Справа № 816/3979/14
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/3979/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Довгопол М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кулик -
Куличок О.Л.

представника позивача - Денисенка В.В.,
Попенка Б.В.,

представника відповідача - Гаспаряна
С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Грін Арт" до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення, -

В С Т А Н О В И В:

08 жовтня 2014 року Товариство з
обмеженою відповідальністю "Грін Арт"
звернулося до Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення №/1486 від 25.07.2014, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 29 539 грн 50 коп,
в тому числі 19 693 грн - за основним
платежем, 9 846,50 грн - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на безпідставність
висновків відповідача про заниження
ТОВ "Грін Арт" податку на додану
вартість на загальну суму 19 693 грн за
результатами господарських операцій з
ТОВ "Мірра - Торг ", оскільки податковий
кредит сформовано в порядку,
встановленому чинним законодавством,
на підставі належним чином оформлених
податкових накладних, а господарські
операції підтверджено первинними
документами.

У судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги,
просили задовольнити їх в повному
обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував.

У письмових запереченнях в
обґрунтування правомірності
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення зазначав, що в
ході проведення перевірки ТОВ "Грін
Арт" не підтверджено факт надання
послуг ТОВ "Мірра-Торг" по перевезенню
вантажів, з огляду на окремі недоліки
товарно-транспортних накладних
(відсутня адреса пунктів навантаження
та розвантаження товару), а також
відсутність дорожніх листів
вантажного автомобіля. За таких
обставин формування позивачем
податкового кредиту за результатами
таких господарських операцій є
безпідставним.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, виходить з
наступного.

Судом встановлено, що ТОВ "Грін Арт"
зареєстроване як юридична особа 31.03.2011,
номер запису в Єдиному державному
реєстрі 1 007713, ідентифікаційний
код 37600604, має статус платника податку
на додану вартість з 24.10.2011 /а.с.8-9, т. 1/.
Позивач має ліцензію на здійснення
операцій у сфері поводження з
небезпечними відходами серії АЕ № 199205
/а.с. 113 т.1/.

З 04.07.2014 по 08.07.2014 на підставі
направлення №1865/16-03-22-03 від 04.07.2014 та
відповідно до наказу №2068 від 04.07.2014
посадовими особами Кременчуцької ОДПІ
проведено позапланову виїзну
перевірку ТОВ "Грін Арт" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
ТОВ "Мірра Торг" за період березень 2014
року.

За результатами перевірки складено акт
№1795/16-03-22-03-08/37600604 від 11.07.2014, в якому
зафіксовано порушення позивачем
приписів пункту 198.1, п. 198.3, п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження ПДВ, який
підлягає сплаті до бюджету всього у
сумі 19693 грн, в тому числі за березень 2014
року - 19963 грн. /а.с.24-35, т. 1/

На підставі акту перевірки
Кременчуцькою ОДПІ винесено податкове
повідомлення-рішення № /1486 від
25.07.2014, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 29 539
грн 50 коп, в тому числі 19693 грн - за
основним платежем, 9 846,50 грн - за
штрафними (фінансовими) санкціями /а.с.
22, т.1/.

Позивач не погодився із вказаним
податковим повідомленням-рішенням, у
зв'язку з чим оскаржив його до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Надаючи оцінку оскаржуваному
податковому повідомленню-рішенню, суд
виходить з наступного.

Згідно з пунктом 198.1. статті 198
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№ 2755-VI (в редакції, чинній на час
виникнення і існування спірних
правовідносин) право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України визначено, що
податкова накладна є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З огляду на викладене, податковий
кредит для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість має бути фактично здійснений
і підтверджений належним чином
складеними податковими накладними,
первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

При цьому, Вищий адміністративний суд
України листом від 02.06.2011, № 742/11/13-11
"Щодо однакового застосування
адміністративними судами окремих
приписів Податкового кодексу України
та Кодексу адміністративного
судочинства України" звернув увагу
судів на те, що будь-які документи (у
тому числі договори, накладні, рахунки
тощо) мають силу первинних документів
лише в разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" одним із
принципів бухгалтерського обліку є
превалювання суті над формою, тобто
операції обліковуються відповідно до
їх суті, а не лише з урахуванням
юридичної форми. Таким чином,
господарська операція, яка не
відбулась, не може бути об'єктом
оподаткування.

Також листом від 01.11.2011 р. № 1936/11/13 - 11
Вищий адміністративний суд України з
метою однакового застосування
адміністративними судами окремих
приписів Податкового кодексу України
звертав увагу судів на те, що для
з'ясування обставин реальності
вчинення господарської операції судам
належить ретельно перевіряти доводи
податкових органів про фактичне
нездійснення господарської операції,
викладені в актах перевірки або
підтверджені іншими доказами.
Документи та інші дані, що спростовують
реальність здійснення господарської
операції, яка відображена в
податковому обліку, повинні
оцінюватися з урахуванням специфіки
кожної господарської операції - умов
перевезення, зберігання товарів,
змісту послуг, що надаються тощо. При
цьому сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.
Водночас наявність формально
складених, але недостовірних первинних
документів, відповідність яких
фактичним обставинам спростована
належними доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції.

Надаючи оцінку реальності здійснення
господарських операцій позивача із ТОВ
"Мірра - Торг" , суд виходить з
наступного.

Судом встановлено, що 10.03.2014 між
позивачем та ТОВ "Мірра - Торг" укладено
договір про надання послуг з
перевезення вантажів №51, відповідно до
якого ТОВ "Грін АРТ" (замовник) доручає і
надає для перевезення вантажі (а саме,
відходи виробництва), а ТОВ "Мірра -
Торг" (виконавець) зобов'язується
здійснювати їх перевезення
автомобільним транспортом у
міжміському сполученні на території
України /а.с. 44, т. 1/.

31.03.2014 між ТОВ "Грін Арт" та ТОВ "Мірра -
Торг" укладено додаткову угоду до
вищезазначеного договору, згідно якої
за період з 20.03.2014 по 30.03.2014 перевізник
проводить перевезення відходів
виробництва згідно заявок Замовника за
маршрутом: Харків - Кременчук - Київ -
Харків /а.с.45, т.1/.

За результатами здійснення
господарської операції ТОВ "Мірра -
Торг" виписано податкові накладні № 209
від 20.03.2014, № 211 від 20.03.2014, № 574 від 31.03.2014,
на загальну суму 118160 грн., в тому числі
ПДВ - 19693,34 грн. /а.с.47 - 49, т. 1/

Податкові накладні, видані позивачу
ТОВ "Мірра - Торг", відповідають вимогам
п. 201.1 статті 201 Податкового кодексу
України, підписані та скріплені
печаткою, що сторонами у справі не
заперечується.

Стосовно оплати послуг ТОВ "Мірра-Торг",
то судом встановлено, що позивачем
здійснено платіж в сумі 55 000 грн., в тому
числі ПДВ - 9166,67 грн, згідно платіжного
доручення № 2120 від 31.03.2014 /а.с. 121 т.1/,
інші надані позивачем платіжні
доручення № 2092 від 20.03.2014, № 2055 від
11.03.2014 стосуються оплати послуг ТОВ
"Інтербуд-Центр", та ТОВ "Дівілон".
Посилання представників позивача на
погашення заборгованості перед ТОВ
"Мірра-Торг" у повному обсязі, зважаючи
на договори про переведення боргу /а.с.
122, 124, т.1/, не доведено належними
доказами, оскільки платіжні документи
не співвідносяться із вказаними
договорами в частині сум та дат і
номерів договорів.

За результатами господарської
операції позивачем та ТОВ "Мірра-Торг"
підписано акт № 574 від 31.03.2014
прийому-передачі виконаних робіт
(наданих послуг), яким засвідчено факт
надання транспортних послуг загальною
вартістю 118 160 грн, в тому числі ПДВ - 19
693,34 грн /а.с. 46 т.1/.

Водночас суд враховує, що відповідно до
частини 2 статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинні та
зведені облікові документи повинні
мати такі обов'язкові реквізити, як:
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції.

