Справа № 2а/1770/728/11
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/35322/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Островича С.Е.,
Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Приватного підприємства
"Автопарк-ЛеОл" на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 12.04.2011 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 26.05.2011 у
справі № 2а/1770/728/2011

за позовом Приватного
підприємства "Автопарк-ЛеОл"

до Здолбунівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Рівненської

області

про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2011 року Підприємством до суду
заявлений позов про визнання
протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції від
07.12.2010 № /2, яким позивачеві
донараховано суму основного
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 3 958,00 грн. та
фінансових санкцій - 1 979,00 грн. за
порушення вимог Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
та податкового повідомлення-рішення
від 07.12.2010 № /2, яким донараховано
суму основного податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість (ділі - ПДВ) у розмірі 3 167,00 грн.
та фінансових санкцій - 1 584,00 грн. за
порушення вимог Закону України "Про
податок на додану вартість".

Позовні вимоги обґрунтовані
відсутністю з боку позивача порушень
вимог названих Законів, оскільки на
момент проведення господарських
операцій, які визнані державним
податковим органом як фіктивні, його
контрагент ПП "ТЕК "Транс Експо Регіон"
мав спеціальну податкову та
господарську правосуб'єктність. Також
позивач зазначив, що господарські
операції проведені з контрагентом
фактично відбулись, а порушення правил
здійснення господарської діяльності
чи податкового обліку контрагентом не
є підставою для позбавлення Товариства
права на податковий кредит та
формування валових витрат.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, у задоволенні
позову відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями,
Товариство до Вищого
адміністративного суду України подало
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі. При цьому вказується та ті ж
підстави, що і в позовній заяві.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України дійшов висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що оспорювані
позивачем податкові повідомлення -
рішення Державна податкова інспекція
прийняла на підставі акту від 26.08.2010 про
результати позапланової невиїзної
перевірок позивача з питань
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування і сплати податків та
зборів при проведення
взаєморозрахунків з ПП "ТЕК "Транс
Експо Регіон" за період з 01.09.2008 по 31.10.2008
та за наслідками неоднаразововго
адміністративного оскарження
первинних податкових повідомлень -
рішень через дріб "0". Зазначеним актом
перевірки зафіксовано порушення
позивачем п. 5.1, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про
оподаткування прибутку підприємств" (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин; далі - Закон № 334/94-ВР)
та підпунктів 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок
на додану вартість" (у редакції, чинній
на час виникнення спірних відносин;
далі - Закон № 168/97-ВР), що призвело до
заниження податкових зобов'язань з
податку на прибуток та ПДВ за вказаний
період на суму 3 958,33 грн. та 3 166,67 грн.
відповідно.

Таке порушення полягало у формуванні
валових витрат та податкового кредиту
за наслідками операцій із придбання
транспортно - експедиційних послуг на
підставі договору із ПП "ТЕК "Транс
Експо Регіон" від 12.09.2008 № 09-08-ЕКС, який,
на думку податкового органу, є
нікчемним, оскільки вироком суду
Рівненського міського суду від 26.05.2010 у
кримінальній справі № 1-386/10 визнано
фіктивною діяльність декількох
суб'єктів підприємницької діяльності,
в тому числі ПП "ТЕК "Транс Експо
Регіон". Крім того, податкові накладні
підписані від імені цього підприємства
неналежною особою, що підтверджено
наданими у рамках кримінальної справи
поясненнями засновника ПП "ТЕК "Транс
Експо Регіон" (ОСОБА_5), який заперечує
свою причетність до
фінансово-господарської діяльності
зазначеної юридичної особи, а також
відмовою директора ОСОБА_6 надати
покази з посиланням на ст. 63
Конституції України та висновком
експерта від 30.03.2009, у якому вказується
на те, що підпис від імені директора ПП
"ТЕК "Транс Експо Регіон" виконаний не
ОСОБА_6, а іншою особою.

У цій справі, відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову, суди першої
та апеляційної інстанцій, з
урахуванням встановлених контролюючим
органом під час проведення перевірки
обставин, дійшли висновку про
безпідставність формування позивачем
податкового кредиту та валових витрат
у відповідних звітних (податкових)
періодах на підставі податкових
накладних та актів виконаних робіт, які
завідомо носили фіктивний характер, а
позивачем належним чином не надано
обґрунтованих та переконливих доказів,
що підтверджують фактичне отримання
таких послуг та використанн їх у
господарській діяльності.

Однак з таким висновком судів першої та
апеляційної інстанцій колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погодитись не може з огляду на
наступне.

У п. 1.3 ст. 1 Закону № 168/97-ВР (втратив
чинність 01.01.2011) платника податку
визначено як особу, яка згідно із цим
Законом зобов'язана здійснювати
утримання та внесення до бюджету
податку, що сплачується покупцем.

Згідно з п. 10.2 ст. 10 того самого Закону
платники податку, визначені у
підпунктах "а", "в", "г", "д" п. 10.1 цієї
статті, відповідають за дотримання
достовірності та своєчасності
визначення сум податку, а також за
повноту і своєчасність його внесення
до бюджету відповідно до закону.

Податкові зобов'язання з ПДВ у
відповідності до положень Закону №
168/97ВР визначаються сальдовим методом,
який передбачає необхідність
врахування як надходжень сум податку
разом із вартістю товарів (послуг), що
поставляються платником податку, так і
витрат цього платника на сплату сум ПДВ
у складі ціни товарів (послуг), що
придбані ним з метою використання у
господарській діяльності (пп. 7.7.1 п. 7.7
ст. 7 цього Закону).

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
зазначеного Закону покупець має право
відобразити сплачені суми податку у
податковому кредиті за умови
використання отриманих товарів
(послуг) в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97ВР
не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців" у
разі, якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, були внесені до нього, то
вони вважаються достовірними і можуть
бути використані у спорі з третьою
особою, доки до них не внесено
відповідних змін. Якщо відомості, які
підлягають внесенню до цього реєстру, є
недостовірними і були внесені до нього,
то третя особа може посилатися на них у
спорі як на достовірні, за винятком
випадків, коди вона знала або могла
знати про те, що такі відомості є
недостовірними.

Із наведеного випливає, що позивач, як
платник податку, самостійно несе
відповідальність за достовірність і
своєчасність обчислення та внесення
ним податку до бюджету відповідно до
законодавства України і не може нести
відповідальність за несплату податків
продавцем, порушення ним правил
здійснення господарської діяльності
та наявність обставин державної
реєстрації, а визначальним фактором
для формування податкового кредиту
платником ПДВ є рух товарів (послуг) в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності такої особи -
платника податку та наявність у
платника податків виданої йому
продавцем товару податкової накладної,
оформленої з дотриманням вимог чинного
законодавства.

Згідно з п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" (у
редакції чинній на момент виникнення
спірних відносин) валові витрати
виробництва та обігу - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вказаного
Закону до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці з врахуванням
обмежень, встановлених пунктами 5.3 - 5.8
цієї статті.

Згідно з пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" валові витрати мають бути
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" датою збільшення валових
витрат виробництва (обігу) вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: або
дата списання коштів з банківських
рахунків платника податку на оплату
товарів (робіт, послуг), а в разі їх
придбання за готівку - день їх видачі з
каси платника податку; або дата
оприбуткування платником податку
товарів, а для робіт (послуг) - дата
фактичного отримання платником
податку результатів робіт (послуг).

Слід зазначити, що п. 5.11 ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" заборонено установлення
додаткових обмежень щодо віднесення
витрат до складу валових, крім тих, що
зазначені в цьому Законі.

Отже, визначальним фактором для
формування платником податків своїх
даних податкового обліку є рух товарів
(послуг) в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності, а
здійснені витрати підтверджені
відповідними первинними документами.
Це однаковою мірою стосується як
витрат із податку на прибуток, так і сум
податкового кредиту з ПДВ.

За змістом частин 4, 5 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд повинен: визначити характер
спірних правовідносин та зміст
правової вимоги, матеріальний закон,
який їх регулює, а також факти, що
підлягають встановленню і лежать в
основі вимог та заперечень; з'ясувати,
які є докази на підтвердження
зазначених фактів, і вжити заходів до
своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи та які
належить установити при ухваленні
судового рішення.

Суди попередніх інстанцій зазначені
вимоги процесуального закону порушили,
оскільки не дослідили та належним
чином не встановили фактичні обставини
справи, а саме, що господарські
операції, які і є підставою для
формування позивачем податкового
кредиту, фактично відбулись, чи мав
контрагент позивача на момент
господарських взаємовідносин з
позивачем господарську та податкову
правосуб'єктність.

Також слід зазначити, що дефектність та
навіть фіктивність контрагента
платника податків сама собою не
свідчить про обізнаність платника
податків із протиправним характером
діяльності його контрагента або про
дефектність самих господарських
операцій чи первинних документів за
такими операціями. Обставини
фіктивності та інших недоліків
правового статусу контрагентів
платника податків, так само і
невиконання ними своїх податкових
зобов'язань, підлягають оцінці у
сукупності з іншими доказами, що
свідчать про нереальність
господарської операції або
відсутність в ній ділової мети.

При цьому слід врахувати, що податкове
законодавство не ставить у залежність
виникнення права на податковий кредит
у платника податків від фактичного
використання придбаних товарів
(послуг) у господарській діяльності.
Для підтвердження відповідного права
платника податку достатньо наявності
ділової мети використання товарів
(послуг), що ним придбані, незалежно від
фактичних результатів такого
використання.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
судові рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи
необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно перевірити доводи, на
яких ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін, вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, і які
правові норми належить застосувати до
вказаних правовідносин.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства "Автопарк-ЛеОл"
задовольнити частково.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 12.04.2011 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 26.05.2011 у
справі № 2а/1770/728/2011 скасувати, а
матеріали справи направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, крім як з
підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
С.Е. Острович

А.О. Рибченко