Справа № 369/7466/14-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Дубас Т.В.
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів
Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Вишневої міської ради
Києво-Святошинського району Київської
області про визнання недійсним
розпорядження, зобов'язання вчинити
певні дії, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на постанову
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 19 вересня 2014
року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до
Вишневої міської ради
Києво-Святошинського району Київської
області, в якому просив визнати
недійсним розпорядження №5 від 17.03.2014
органу приватизації житлового фонду
виконавчого комітету Вишневої міської
ради про відмову у видачі йому
свідоцтва про право власності на
житлове приміщення - кімнату площею 18,0
кв. м в гуртожитку по АДРЕСА_1,
зобов'язати цей орган реалізувати його
законне право на приватизацію
вказаного приміщення та видати
свідоцтво про право власності на таке.

Постановою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 19
вересня 2014 року адміністративний позов
залишено без задоволення.

Не погоджуючись із постановою суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить її скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін, з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов висновку про
правомірність та законність відмови у
видачі позивачу свідоцтва про право
власності на кімнату в гуртожитку,
оскільки на час звернення останнього
він мав у власності інше житло.

З таким висновком суду не можна не
погодитися.

Колегією установлено, що з 25.07.2000 року
офіційно зареєстрованим постійним
місцем проживання позивача є кімната у
гуртожитку по АДРЕСА_1.

Рішенням Бакаївської сільської ради
Ічнянського району Чернігівської
області №9 від 17.02.2010 вирішено оформити
за позивачем право власності на
житловий будинок АДРЕСА_2. На підставі
цього рішення Бакаївською сільською
радою позивачу видано свідоцтво про
право власності на нерухоме майно
серії САВ №656277 від 22.05.2010.

Також, із матеріалів справи вбачається,
що 05.12.2013, на підставі спільного рішення
Вишневої міської ради та адміністрації
КП «Готельно-гуртожитковий комплекс»
№64/15 від 22.11.2013, позивачу видано ордер
№94 на жилу площу в гуртожитку по
АДРЕСА_1 (кім. НОМЕР_1, площею 18,0 кв. м).

05.03.2014 між позивачем та КП
«Готельно-гуртожитковий комплекс»
укладено договір найму вищевказаного
житла в гуртожитку №142 від 05.03.2014.

13.03.2014 позивач звернувся до органу
приватизації житлового фонду
виконавчого комітету Вишневої міської
ради із заявою про оформлення передачі
в приватну власність зазначеного вище
жилого приміщення у гуртожитку.

Розпорядженням органу приватизації
житлового фонду виконавчого комітету
Вишневої міської ради від 17.03.2014 №5
позивачу відмовлено у видачі свідоцтва
про право власності на житлове
приміщення в гуртожитку у зв'язку з
наявністю власного житла,
зареєстрованого на праві приватної
власності за адресою: с. Бакаївка
Ічнянського району Чернігівської
області.

Не погоджуючись із таким рішенням,
позивач звернувся у суд.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, висновкам суду першої
інстанції та доводам апелянта, колегія
суддів зважає на таке.

Правові, майнові, економічні,
соціальні, організаційні питання щодо
забезпечення реалізації
конституційного права на житло
громадян, які тривалий час на законних
підставах проживають у гуртожитках,
призначених для проживання одиноких
громадян або для проживання сімей,
регулюються Законом України «Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 №500-VI,
який набрав чинності 01.01.2009.

Відповідно до частини 1 статті 1 цього
Закону, яка діяла в період з 01.01.2009 по
29.09.2011, сфера його дії поширюється на
громадян, які на законних підставах
тривалий час (не менше п'яти років)
зареєстровані та фактично проживають у
гуртожитках, призначених для
проживання одиноких громадян або для
проживання сімей, та не мають іншого
власного житла. З 30.09.2011 набрала
чинності редакція цієї норми, яка
передбачає, що сфера дії цього Закону
поширюється на громадян, які не мають
власного житла, більше п'яти років на
законних підставах зареєстровані за
місцем проживання у гуртожитках та
фактично проживають у них.

Згідно статті 2 цього Закону громадяни,
на яких поширюється дія цього Закону,
можуть реалізувати конституційне
право на житло або шляхом приватизації
житла у гуртожитку (у випадках,
передбачених цим Законом), або шляхом
отримання соціального житла
(відповідно до цього Закону та Закону
України «Про житловий фонд соціального
призначення»), або шляхом самостійного
(на власний розсуд, за власні чи
залучені кошти) вирішення свого (своєї
сім'ї) житлового питання (відповідно до
цивільного законодавства України).

Питання реалізація мешканцями
гуртожитку права на житло шляхом
приватизації житлових приміщень у
гуртожитках визначене статтею 4 цього
Закону. Так, в редакції цієї норми, що
діяла в період з 01.01.2009 по 29.09.2011,
громадяни, на яких поширюється дія
цього Закону, які проживають у
гуртожитках, що є об'єктами права
державної чи комунальної власності,
мають право на приватизацію займаного
житла у вигляді окремої кімнати
(кількох кімнат, жилих блоків, секцій).
Приватизація жилих приміщень (кімнат,
жилих блоків, секцій) у гуртожитках, що
є об'єктами права державної чи
комунальної власності, здійснюється
відповідно до Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» та прийнятих відповідно до
нього підзаконних актів, з урахуванням
особливостей, визначених цим Законом.
Починаючи з 30.09.2011 набрала чинності
редакція цієї норми, яка передбачає, що
громадяни, на яких поширюється дія
цього Закону, мають право на
приватизацію житлових приміщень у
гуртожитках, які перебувають у
власності територіальних громад і
можуть бути приватизовані відповідно
до закону.

