Справа № 826/15829/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 грудня 2014 року 09:52
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Скочок Т.О., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна сервісна
компанія «Україна»до Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві проскасування
податкових повідомлень-рішень від
До Окружного адміністративного
суду міста Києва звернулось Товариство
з обмеженою відповідальністю
«Будівельна сервісна компанія
«Україна» (надалі - позивач або ТОВ «БСК
«Україна») з позовом до Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві (надалі -
відповідач або ДПІ у Дніпровському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві) про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 20.03.2014 року
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 17.10.2014 року
відкрито провадження у справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового розгляду
у судовому засіданні на 30.10.2014 року.
В обґрунтування заявлених позовних
вимог представник позивача зазначив,
що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення відповідача
підлягають скасуванню, оскільки ТОВ
«БСК «Україна» не порушувало вимог пп.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 198.3, п. 198.4, п. 198.5, п. 198.6
ст. 198, п. 201.1, п. 201.4, п. 201.7 ст. 201
Податкового кодексу України, на
підставі чого контролюючим органом
прийнято оскаржувані податкові
повідомлення-рішення.
У судове засідання 30.10.2014 року з'явилися
представники сторін.
Представник позивача у судовому
засіданні заявлені позовні вимоги
підтримав у повному обсязі та просив
суд задовольнити їх з підстав,
викладених у позовній заяві.
Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував,
підтримавши доводи, викладені у
письмових запереченнях проти позову, в
яких зазначено, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
прийнято у межах та на підставі наявних
у ДПІ у Дніпровському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві повноважень у
зв'язку з виявленими під час перевірки
порушеннями вимог податкового
законодавства з боку ТОВ «БСК
Суд у судовому засіданні 30.10.2014 року на
підставі ч. 4 ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України), враховуючи
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, ухвалив про перехід до
розгляду справи у порядку письмового
Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд зазначає
Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ
у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві проведено позапланову виїзну
перевірку ТОВ «БСК «Україна» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, у
зв'язку з чим складено акт від 14.03.2014
року №534/26-53-22-04-36971905 (надалі - акт
У відповідності до змісту акту
перевірки, контролюючим органом
встановлено наступні порушення вимог
податкового законодавства з боку ТОВ
пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI зі змінами
та доповненнями, в результаті чого
занижено податок на прибуток за 2013 рік
у сумі 5 975,00 грн.;
п. 198.3, п. 198.4, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п.
201.4, п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі
змінами та доповненнями), в результаті
чого занижено податок на додану
вартість до сплати на загальну суму 21
038,00 грн., в тому числі по періодам:
березень 2013 року у сумі 4 182,00 грн.,
квітень 2013 року у сумі 10 090,00 грн.,
травень 2013 року у сумі 4 185,00 грн.,
листопад 2013 року у сумі 2 581,00 грн.;
пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14, пп. 164.2.2 п. 164.2 ст. 164, п.
167.1 ст. 167, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, пп. «а» п.
171.2 ст. 171, пп. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі
змінами та доповненнями, що призвело до
заниження податкового зобов'язання по
податку на доходи фізичних осіб на суму
3 907,90 грн., в тому числі по періодах: 2013
рік - 3 907,90 грн.
На підставі викладеного вище, ДПІ у
Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві прийнято наступні податкові
повідомлення-рішення від 20.03.2014 року:
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість за
основним платежем у розмірі 21 038,00 грн.
та за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 10 520,00 грн.;
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток приватних
підприємств у розмірі 5975,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 2 988,00 грн.
Скориставшись правом на
адміністративне (досудове) оскарження
вищезазначених податкових
повідомлень-рішень, позивач звернувся
зі скаргою до Головного управління
Міндоходів у м. Києві, за результатами
розгляду якої останнім прийнято
рішення про результати розгляду
первинної скарги від 07.05.2014 року
№4106/10/26-15-10-06-15, яким податкові
повідомлення-рішення від 20.03.2014 року
№ та № залишено без змін, а
скаргу позивача - без задоволення.

Вважаючи вищезазначені податкові
повідомлення-рішення такими, що
підлягають скасуванню, позивач
звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд
виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті за
результатами виявлених порушень з боку
ТОВ «БСК «Україна» в звітних
(податкових) періодах за 2013 року.

Відповідно до абз. 5 п. 1 розділу ХІХ
Податкового кодексу України, цей
Кодекс набирає чинності з 1 січня 2011
року, крім розділу III цього Кодексу,
який набирає чинності з 1 квітня 2011
року.

Отже, основним нормативно-правовим
актом, що врегульовує спірні
правовідносини є Податковий кодекс
України від 02.12.2010 року №2755-VI з
наступними змінами та доповненнями у
редакції на час виникнення спірних
правовідносин (надалі - ПК України).

