Справа № 2а-1865/11/2170
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/90878/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.,

за участю: секретаря Бовкуна В.В.,

представника позивача Бажукової
О.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Херсоні
на постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 07.06.2011 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24.11.2011 по
справі №2а-1865/11/2170 за позовом Приватної
виробничо-комерційної фірми «Пані
Крістіна» до Державної податкової
інспекції у місті Херсоні про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., пояснення представника позивача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 07.06.2011,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 24.11.2011, позовні вимоги Приватної
виробничо-комерційної фірми «Пані
Крістіна» до Державної податкової
інспекції у місті Херсоні про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
задоволено. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення від 25.01.2011
№/2, від 25.01.2011 №/2, від 25.01.2011
№/2.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Державна податкова інспекція у місті
Херсоні 08.12.2011 звернулась з касаційною
скаргою до Вищого адміністративного
суду України, який ухвалою від 22.12.2011
прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від
07.06.2011 та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24.11.2011,
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування своїх вимог Державна
податкова інспекція у місті Херсоні
посилається на порушення судами норм
матеріального права, зокрема,
підпункту 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.7.1
пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», пункту 5.1,
підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств».

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Державною податковою
інспекцією у місті Херсоні проведено
документальну невиїзну перевірку
Приватної виробничо-комерційної фірми
«Пані Крістіна» щодо дотримання ним
вимог діючого законодавства за періоди
грудень 2008 року, січень-березень та
грудень 2009 року.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пункту 5.1, підпункту 5.2.1
пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
внаслідок чого занижено об'єкт
оподаткування на загальну суму у
2139645,00грн., підпункту 7.4.5 пункту 7.4,
підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», внаслідок чого було
занижено ПДВ на загальну суму 427929,00грн.

Висновки податкового органу про
порушення позивачем вимог податкового
законодавства ґрунтуються на тому, що
господарські операції позивача з
Приватним сільськогосподарським
підприємством «Каїсса» мали
безтоварний характер з огляду на те, що
по ланцюгам постачання товару до
Приватного сільськогосподарського
підприємства «Каїсса» від Приватного
підприємства «Ост-Вест-Компани АК»,
Приватного підприємства «Муссон-2009» та
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 не
виявлено фактів передачі товарів до
покупця від продавця у зв'язку з
відсутністю у останніх необхідних для
здійснення таких операцій
матеріальних та трудових ресурсів.

За результатами перевірки Державною
податковою інспекцією у місті Херсоні
складено акт від 16.09.2010 №4033/23-2/23135010 та
прийнято податкові
повідомлення-рішення податкові
повідомлення-рішення від 01.10.2010
№/0 та №/0.

За наслідками адміністративного
оскарження зазначених рішень
Державною податковою інспекцією у
місті Херсоні прийнято податкові
повідомлення-рішення від 18.11.2010
№/1, №/1, №/1 та від 25.01.2011
№/2, №/2, №/2 про
визначення позивачу податкового
зобов'язання з податку на прибуток на
загальну суму 778012,00грн., податкового
зобов'язання з ПДВ на загальну суму
641893,00грн. та податкового зобов'язання з
податку на прибуток на 24354,20грн.
відповідно.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» до валових витрат
зараховуються суми будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній формі,
здійснених як компенсація вартості
товарів (робіт, послуг), які
придбаваються платником податку для їх
подальшого використання у
господарській діяльності, під якою
розуміється будь-яка діяльність особи,
направлена на отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі коли
безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.3
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку

Отже, виходячи з положень Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», до складу валових витрат
включаються будь-які витрати, які
пов'язані з господарською діяльністю
платника податку та підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 зазначеного Закону не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень
випливає, що умовами реалізації права
платника на податковий кредит, а також
на зменшення оподатковуваного доходу
на суму понесених витрат є фактичне
придбання товарів (робіт, послуг) та
наявність первинних документів
(зокрема, податкових накладних),
оформлених у відповідності з вимогами
чинного законодавства.

Доводи податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
податкової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
формування валових витрат та
податкового кредиту.

Разом з тим, реальність спірних
господарських операцій Приватної
виробничо-комерційної фірми «Пані
Крістіна» з Приватним
сільськогосподарським підприємством
«Каїсса» підтверджується матеріалами
справи, зокрема, наданими позивачем
первинними документами, зокрема,
договорами купівлі-продажу та
поставки, додатковими угодами,
товарно-транспортними накладними,
видатковими та податковими накладними,
а також виписками з банківського
рахунку.

Товар, який придбавався Приватною
виробничо-комерційною фірмою «Пані
Крістіна» у Приватного
сільськогосподарського підприємства
«Каїсса» (олія соняшникова),
використовувався у власній
господарській діяльності позивача для
виробництва продуктів харчування
(майонезу, кетчупу, гірчиці, маргарину).

Крім того, чинне законодавство не
ставить умовою дійсності правочинів, а
також виникнення податкових
зобов'язань платника у залежність від
стану податкового обліку його
контрагентів.

Позивач не може нести відповідальність
за невиконання його контрагентами
своїх податкових зобов'язань, адже
поняття «добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника додаткового
обов'язку з контролю за дотриманням
його постачальниками правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентом податкових
зобов'язань.

А відтак, за умови невстановлення
податковим органом наявності
замкнутої схеми руху грошових коштів,
яка б могла свідчити про узгодженість
дій позивача та його постачальника для
одержання товариством незаконної
податкової вигоди, останнє не може
зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.

Таким чином, слід погодитися з
висновком судів першої та апеляційної
інстанцій, що позивач підтвердив факт
реальності господарських операцій з
Приватним сільськогосподарським
підприємством «Каїсса».

Враховуючи викладене, висновки судів
попередніх інстанцій щодо
неправомірності визначення позивачу
податкових зобов'язань є правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 210, 221, 223, 224, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у місті Херсоні залишити без
задоволення.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 07.06.2011 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24.11.2011 по
справі №2а-1865/11/2170 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв