2008 «Про врегулювання
питання користування земельними
ділянками в місті Києві» встановлено,
що з 01 квітня 2009 року плата за земельні
ділянки (крім земель, які
використовуються державними та
комунальними підприємствами,
установами, організаціями для ведення
лісового господарства, для
водогосподарських потреб, та земель,
зайнятих зеленими насадженнями
загального користування, житловим
фондом, об'єктами
інженерно-транспортної
інфраструктури, крім присадибних і
садових земельних ділянок, а також
визначених Київською міською радою
земельних ділянок, які
використовуються підприємствами, що
забезпечують життєдіяльність міста, та
земельних ділянок, щодо яких Київською
міською радою прийняті рішення про їх
передачу у власність або в
користування, але документи, що
посвідчують права на такі земельні
ділянки, не зареєстровані), які
використовуються суб'єктами
господарської діяльності, але право
власності на які або право оренди яких
в установленому законодавством
порядку не оформлено (не
переоформлено), справляється в розмірі
мінімальної річної орендної плати за
земельні ділянки, встановленої статтею
21 Закону України «Про оренду землі».

Водночас, відповідно до ст. 21
Закону України «Про оренду землі»
передбачено, що річна орендна плата за
земельні ділянки, які перебувають у
державній або комунальній власності не
може бути меншою, зокрема, для інших
категорій земель, трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
Законом України «Про плату за землю».

Таким чином, пункт 2 рішення Київської
міської ради № 944/944 від 15.12.2008 «Про
врегулювання питання користування
земельними ділянками в місті Києві»,
яким встановлюються підвищені ставки
земельного податку, не відповідає
положенням Законів України «Про плату
за землю» та «Про систему
оподаткування».

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що встановлення п.2
вказаного рішення Київської міської
державної адміністрації № 944/944 ставки
земельного податку в розмірі 3 % від
грошової оцінки землі є протиправним,
оскільки зміна ставок земельного
податку іншими, ніж Закон України «Про
плату за землю», нормативно-правовими
актами прямо заборонено даним Законом.

Крім того, суди попередніх інстанцій
доречно зазначили, що постановою
Шевченківського районного суду м.
Києва у справі № 2а-332/10 від 27.09.2010,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31.03.2011 та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
22.09.2011, п.2 рішення Київської міської
державної адміністрації № 944/944 від
15.12.2008 визнано незаконним і нечинним з
моменту його прийняття.

У вказаній постанові визначено, що п. 2
рішення Київської міської ради № 944/944
від 15.12.2008 «Про питання користування
земельними ділянками в місті Києві»
прийнято Київською міською радою з
перевищенням повноважень, наданих
Законом України «Про місцеве
самоврядування», не відповідає нормам
Законів України «Про систему
оподаткування» та «Про плату за землю»,
і, відповідно, не є підставою для
встановлення плати за землю.

Частиною 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується із висновком судів
першої та апеляційної інстанцій про те,
що відповідачем не доведено
правомірність донарахування ТОВ
«Такіра» земельного податку та
прийняття податкового
повідомлення-рішення від 30.07.2009 №
0.

Оскільки доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій, колегія суддів
вважає, що судові рішення по справі
ухвалено відповідно до приписів
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, а тому
підстави для їх скасування або зміни
відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі м. Києва Державної податкової
служби залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
08.02.2012 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 24.04.2012 у справі № 2а-460/10/2670 залишити
без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис) А.М. Лосєв
Судді:(підпис) Л.І. Бившева

(підпис) Т.М. Шипуліна