Справа № 193/1333/14-а(2-а/193/23/14)
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2014 рокусправа № 193/1333/14-а
2-а/193/23/14 Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів: головуючого
судді Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І.
Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
соціального захисту населення
Софіївської районної державної
адміністрації Дніпропетровської
області на постанову Софіївського
районного суду Дніпропетровської
області від 15 липня 2014 року у справі №
193/1333/14-а (2-а/193/23/14) за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Софіївської районної державної
адміністрації Дніпропетровської
області про визнання неправомірними
дій та стягнення щорічної грошової
допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

04 липня 2014 року ОСОБА_1 (далі -
позивач) звернувся до суду з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Софіївської
районної державної адміністрації
Дніпропетровської області (далі -
відповідач) про визнання
неправомірними дій та стягнення
щорічної грошової допомоги.

Постановою Софіївського
районного суду Дніпропетровської
області від 15 липня 2014 року позов
ОСОБА_1 задоволено: визнано
неправомірними дії Управління
соціального захисту населення
Софіївської районної державної
адміністрації Дніпропетровської
області щодо відмови у нарахуванні та
виплаті належних ОСОБА_1 сум разової
грошової допомоги до 05 травня 2014 року
протиправними; стягнуто з Управління
соціального захисту населення
Софіївської районної державної
адміністрації Дніпропетровської
області на користь ОСОБА_1 недоотриману
суму щорічної грошової допомоги до 05
травня за 2014 рік у розмірі 5 342 грн..

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм процесуального
та матеріального права, просив
скасувати постанову Софіївського
районного суду Дніпропетровської
області від 15 липня 2014 року та закрити
провадження у справі.

Колегія суддів, проаналізувавши
на підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при винесенні оскаруженої
постанови, знаходить апеляційну скаргу
такою, що підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що позивач має статус
інваліда війни ІІ групи та має право на
пільги, встановлені законодавством
України для інвалідів війни, що
підтверджується копією посвідчення
серії НОМЕР_1, виданим 20 січня 1998 року.
(а.с. 6)

У квітні 2014 року позивач отримав
грошову допомогу в розмірі 2 250,00 грн.
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 16 квітня 2014 року
№ 102 "Деякі питання виплати у 2014 році
разової грошової допомоги,
передбаченої Законами України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" (далі - Закон
України № 3551-XII) і "Про жертви
нацистських переслідувань".

Позивач звернувся до відповідача
з заявою про виплату йому різниці між
належною йому до сплати сумою разової
грошової допомоги до 5 травня та
фактично виплаченою сумою. У своєму
листі від 23 червня 2014 року № 1476/06-15
відповідач відмовив позивачу у сплаті
такої різниці. (а.с. 9)

Частиною п'ятою статті 13 Закону
України № 3551-XII визначено, що щорічно до
5 травня інвалідам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірах:
інвалідам I групи - десять мінімальних
пенсій за віком; II групи - вісім
мінімальних пенсій за віком; III групи -
сім мінімальних пенсій за віком".

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону №
3551-XII нормативні акти органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, які обмежують права і
пільги ветеранів війни, передбачені
цим Законом, є недійсними.

Отже, станом на 17 квітня 2014 року
правовідносини щодо виплати
позивачеві грошової допомоги за 2014 рік,
а також розмір цієї виплати
регулювалися Законом
України № 3551-XII.

Водночас редакція частини п'ятої
статті 13 Закону № 3551-XII, якою розмір
грошової допомоги інвалідам ІІ групи
визначено у розмірі восьми мінімальних
пенсій за віком, на час виникнення
спірних відносин була чинною та іншими
законодавчими актами, в тому числі
Законом № 835-VI, не призупинялась і зміни
до неї не вносились.

Разом з тим, Законом України «Про
Державний бюджет на 2014 рік» від 16 січня
2014 року № 719-VІІ не встановлено
обмеження щодо застосування положень
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту».