Однак із акту прийому-передачі
виконаних робіт № 574 від 31.03.2014
неможливо встановити обсяг
господарської операції, а також
одиницю її виміру з огляду на
відсутність посилань на маршрути
перевезень, їх кількість, відстань, на
яку здійснювалися перевезення, тарифи
оплати.

При цьому згідно пункту 5.1. договору
вартість послуг по перевезенню
відходів визначається тарифами,
доведеними до Замовника в
установленому порядку. Разом з тим, в
ході розгляду справи представники
позивача не надали тарифи ТОВ
"Мірра-Торг". Також позивачем не надано
на вимогу суду розрахунок вартості
перевезень, визначеної в акті
прийому-передачі виконаних робіт № 574
від 31.03.2014.

Під час перевірки позивачем були
надані товарно-транспортні накладні,
згідно з якими ТОВ "Мірра-Торг"
здійснювало перевезення вантажів, №
01/03 від 20.03.2014, № 02/03 від 21.03.2014, №03/03 від
24.03.2014, № 04/03 від 25.03.2014, № 05/03 від 26.03.2014,
№ 06/03 від 27.03.2014, № 07/03 від 28.03.2014, № 08/03
від 31.03.2014, які також наявні у
матеріалах справи /а.с. 50 -57 т.1/.

Із вказаних ТТН вбачається, що
перевезення здійснювалося за
допомогою автомобіля МАЗ, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, водієм ТОВ
"Мірра - Торг" ОСОБА_4 із пункту
навантаження м. Кременчук до пункту
розвантаження м. Київ, при цьому
вантажем, що перевозився, були
відпрацьовані нафтопродукти, відходи
МОР (мастильно-охолоджувальна рідина)
загальною масою брутто 19 тон по кожній
ТТН (крім ТТН від 31.03.2014 № 08/03, по якій
здійснювалося перевезення 14 тонн).

Відповідно до пункту 1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні (затверджено
наказом Міністерства транспорту
України №363 від 14.10.1997р., зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 20.02.1998р.
за №128/2568; далі за текстом - Правила №363)
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Підпунктом 11.1 п.11 Правил №363 визначено,
що товарно-транспортні накладні є
основними документами на перевезення
вантажів. Залежно від виду вантажу та
його специфічних властивостей до
основних документів додаються інші
(ветеринарні, санітарні та якісні -
сертифікати, свідоцтва, довідки,
паспорти тощо), що визначається
правилами перевезень зазначених
вантажів.

Згідно з п.п. 11.5, 11.6 п.11 Правил №363 після
прийняття вантажу згідно з
товарно-транспортною накладною водій
(експедитор) підписує всі її
екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Відповідно до положень Закону України
"Про перевезення небезпечних вантажів"
від 06.04.2000 № 1644-ІІІ, під небезпечним
вантажем розуміють речовини,
матеріали, вироби, відходи виробничої
та іншої діяльності, які внаслідок
притаманних їм властивостей за
наявності певних факторів можуть під
час перевезення спричинити вибух,
пожежу, пошкодження технічних засобів,
пристроїв, споруд та інших об'єктів,
заподіяти матеріальні збитки та шкоду
довкіллю, а також призвести до
загибелі, травмування, отруєння людей,
тварин і які за міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України,
або за результатами випробувань в
установленому порядку залежно від
ступеня їх впливу на довкілля або
людину віднесено до одного з класів
небезпечних речовин: клас 1 - вибухові
речовини та вироби; клас 2 - гази; клас 3 -
легкозаймисті рідини; клас 4.1 -
легкозаймисті тверді речовини; клас 4.2 -
речовини, схильні до самозаймання; клас
4.3 - речовини, що виділяють
легкозаймисті гази при стиканні з
водою; клас 5.1 - речовини, що окислюють;
клас 5.2 - органічні пероксиди; клас 6.1 -
токсичні речовини; клас 6.2 - інфекційні
речовини; клас 7 - радіоактивні
матеріали; клас 8 - корозійні речовини;
клас 9 - інші небезпечні речовини та
вироби.

Як встановлено судом, вантаж, що
перевозився ТОВ "Мірра-Торг" належав до
3 класу небезпечних речовин, що
підтверджено представниками позивача,
а також інформацією ТОВ "Грін Арт" щодо
розміщення відходів, накопичених за 1
квартал 2014 року, наявною у справі /а.с. 99
- 103 т.2/.

Положеннями статті 8 Закону України
"Про перевезення небезпечних вантажів"
визначено, що перевізник небезпечних
вантажів зобов'язаний:

приймати небезпечні вантажі до
перевезення, якщо вантаж і документи на
нього відповідають встановленим
вимогам;

забезпечувати перевезення небезпечних
вантажів у встановленому порядку
визначеними транспортними засобами;

у разі дорожнього перевезення
розробити та погодити з відповідними
підрозділами Міністерства внутрішніх
справ України, що забезпечують безпеку
дорожнього руху, маршрути і режими
перевезення небезпечних вантажів;
забезпечити своєчасний огляд
транспортних засобів у підрозділах
відповідних підрозділів Міністерства
внутрішніх справ України, що
забезпечують безпеку дорожнього руху,
та отримання відповідного свідоцтва
про допуск до перевезення небезпечного
вантажу; під час перевезення не
відхилятися від узгодженого маршруту,
додержуватися безпечних умов руху та
постійно контролювати стан
транспортного засобу і вантажу;
забезпечувати проведення спеціального
навчання, підвищення кваліфікації
осіб, які здійснюють перевезення
небезпечних вантажів, та їх медичного
огляду;

в разі дорожнього перевезення
забезпечувати одержання водіями
свідоцтв про допуск до перевезення
небезпечних вантажів встановленого
зразка після навчання та складання
відповідних іспитів в відповідних
підрозділах Міністерства внутрішніх
справ України, що забезпечують безпеку
дорожнього руху

здійснювати в установленому порядку
обов'язкове страхування
відповідальності суб'єктів
перевезення небезпечних вантажів на
випадок настання негативних наслідків
під час перевезення таких вантажів.

Згідно з пп. 6.9.1 п. 6.9 Правил дорожнього
перевезення небезпечних вантажів,
затверджених наказом Міністерства
внутрішніх справ України №822 від 26.07.2004
(надалі - Правила №822) на всі
транспортні засоби, придатні до
перевезення небезпечних вантажів,
Державтоінспекцією МВС України
оформлюється свідоцтво про допущення
транспортних засобів до перевезення
визначених небезпечних вантажів
(додаток 4) (далі - свідоцтво). Свідоцтво
виконується на стандартному форматі A4
(210 х 297 мм), має білий колір з рожевою
діагональною смужкою.

Підпунктом 9.1 пункту 9 Правил №822
встановлено, що під час перевезення
небезпечних вантажів на транспортній
одиниці, крім перелічених у Правилах
дорожнього руху, повинні знаходитись
такі документи: товаротранспортний
документ на небезпечні вантажі;
свідоцтво про допущення транспортних
засобів до перевезення визначених
небезпечних вантажів; свідоцтво ДОПНВ
про підготовку водія або
ДОПНВ-свідоцтво про підготовку водіїв
транспортних засобів, що перевозять
небезпечні вантажі; письмові
інструкції; при перевезенні
небезпечних вантажів, які є вантажами
підвищеної небезпеки, - погодження
дорожнього перевезення небезпечного
вантажу (додаток 10), видане
Державтоінспекцією МВС України та інш.

При цьому відповідно до підпункту
9.2. пункту 9 Правил № 822
товаротранспортний(і) документ(и) на
небезпечні вантажі повинен (повинні)
містити таку інформацію щодо кожної
небезпечної речовини, матеріалу чи
виробу, що пред'являються до
перевезення: а) номер ООН, перед яким
проставляються літери UN; б) транспортну
назву, визначену відповідно до розділу
3.1.2 додатка A до ДОПНВ і в разі
необхідності доповнену технічною
назвою; в) для речовин і виробів 1-го
класу небезпеки: номер підкласу і
літеру групи сумісності та, якщо
речовина чи виріб має додаткові види
небезпеки, - номери зразків знаків
небезпеки, зазначених для небезпечного
вантажу у переліку небезпечних
вантажів, наведеному в таблиці A глави
3.2 додатка A до ДОПНВ, що вказують на ці
види небезпеки. Для речовин і виробів
інших класів небезпеки: номери зразків
знаків небезпеки, зазначені для
небезпечного вантажу у переліку
небезпечних вантажів, наведеному в
таблиці A глави 3.2 додатка A до ДОПНВ.
Номери зразків знаків небезпеки, що
вказують на додаткові види небезпеки,
зазначаються у дужках; г) групу
пакування, якщо така визначена, перед
якою можуть бути літери "ГП"; ґ)
кількість та опис вантажних одиниць; д)
загальну кількість небезпечних
вантажів (об'єм, масу брутто чи масу
нетто залежно від конкретного випадку);
е) найменування та місцезнаходження
відправника вантажу; є) найменування та
місцезнаходження вантажоодержувача
(вантажоодержувачів).

Як встановлено судом, ТТН ТОВ
"Мірра - Торг" не відповідали усім
вимогам підпункту 9.2. пункту 9 Правил №
822.

Згідно з підпунктом 10.8. пункту 10
Правил № 822 підрозділи
Державтоінспекції МВС України ведуть
електронний облік (базу) виданих
погоджень маршруту дорожнього
перевезення небезпечних вантажів,
свідоцтв ДОПНВ про підготовку водія
(ДОПНВ-свідоцтв про підготовку водіїв
транспортних засобів, що перевозять
небезпечні вантажі), свідоцтв про
підготовку уповноважених з питань
безпеки перевезень небезпечних
вантажів, свідоцтв про допущення
транспортних засобів до перевезення
визначених небезпечних вантажів та
базових, укомплектованих та
доукомплектованих транспортних
засобів (EX/II, EX/III, FL, OX, AT).

Згідно інформації Управління
державної автомобільної інспекції ГУ
МВС України в Київській області №18/1214
від 02.12.2014, наданої на запит суду, на
транспортний засіб МАЗ, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 свідоцтво
про допущення транспортного засобу до
перевезення небезпечних речовин не
видавалося, погодження маршруту руху
транспортного засобу під час
дорожнього перевезення небезпечних
вантажів на період з 20 по 31 березня 2014
року не здійснювалося, водію ОСОБА_4
ДОПНВ-свідоцтво про підготовку водіїв
транспортних засобів, що перевозять
небезпечні вантажі, також не
видавалося /а.с. 80-81 т.2/.

Позивачем також не надано на вимогу
суду жодних документів, які б свідчили
про відповідність транспортного
засобу ТОВ "Мірра-Торг" вимогам для
перевезень небезпечних вантажів.

Відповідно до пп. 11.2 п. 11 Правил №822
забороняється завантажувати
небезпечний вантаж, якщо:

а) документи водія та документи на
транспортний засіб не відповідають
вимогам цих Правил. Відсутні документи:
свідоцтво про допущення транспортних
засобів до перевезення визначених
небезпечних вантажів; свідоцтво ДОПНВ
про підготовку водія (ДОПНВ-свідоцтво
про підготовку водіїв транспортних
засобів, що перевозять небезпечні
вантажі); письмові інструкції;
погодження дорожнього перевезення
небезпечного вантажу з
Державтоінспекцією МВС України;

б) під час огляду транспортного засобу
та його устаткування виявлено їх
невідповідність вимогам, встановленим
для транспортування небезпечного
вантажу, який завантажується.

Як встановлено судом, позивач був
вантажовідправником небезпечних
вантажів, а відтак відповідно до
положень п. 11 Правил №822 зобов'язаний
був перевірити документи та оглянути
транспортний засіб. Однак представники
позивача в ході розгляду справи не
змогли пояснити відсутність належних
документів на транспортний засіб,
зазначений у товарно-транспортних
накладних ТОВ "Мірра-Торг", незважаючи
на те, що перевезення оформлено
неодноразово.

Також суд бере до уваги, що згідно
реєстраційної картки на транспортний
засіб МАЗ НОМЕР_1 наданої Управлінням
державної автомобільної інспекції ГУ
МВС України в Київській області на
запит суду, його власником є пенсіонер
ОСОБА_5, вказаний транспортний засіб
моделі 53371, 1991 року випуску, тип кузова -
бортовий /а.с. 82-83 т.2/.

Відповідно до технічних характеристик
зазначеного транспортного засобу, його
вантажопідйомність (без причепа)
складає 8700 кг, повна маса авто 16 000 кг
/а.с. 108-109 т. 2/.

За таких обставин, враховуючи те, що у
ТТН ТОВ "Мірра-Торг" відомості про
наявність причепа не зазначені,
здійснення перевезень транспортним
засобом МАЗ 53371 із зазначеними
характеристиками вантажів масою 19 000 кг
було фізично не можливим.

При цьому суд відзначає, що позивач має
власний транспортний засіб МАЗ НОМЕР_2,
повною масою 33500 кг, масою без
навантаження 12 800 кг /а.с. 21 т.2/, на який
отримано свідоцтво про допущення
транспортного засобу до перевезення
небезпечних вантажів /а.с. 91 т. 2/, а
також на час спірних правовідносин мав
укладені договори з іншими суб'єктами
господарювання щодо надання
транспортних послуг, однак жодних
обгрунтованих пояснень, підтверджених
бухгалтерськими документами, щодо
порядку використання транспортних
засобів у спірний період для
перевезення відходів представниками
позивача не надано.

Також суд бере до уваги, що перелік
видів діяльності ТОВ "Мірра-Торг" на час
виконання господарської операції не
передбачав здійснення перевезень
вантажів /а.с. 110 - 112 т.2/ , відомості про
наявність у товариства ліцензії на
здійснення перевезень небезпечних
вантажів відсутні.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що документи, якими оформлено
господарську операцію позивача із ТОВ
"Мірра-Торг", не відповідають вимогам
чинного законодавства, не дають
можливості встановити зміст та обсяг
господарської операції, одиницю її
виміру, а також є сумнівними щодо
реального виконання господарської
операції в часі, просторі і за колом
осіб.

Суд враховує, що податковий кредит з
ПДВ може бути сформований платником
податків лише за реально проведеною
господарською операцією, тобто за
господарською операцією, яка
спричинила зміни у структурі та стані
активів і зобов'язань суб'єкта
господарювання, за умови, що проведення
господарської операції
підтверджується також і іншими
документами, складання яких
передбачено законодавством та є
загальноприйнятим за звичаями
ділового обороту.

З огляду на викладене, господарська
операція позивача із ТОВ "Мірра-Торг" не
може бути об'єктом оподаткування ПДВ.

Враховуючи встановлені обставини,
суд погоджується із висновком
відповідача про неправомірність
включення позивачем вищевказаних сум
по взаємовідносинам з ТОВ "Мірра - Торг"
до складу податкового кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинні довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього ж Кодексу.

Враховуючи зазначене, позивачем
не доведено обставини, покладені в
основу позову, та відповідно не
спростовано висновки перевірки
відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що податкове
повідомлення-рішення №/1486 від
25.07.2014 прийнято відповідачем на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що встановлені законами
України, з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано
та обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення.

Отже, позовні вимоги ТОВ "Грін Арт"
задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною 3 статті 4 Закону
України "Про судовий збір" під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Беручи до уваги те, що позивачем
заявлено майнову вимогу - про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення та
при поданні позову сплачено судовий
збір в розмірі 10 відсотків від його
розміру (182,70 грн.), то з позивача
підлягають стягненню до Державного
бюджету України судові витрати в
розмірі 1 644,30 грн. (1827 - 182,70).

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю "Грін Арт" до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Грін Арт"
(ідентифікаційний код 37600604) до
Державного бюджету України на р/р
4002, отримувач коштів УДКСУ у м.
Полтаві, , банк
отримувача ГУДКСУ у Полтавській
області, код класифікації доходів
бюджету 22030001, судовий збір в розмірі 1
644 грн 30 коп. (одна тисяча шістсот сорок
чотири гривні тридцять копійок).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Повний текст постанови складено 09
грудня 2014 року.

Суддя
М.В. Довгопол