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України,
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами
138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

При цьому, витрати операційної
діяльності, зокрема, включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку (пп. 138.1.1 п. 138.1
ст. 138 ПК України).

Приписами абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України
визначено, що витрати, які враховуються
для визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку. У разі
втрати, знищення або зіпсуття
зазначених документів платник податку
має право письмово заявити про це
контролюючому органу та здійснити
заходи, необхідні для поновлення таких
документів. Письмова заява має бути
надіслана до/або разом із поданням
розрахунку податкових зобов'язань за
звітний податковий період. Платник
податків зобов'язаний відновити
втрачені, знищені або зіпсовані
документи протягом 90 календарних днів
з дня, що настає за днем надходження
такої заяви до контролюючого органу.
Якщо платник податку поновить
зазначені документи в наступних
податкових періодах, підтверджені
витрати включаються до витрат за
податковий період, на який припадає
таке поновлення (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України).

Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
валові витрати у зв'язку з реальним
придбанням товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в своїй
господарській діяльності, що, в першу
чергу, має підтверджуватись належним
чином оформленими первинними
документами. Документи, які не мають
статус первинних, самі по собі не
можуть підтверджувати реальність
здійснення господарської операції та,
відповідно, валові витрати. При цьому,
неодмінною характерною рисою
господарської діяльності в рамках
податкових відносин є її направлення
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах.

В свою чергу, відповідно до пп. 14.1.181 п.
14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту, зокрема, виникає у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(абз. 1 п. 198.2 ст. 198 ПК України).

В силу п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку
контролюючим органом суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу (абз. 1 та 2 п. 198.6 ст. 198 ПК
України).

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України,
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів: а)
у паперовому вигляді; б) в електронній
формі з дотриманням умови щодо
реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних.
У такому разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді не є
обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Приписами п. 201.4 ст. 201 ПК України
передбачено, що податкова накладна
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Контролюючі органи
за даними реєстрів виданих та
отриманих податкових накладних,
наданих в електронному вигляді,
повідомляють платника податку про
наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу
(п. 201.6 ст. 201 ПК України).

Податкова накладна складається на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс). У разі якщо
частка товарів/послуг, послуг не
містить відокремленої вартості,
перелік (номенклатура) частково
поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку, встановленому
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, та
враховується при визначенні загальних
податкових зобов'язань (п. 201.7 ст. 201 ПК
України).

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту
(абз. 1 п. 201.10 ст. 201 ПК України).

При цьому, форма та порядок заповнення
податкової накладної затверджуються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику (п.
201.2 ст. 201 ПК України).

Так, наказом Міністерства фінансів
України від 01.11.2011 року №1379 на
виконання положень ст. 201 ПК України
затверджено Порядок заповнення
податкової накладної, зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 22.11.2011
року за №1333/20071 (який набрав чинності
16.12.2011 року та втратив чинність 01.03.2014
року) (надалі - Порядок №1379).

Відповідно до п. 5 Порядку №1379, сплачена
(нарахована) сума податку на додану
вартість у податковій накладній
повинна відповідати сумі
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
накладних.

Податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку (п. 6.2 Порядку №1379).

Не дає права покупцю на віднесення сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту: відсутність факту
реєстрації платником податку -
продавцем товарів/послуг податкових
накладних в Єдиному реєстрі податкових
накладних; порушення порядку
заповнення податкової накладної;
податкова накладна виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду (п. 6.3 Порядку №1379).

Отже, виходячи з аналізу наведених норм
в сукупності, ПК України та Порядком
№1379 визначено окремі випадки, за яких
неможливе формування податкового
кредиту, зокрема, це відсутність
зв'язку з господарською діяльністю,
фіктивність операцій (відсутність
поставок), відсутність податкової
правосуб'єктності, відсутність на
момент перевірки податкових накладних
або видача їх особою, яка не є платником
ПДВ. Таким чином, із зазначеного вище
також випливає те, що при дослідженні
факту здійснення господарської
операції, оцінці підлягають відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.

Також, у відповідності до правової
позиції Вищого адміністративного суду
України, що викладена у листі від 02.06.2011
року №742/11/13-11, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
фактично здійснений і підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року
№996-ХІV (надалі - Закон №996), який
визначає правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні, бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Приписами ст. 1 Закону №996 визначено, що
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу, підставою для
бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів
можуть складатися зведені облікові
документи (ч. 1 ст. 9 Закону №996).

Первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції (ч.
2 ст. 9 Закону №996).