Приватизація житлових приміщень у
гуртожитках здійснюється відповідно
до Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» з
урахуванням особливостей, визначених
цим Законом.

Враховуючи приведені норми, починаючи
з 01.01.2009 року правом реалізувати право
на житло шляхом приватизації житлового
приміщення у гуртожитку наділені
громадяни, які на законних підставах
зареєстровані та фактично проживають у
гуртожитках понад п'ять років, за умови,
якщо вони не мають іншого власного
житла.

Колегія суддів не враховує покликання
апелянта на те, що згадуване у
вказаному Законі інше власне житло
слід розуміти як житло, розташоване у
цьому ж населеному пункті. Так, позивач
стверджує, що наявність на праві
власності житла в іншому населеному
пункті, аніж той, в якому розташований
гуртожиток, в якому він прагне
приватизувати кімнату, не перешкоджає
приватизації такої. Проте, такий
висновок позивача не ґрунтується на
приписах вищеприведених норм
законодавства, аналіз яких свідчить
про те, що наявність у власності
громадянина будь-якого житла,
незалежно від його розташування,
позбавляє особу права, передбаченого
статтею 4 цього Закону.

Відповідно до статті 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» приватизація
державного житлового фонду
здійснюється уповноваженими на це
органами, створеними місцевою
державною адміністрацією, та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд.

Частиною 5 цієї норми передбачено, що
передача квартир (будинків), житлових
приміщень у гуртожитках у власність
громадян з доплатою, безоплатно чи з
компенсацією відповідно до статті 5
цього Закону оформляється свідоцтвом
про право власності на квартиру
(будинок), житлове приміщення у
гуртожитку, яке реєструється в органах
приватизації і не потребує
нотаріального посвідчення.

Аналогічні положення викладені в
пункті 16 Положення про порядок
передачі квартир (будинків), жилих
приміщень у гуртожитках у власність
громадян, затвердженого наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 16.12.2009 № 396.

Цим Положенням передбачено, що
громадянин, який виявив бажання
приватизувати займану ним і членами
його сім'ї на умовах найму квартиру
(будинок), жиле приміщення в гуртожитку,
кімнату в комунальній квартирі,
звертається в орган приватизації, де
одержує бланк заяви та необхідну
консультацію (п. 17). Пунктом 18 Положення
передбачено перелік документів, які
слід подавати до органу приватизації.

Враховуючи приведені норми, право
мешканців гуртожитку на житло шляхом
приватизації житлових приміщень у
такому реалізується шляхом подання
відповідної заяви до органу
приватизації, що свідчить про
виявлення бажання набути житло у
власність.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
не приймає покликання апелянта на те,
що він набув право приватизувати
житлове приміщення - кімнату площею 18,0
кв. м в гуртожитку по АДРЕСА_1 у 2009 році,
в той час як ще не мав у власності
будь-якого іншого житла (до 22.05.2010).
Позаяк на той час позивач не виявив
бажання реалізувати набуте право,
реалізація якого передбачає вчинення
певних активних дій.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Означене завдання втілюється за
допомогою механізму перевірки рішень,
дій та бездіяльності суб'єктів владних
повноважень на відповідність
критеріям, визначеним частиною 3 статті
2 КАС України. Зокрема, адміністративні
суди перевіряють, чи прийняте спірне
рішення на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Зазначені приписи кореспондують
конституційному принципу діяльності
органів державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадових осіб, які
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України (ч. 2 ст. 19 Конституція України).

Вирішуючи дану справу, судова колегія
враховує, що за загальновизнаним
принципом права, висловленим
Конституційним Судом України у рішенні
від 09.02.1999 №1-рп/99, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі. Цей принцип
закріплений у частині першій статті 58
Конституції України, за якою дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце. У той
же час, спірне рішення слід перевіряти
на відповідність саме чинним на час
його прийняття нормам права.

Таким чином, до юридичного факту
виявлення позивачем бажання
реалізувати право приватизації
приміщення у гуртожитку (подання заяви
від 13.03.2014), слід застосовувати саме
положення Закону України «Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків» в редакції,
чинній на час такого звернення, які,
зокрема, передбачали, що право на житло
шляхом приватизації житлового
приміщення у гуртожитку наділені
громадяни, які на законних підставах
зареєстровані та фактично проживають у
гуртожитках понад п'ять років, за умови,
якщо вони не мають іншого власного
житла.

Згідно частини 10 статті 8 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» органи приватизації,
органи місцевого самоврядування не
мають права відмовити мешканцям
квартир (будинків), житлових приміщень
у гуртожитках у приватизації займаного
ними житла, крім випадків, передбачених
законом.

Зважаючи на те, що положення Закону
України «Про забезпечення реалізації
житлових прав мешканців гуртожитків»
на час звернення позивача до органу
приватизації житлового фонду
виконавчого комітету Вишневої міської
ради не поширювались на позивача,
оскільки він мав інше житло у приватній
власності, цей орган правомірно
відмовив заявнику у видачі свідоцтва
про право власності на кімнату в
гуртожитку.

Таким чином, за відсутності у позивача
на час спірних правовідносин права на
житло шляхом приватизації житлового
приміщення у гуртожитках, це право не
може бути таким, що підлягає захисту.

Отже, апеляційний суд погоджується з
висновками суду першої інстанції про
відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не доводять
помилковості викладених у постанові
суду першої інстанції висновків, або ж
порушень судом норм матеріального чи
процесуального права, що призвели до
неправильного вирішення справи, а тому
не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, 198, 200, 206, 212, 254,
КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 19
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

.

Головуючий суддя
Глущенко Я.Б.

Судді:
Пилипенко О.Є.

Романчук О.М