За таких обставин суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
правовідносини щодо виплати грошової
допомоги до 05 травня 2014 року у 2014 році
регулюються положеннями Закону № 3551-XII,
а тому застосування до таких
правовідносин положень Закону № 835-VI та
підзаконного нормативного акта
постанови № 102 від 16 квітня 2014 року,
який суперечить Закону № 3551-XII, є
помилковим.

При цьому суд апеляційної
інстанції погоджується з висновками
суду першої інстанції, що розмір
мінімальної пенсії за віком необхідно
обраховувати відповідно до ч.1 ст.28
Закону України "Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування", оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною першою
цієї статті, мінімального розміру
пенсії за віком.

Обов'язок по нарахуванню та
виплаті допомоги, передбаченої ст.13
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту", покладено на відповідний
орган праці та соціального захисту
населення, а відтак, неузгодженість в
системі органів праці та соціального
захисту населення щодо здійснення
виплат не може бути перешкодою для
захисту прав позивача.

Право позивача на отримання
щорічної разової грошової допомоги до
05 травня 2014 року, відповідно до ст.13
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
в розмірі семи мінімальних пенсій за
віком не залежить від наявності чи
відсутності грошових коштів та
належного фінансування, таке право
надане державою і закріплено Законом
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту".

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
органи управління праці та соціального
захисту населення України, і несе
обов'язок по своєчасній та повній
виплаті допомоги саме у розмірах, які
нею ж визначені та закріплені в Законі.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо неправомірної відмови
відповідача у нарахуванні та виплаті
належних ОСОБА_1 сум разової
грошової допомоги до 05 травня за 2014 рік.

Разом з тим, суд першої інстанції
в третьому абзаці резолютивної частини
визначив недоотриману суму разової
грошової допомоги, що підлягає виплаті
позивачу в розмірі 5 342
грн..

На думку колегії суддів, у даному
випадку суд перебрав на себе функції
уповноважено на це суб'єкта владних
повноважень Управління соціального
захисту населення України.

Відповідно до пункту 1 частини 1
статті 201 Кодексу адміністративного
судочинства України, підставами для
зміни постанови або ухвали суду першої
інстанції є правильне по суті
вирішення справи чи питання, але із
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Виходячи з визначених ст.2 КАС
України завдань адміністративного
судочинства, встановлених ст.17 КАС
України меж компетенції
адміністративного суду, колегія суддів
вважає, що адміністративний суд не
наділений повноваженнями щодо
визначення розміру сум разової
грошової допомоги, що підлягають
виплаті.

Розрахунок розміру разової
грошової допомоги, що підлягає виплаті
ОСОБА_1 у відповідності до приписів
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», має здійснюватися виключно
органами Управління соціального
захисту населення України у
відповідності до норм чинного
законодавства України.

Враховуючи наведене, постанова
суду першої інстанції підлягає зміні з
викладенням третього абзацу
резолютивної частини в іншій редакції.

Керуючись ст. 197, п.2 ч.1 ст.198, п.1 ч.1
ст.201, ст.ст.205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
соціального захисту населення
Софіївської районної державної
адміністрації Дніпропетровської
області - задовольнити частково.

Постанову Софіївського районного
суду Дніпропетровської області від 15
липня 2014 року у справі № 193/1333/14-а
(2-а/193/23/14) - змінити, виклавши третій
абзац резолютивної частини постанови в
наступній редакції:

Зобов'язати Управління
соціального захисту населення
Софіївської районної державної
адміністрації Дніпропетровської
області перерахувати та виплатити
ОСОБА_1 суму щорічної грошової допомоги
до 5 травня за 2014 рік відповідно до
вимог п.5 ст.13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» №3551-ХІІ від 22.10.1993
р., з урахуванням вже виплачених сум.

В іншій частині постанову
Софіївського районного суду
Дніпропетровської області від 15 липня
2014 року у справі № 193/1333/14-а (2-а/193/23/14) -
залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копій особам, які
беруть участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Головуючий:
Н.П. Баранник

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак