Справа № 2а-8235/11/1470
Суддя: Жук С.І.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 р. Справа № 2а-8235/11/1470

Категорія: 8.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Лісовська Н. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Жука С.І. судді -
Потапчука В.О. судді - Семенюка Г.В.при
секретаріДанюк А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Одеського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами Публічного
акціонерного товариства «Миколаївська
теплоелектроцентраль» та
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Одесі Міжрегіонального
головного управління Міндоходів на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 07 травня 2012
року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Миколаївська
теплоелектроцентраль» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Одесі Міжрегіонального
головного управління Міндоходів про
визнання протиправним рішення від
28.10.2011 року та скасування податкових
повідомлень-рішень від 28.10.2011 року №
, № , № , № , -

встановиЛА:

Позивач звернувся до суду з
позовом до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Одесі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про визнання протиправним
рішення від 28.10.2011 року та скасування
податкових повідомлень-рішень від
28.10.2011 року № , № , № , №
.

Суд першої інстанції своєю
постановою від 07 травня 2012 року позов
Публічного акціонерного товариства
"Миколаївська теплоелектроцентраль" до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Миколаєві
Державної податкової служби про
визнання протиправним рішення ДПІ від
28.10.2011 року, та скасування податкових
повідомлень-рішень від 28.10.2011 року
№, №, №, №, -
задовольнив частково.

Скасував податкове
повідомлення-рішення № від 28.10.2011
року.

В решті позовних вимог відмовив.

Публічне акціонерне товариство
«Миколаївська теплоелектроцентраль»
не погодившись з постановою суду
першої інстанції, подало апеляційну
скаргу, в якій просить суд апеляційної
інстанції скасувати постанову суду та
прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги.

Спеціалізована державна податкова
інспекція з обслуговування великих
платників у м. Одесі Міжрегіонального
головного управління Міндоходів не
погодившись з постановою суду першої
інстанції, подала апеляційну скаргу, в
якій просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову суду та прийняти
нову постанову, якою у задоволенні
вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційних
скарг Публічне акціонерне товариство
«Миколаївська теплоелектроцентраль»
та Спеціалізована державна податкова
інспекція з обслуговування великих
платників у м. Одесі Міжрегіонального
головного управління Міндоходів
посилаються на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали та доводи
апелянтів в межах апеляційних скарг,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційні скарги належить залишити
без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Спеціалізованою державною податковою
інспекцією з обслуговування великих
платників у м. Одесі Міжрегіонального
головного управління Міндоходів у
жовтні 2011 року проведено планову
виїзну перевірку позивача.

За результатами перевірки складено Акт
перевірки від 12.10.2011 року № , на
підставі якого прийняті оскаржувані
податкові повідомлення-рішення: №
про збільшення сум податку на
додану вартість за основним платежем
збільшено суду ПДВ на 3442 грн. та
застосовано штрафні фінансові санкції
у сумі 389,00 грн., податкове
повідомлення-рішення № про
збільшення суми податку на землю на
суму 5563,52 грн. та застосування штрафних
фінансових санкцій у сумі 696.44 грн.,
податкове повідомлення-рішення №
збір за спеціальне використання
води та водних об'єктів та податкове
повідомлення-рішення № про
збільшення сум податку на прибуток на
суму основного зобов'язання 227 152, 00грн.
та застосування штрафних фінансових
санкцій у сумі 56788,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач оскаржує податкове
повідомлення-рішення № виключно
в частині застосування штрафних
фінансових санкцій.

Так, Ухвалою Господарського суду
Миколаївської області від 22.04.2002 року
по справі № 4/110 порушено справу про
банкрутство ПАТ ЕК «ТЕЦ» та введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів.

Однак, Ухвалою Господарського суду
Миколаївської області від 14.02.2013 року,
яка лишена без змін Ухвалою Одеського
Апеляційного господарського суду від
15.03.2012 року ЗАТ «Миколаївська ТЕЦ»
визнано вільними від боргів та
проведення по справі про банкрутство
припинено.

Таким чином на момент проведення
перевірки 28.10.2012 року Ухвала
Господарського суду від 22. 04.2002 року, на
яку посилається позивач у своєму
позові є нечинною.

Також позивач просить скасувати
податкове повідомлення-рішення №
посилаючись на те, що будівлі та
споруди, що знаходяться на земельній
ділянці, плата за яку на думку ДПІ
повинно нести ТЕЦ, перейшли у власність
інших осіб, які й фактично користуються
цими земельними ділянками, а від так й
витрати пов'язані з орендною платою
цих земельних ділянок повинні нести
нові користувачі.

Апеляційний суд критично оцінює таку
позицію Позивача, оскільки правовою
підставою здійснення користування
земельною ділянкою є наявність у
позивача юридичних підстав, у даному
випадку договорів оренди земельних
ділянок, де саме й визначена сума
оплати за орендовану земельну ділянку.
Передача об'єктів нерухомості, які
розташовані на цих земельних ділянках
у власність іншим особам та передання у
оперативне користування тощо, не
припиняє (розриває, скасовує) договір
оренди, а як наслідок не звільняє ТЕЦ як
сторону по договору від його виконання.

З матеріалів справи вбачається, та
підтверджується представниками
Позивача, що на момент проведення
перевірки, договори оренди були
чинними, окрім того. Позивачем не
здійснено жодних заходів спрямованих
на розірвання цих договорів, укладення
додаткових угод з власником земельних
ділянок тощо.

Щодо податкового повідомлення-рішення
№ збір за спеціальне
використання води та водних об'єктів,
слід зазначити наступне.

З урахуванням специфіки господарської
діяльності, ТЕЦ є платником збору за
спеціальне використання води.

Як вбачається з матеріалів справи, у
своїй діяльності ТЕЦ використовує воду
з різних джерел, а саме з Бузького
лиману, а також використовує
Дніпровську воду (тобто з річки Дніпро).

Відповідно до положень п. 342.1 ст. 324 ПК
України об'єктом оподаткування збором
є фактичний обсяг води, який
використовують водокористувачі, з
урахуванням обсягу втрат води в їх
системах водопостачання.

Дніпровська вода Позивачем
обліковується за водо лічильниками,
проти чого не заперечує й відповідач.

Вода з Бузького лиману обліковується
ТЕЦ не за приладами обліку, тобто за
витратами електроенергії та
використовується для виробництва пари
та охолодження певних агрегатів.

ДПІ у Акті перевірки наполягає, що у ТЕЦ
є всі можливості облаштування
водопроводу забору води з Бузького
лиману лічильниками (приладами обліку
набору води), а оскільки у
перевіряємому періоді ТЕЦ
користувалася непрямим методом
обрахування предмету оподаткування
(фактичний обсяг використаної води), то
контролюючий орган вважає, що
правомірно донарахував суму збору за
спеціальне використання води та
застосував штрафні фінансові санкції
до позивача.

Судова колегія не погоджується з такою
позицією відповідача, з огляду на те що,
при винесені податкового
повідомлення-рішення та визначення
суми об'єкту оподаткування ДПІ не
навело жодного аргументу та розрахунку
вираховування працівниками
контролюючого органу об'єкту
оподаткування (фактичного забору води
з Бузького лиману) за умови відсутності
лічильників

Слід зазначити, що при проведенні
перевірки правильності
обчислення об'єкту оподаткування
(фактичного забору води) за
перевіряємий період до повноважень ДПІ
не входить здійснювати заходи
спрямовані на спонукання Позивача
встановлювати лічильники води.

Якщо лічильники у минулому
(перевіряємому) періоді не були
встановлені, то визначення бази
оподаткування (фактично забору води)
можливо лише не прямим способом
передбаченим п.п.326.10. ст. 326 ПК
України «За відсутності
вимірювальних приладів обсяг
фактично використаної води
визначається водокористувачем за
технологічними даними (тривалість
роботи агрегатів, обсяг виробленої
продукції чи наданих послуг, витрати
електроенергії, пропускна
спроможність водопровідних труб за
одиницю часу тощо)». У разі відсутності
вимірювальних приладів, якщо
можливість їх встановлення існує, збір
сплачується у двократному розмірі.

Апеляційний суд також критично оцінює
посилання відповідача на Лист
Миколаївського регіонального
управління водних ресурсів від
13.09.2011 року № 01-4/584/05-24. оскільки
лист носить роз'яснювальний,
узагальнюючий характер. Для
твердження, що на певному місці, в
конкретній певній місцевості з
урахуванням технічної можливості
насосної станції можливе розташування
лічильників забору води необхідний
технічний висновок фахівців як у
галузі гідравліки, охорони
навколишнього середовища, та
спеціалістів які мають
встановлювати та у майбутньому
обслуговувати встановлені прилади
тощо, саме такий зміст й має Лист на
який посилається відповідач.

Окрім того, при використанні Позивачем
забраної води з Бузького лиману за
різними цілями (виробництво пари та
вода спрямована на охолодження
агрегатів) відповідно до положень
Податкового Кодексу України
застосовуються й різні коефіцієнти до
об'єкту оподаткування.

Також колегія суддів критично оцінює
позицію позивача, щодо неправомірності
застосування до підприємства штрафних
фінансових санкцій податковим
повідомленням-рішенням № через
існування Ухвали господарського суду
про банкрутство, оскільки Ухвала про
порушення справи про банкрутство та
зведення мораторію від 22.04.2002 року на
час проведення перевірки була
скасована Ухвалою Господарського суду
Миколаївської області від 15.03.2012 року,
яка набрала законної сили. Таким чином,
посилання Позивача на існування
мораторію у даному випадку є
недоречним.

Щодо донарахування податку на прибуток
у сумі 111 444,00 грн. через помилкове
включення сум податку не в ті рядки
декларації, апеляційний суд не бере до
уваги таку позицію позивача, оскільки
при виявленні помилки у заповненні
декларації позивач мав ні ким не
обмежене право подати уточнення до
декларації у спосіб та в строки,
визначені Податковим Кодексом України,
а оскільки позивач не скористався
своїм правом, то контролюючим органом
правомірно виявлені порушення та
донараховані суми податку на прибуток.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
позовна заява Публічного акціонерного
товариства «Миколаївська
теплоелектроцентраль» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Одесі Міжрегіонального
головного управління Міндоходів про
визнання протиправним рішення від
28.10.2011 року та скасування податкових
повідомлень-рішень від 28.10.2011 року №
, № , № , № -
підлягає частковому задоволенню.

Розглянувши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, судова колегія
вважає, що судом першої інстанції повно
і всебічно досліджено обставини
справи, надані сторонами докази,
правильно визначено характер спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Отже судова колегія вважає, що доводи
апеляційних скарг не є істотними і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Публічного
акціонерного товариства «Миколаївська
теплоелектроцентраль» та
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Одесі Міжрегіонального
головного управління Міндоходів, -
залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 07 травня 2012
року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Миколаївська
теплоелектроцентраль» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Одесі Міжрегіонального
головного управління Міндоходів про
визнання протиправним рішення від
28.10.2011 року та скасування податкових
повідомлень-рішень від 28.10.2011 року №
, № , № , № , -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
апеляційного суду законної сили.

Головуючийсуддя С.І. Жук суддя В.О.
Потапчук суддя Г.В. Семенюк