Нормативно-правовим актом, який
встановлює порядок створення,
прийняття і відображення у
бухгалтерському обліку, а також
зберігання первинних документів,
облікових регістрів, бухгалтерської
звітності підприємствами, їх
об'єднаннями та госпрозрахунковими
організаціями (крім банків) незалежно
від форм власності (надалі -
підприємства), установ та організацій,
основна діяльність яких фінансується
за рахунок коштів бюджету (надалі -
установи), є наказ Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року №88,
яким затверджено Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (надалі -
Положення №88).

Згідно п. 2.1 Положення №88, первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів
за готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних
касових апаратів, чеків тощо. Для
контролю та впорядкування обробки
інформації на основі первинних
документів можуть складатися зведені
документи (далі первинні документи) (п.
2.2 Положення №88).

Первинні документи, створені в
електронному вигляді, застосовуються
у бухгалтерському обліку за умови
дотримання вимог законодавства про
електронні документи та
електронний документообіг. На вимогу
контролюючих або судових органів
та своїх контрагентів підприємство,
установа зобов'язані за свій рахунок
зробити копії таких документів на
паперовому носії (п. 2.3 Положення №88).

Первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст
та обсяг господарської операції,
одиниця виміру господарської операції
(у натуральному та/або вартісному
виразі), посади і прізвища осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані,
що дають змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції. Залежно від
характеру операції та технології
обробки даних до первинних документів
можуть бути включені додаткові
реквізити: ідентифікаційний код
підприємства, установи з Державного
реєстру, номер документа, підстава для
здійснення операцій, дані про
документ, що засвідчує
особу-одержувача тощо (п. 2.4 Положення
№88).

Аналіз викладених норм свідчить про те,
що податковий кредит формується за
наслідками реальної господарської
операції, що підтверджується належними
податковими накладними та первинними
документами, в рамках господарської
діяльності платника податків.

Таким чином, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
фактично здійснений і підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків, що також було
зазначено в листі Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 року №742/11/13-11.

Як вбачається зі змісту акту перевірки,
підставою для винесення оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень став
факт виявлених відповідачем порушень
податкового законодавства з боку
позивача при взаємовідносинах з
контрагентами ТОВ «Дніпро-Холдинг»,
ТОВ «Стиль Медіа», ПП «Рекламне
агентство «Планета Оболонь», ТОВ «МГП
Спецавтоматика», ПП «Адвертинський».

У відповідності до матеріалів справи,
між позивачем та ТОВ «Дніпро-Холдинг»
укладено договір у прощеній формі, на
підтвердження чого позивачем надано
копії наступних документів:

- рахунків-фактур (№СФ-0000187 від 04.04.2013
року на суму 25 705,03 грн., №СФ-0000210 від
09.04.2013 року на суму 1 752,00 грн., №СФ-0000235
від 12.04.2013 року на суму 4 736,16 грн.,
№СФ-0000208 від 08.04.2013 року на суму 5 544,00
грн.);

- видаткових накладних (№РН-0000017 від
10.04.2013 року на суму 25 705,03 грн., №РН-0000019
від 10.04.2013 року на суму 1 752,00 грн.,
№РН-0000021 від 16.04.2013 року на суму 4 736,16
грн., №РН-0000018 від 10.04.2013 року на суму 5
544,00 грн.);

Крім того, в акті перевірки зазначено,
що не заперечувалося сторонами під час
судового розгляду справи, що у межах
вищезазначених
фінансово-господарських операцій ТОВ
«Дніпро-Холдинг» виписало на ім'я
позивача наступні податкові накладні:
№5 від 09.04.2013 року, №3 від 09.04.2013 року, №4
від 09.04.2013 року та №8 від 15.04.2013 року.

Водночас, дослідивши вищезазначені
документи та наявні у матеріалах
справи докази, суд дійшов висновку, що
останні не є належними доказами
товарності (реальності)
фінансово-господарських операцій
позивача з ТОВ «Дніпро-Холдинг», з
огляду на наступне.

Так, у відповідності до наявних у
матеріалах справи копій видаткових
накладних, останні з боку позивача
підписані прорабом ОСОБА_1

В якості доказів наявності у вказаної
особи повноважень на
приймання-передачі
товарно-матеріальних цінностей від ТОВ
«Дніпро-Холдинг» за оспорюваними
правочинами позивачем надано суду
копії довіреностей №164 від 15.04.2013 року
та №153 від 08.04.2013 року, які не містить
підписів ані керівника, ані головного
бухгалтера ТОВ «БСК «Україна»

При цьому, згідно п. 13 Інструкції про
порядок реєстрації виданих, повернутих
і використаних довіреностей на
одержання цінностей, затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
від 16.05.1996 року №99 (надалі - Інструкція
№99), довіреність, незалежно від строку
її дії, залишається у постачальника при
першому відпуску цінностей.

У силу приписів п. 3 Інструкції №99,
бланки довіреностей (додаток 1)
видаються після їх реєстрації у
Журналі реєстрації довіреностей
(додаток 2), який має бути
пронумерований, прошнурований та
скріплений печаткою і підписами
керівника і головного бухгалтера
підприємства. Нумерація виданих
протягом року довіреностей є
наскрізною.

Про використання довіреності або
повернення невикористаної довіреності
у журналі реєстрації довіреностей
робиться відмітка про номери
документів (накладних, актів тощо) на
одержані цінності або про дату
повернення довіреності. Повернуті
невикористані довіреності гасяться
надписом «невикористана» і
зберігаються протягом строку,
встановленого для зберігання
первинних документів (абз. 3 п. 10
Інструкції №99).

Водночас, копії витягу з журналу
реєстрації довіреностей в якості
доказів підтвердження у прораба ОСОБА_1
повноважень на прийняття
товарно-матеріальних цінностей від ТОВ
«Дніпро-Холдинг» за оспорюваними
правочинами позивачем не надано,
враховуючи факт витребування від
позивача ухвалою суду від 17.10.2014 року
доказів наявності у представників
позивача повноважень на отримання
товарно-матеріальних цінностей від ТОВ
«Дніпро-Холдинг» за оспорюваними
фінансово-господарськими операціями
(належним чином завірену копію витягу з
журналу виданих довіреностей). При
цьому, інших доказів на підтвердження
вищенаведених фактів позивачем не
надано.

Також, у матеріалах справи міститься
виписка з банківського рахунку
позивача на підтвердження оплати
поставлених товарів, проте, у
відповідності до графи «призначення
платежу» вказано рахунки №187 від 04.04.2013
року, №208 від 08.04.2013 року, №210 від 09.04.2013
року та №235 від 12.04.2014 року, тобто
відмінні від реквізитів
рахунків-фактур, копії яких наявні у
матеріалах справи.

Щодо взаємовідносин з ТОВ «Стиль
Медіа», ПП «Рекламне агентство
«Планета Оболонь», ТОВ «МГП
Спецавтоматика», ПП «Адвертинський»,
які у відповідності до змісту акту
перевірки стали об'єктом перевірки, суд
зазначає, що позивачем на
підтвердження товарності (реальності)
фінансово-господарських операцій з
вищезазначеними контрагентами не
надано доказів, які б спростовували
висновки контролюючого органу,
викладені в акті перевірки, як у носії
доказової бази, з урахуванням того, що
ухвалою суду від 17.10.2014 року від
позивача витребовувалися копії
договорів, рахунків-фактур, видаткових
накладних (актів-прийому-передачі),
податкових накладних, складених за
результатами оспорюваних
фінансово-господарських операцій з ТОВ
«Стиль Медіа», ПП «Рекламне агентство
«Планета Оболонь», ТОВ «МГП
Спецавтоматика», ПП «Адвертинський»,
які не надані суду, а також не зазначено
причин неможливості їхнього надання.

Таким чином, враховуючи висновки суду
щодо вищезазначених
фінансово-господарських операцій
позивача з контрагентами ТОВ
«Дніпро-Холдинг», ТОВ «Стиль Медіа», ПП
«Рекламне агентство «Планета Оболонь»,
ТОВ «МГП Спецавтоматика», ПП
«Адвертинський», якими не встановлено
реальності (товарності) здійснення
господарських операцій, суд дійшов
висновку про обґрунтованість та
законність донарахування ТОВ «БСК
«Україна» грошового зобов'язання з
податку на додану вартість та податку
на прибуток оскаржуваними податковими
повідомленнями-рішеннями.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до
яких, зокрема, відносяться вчинення дій
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими, а, відтак, такими, що
не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні позову відмовити у
повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна сервісна компанія
«Україна» (ідентифікаційний код: 36971905,
адреса: 02002, м. Київ, вул.
Микільсько-Слобідська, 1-А, офіс 291)
судовий збір у розмірі 1 644,30 грн. (однієї
тисячі шестисот сорока чотирьох грн. 30
копійок) на р/р №4007, отримувач
коштів - УДКСУ у Печерському районі м.
Києва, код отримувача - (код за ЄДРПОУ)
38004897, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м.
Києві, код банку отримувача - 820019, код
класифікації доходів бюджету - 22030001,
призначення платежу: «Судовий збір, за
позовом ________ (П.І.Б. чи назва установи,
організації позивача), Окружний
адміністративний суд міста Києва, ».

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Т.О. Скочок