Справа № К/9991/55365/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/55365/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Луганську
ради, управління Державного
казначейства України у Луганській
області про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_1
на постанову Ленінського районного
суду м. Луганська від 13 жовтня 2009 року
та постанову апеляційного суду
Луганської області від 30 червня 2011
року,

в с т а н о в и л а:

В травні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що він є учасником бойових дій, тому
відповідно частини п'ятої статті 12
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» йому щорічно до 5 травня
повинна виплачуватися разова грошова
допомога в розмірі п'яти мінімальних
пенсій за віком. Проте грошова допомога
виплачувалася позивачу не в повному
розмірі. Просив поновити строк
звернення до суду; визнати незаконними
дії управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної
у м. Луганську ради у виплаті позивачу
щорічної разової грошової допомоги як
учаснику бойових дій за 1999 - 2008 роки в
розмірі меншому, ніж визначено
частиною п'ятою статті 12 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту»; стягнути з
управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної
у м. Луганську ради недоплачену суму
щорічної разової грошової допомоги за
1999 - 2008 роки в розмірі 31970 грн та 3% річних
у розмірі 5290,02 грн; зобов'язати
управління Державного казначейства
України у Луганській області
забезпечити виконання рішення суду.

Постановою Ленінського районного суду
м. Луганська від 13 жовтня 2009 року позов
ОСОБА_1 було задоволено частково.
Визнано неправомірними дії управління
праці та соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Луганську ради
щодо нарахування позивачу щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня в
розмірах менших, ніж встановлено
Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту». Зобов'язано відповідача
провести перерахунок недоотриманої
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня за 2008 рік та стягнуто з
відповідача за рахунок Державного
бюджету України на користь позивача
недоплачену суму щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня за 2008 рік
в розмірі 3448 грн.

Постановою апеляційного суду
Луганської області від 30 червня 2011 року
апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Луганську ради
задоволено. Постанову Ленінського
районного суду м. Луганська від
13 жовтня 2009 року змінено, скасувавши в
частині задоволення позовних вимог. В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної
у м. Луганську ради, управління
Державного казначейства України у
Луганській області про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії, про
стягнення щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня за 2008 рік
відмовлено.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
судами неповне з'ясування обставин, які
мають значення у справі, та порушення
норм чинного матеріального
законодавства, що призвело до
неправильного вирішення даного спору,
позивач просить скасувати
постановлені судами першої та
апеляційної інстанцій рішення та
ухвалити нове судове рішення, яким
задовольнити його позов.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи по суті
встановлено, що ОСОБА_1 має статус
учасника бойових дій.

Частиною п'ятою статті 12 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993
року № 3551-XII (в редакції, чинній на час
існування спірних правовідносин)
встановлено, що щорічно до 5 травня
учасникам бойових дій виплачується
разова грошова допомога у розмірі п'яти
мінімальних пенсій за віком.

Відмовляючи позивачу у задоволенні
позовних вимог за 1999 - 2007 роки, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд,
обґрунтовано виходив з тих обставин, що
позивачем пропущено річний строк
звернення до адміністративного суду,
встановлений статтею 99 Кодексом
адміністративного судочинства
України, поважних підстав для
поновлення строку не вбачається,
відповідач наполягав на відмові у
задоволенні позову з цих підстав.

Підпунктом «б» підпункту 1 пункту 20
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI частину п'яту
статті 12 Закону № 3551-XII викладено в
новій редакції, відповідно до якої
щорічно до 5 травня учасникам бойових
дій виплачується разова грошова
допомога у розмірі, який визначається
Кабінетом Міністрів України в межах
бюджетних призначень, встановлених
законом про Державний бюджет України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів
України «Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачується в 2008 році
відповідно до Законів України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань» від 12
березня 2008 року № 183 установлено, що у
2008 році виплата разової грошової
допомоги учасникам бойових дій,
передбаченої Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», здійснюється у
розмірі 310 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
підпункту «б» підпункту 1 пункту 20
розділу ІІ Закону № 107-VI визнані
неконституційними.

Положення підпункту «б» підпункту 1
пункту 20 розділу ІІ Закону № 107-VI
визнані неконституційними та втратили
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, яке
відповідно до положень частини першої
статті 58 Конституції України не має
зворотної дії в часі. Якщо суб'єкт
владних повноважень зробив соціальні
виплати під час дії зазначеної норми
Закону № 107-VI, то після прийняття
рішення Конституційним Судом України у
нього не виникло додаткових
зобов'язань щодо перерахунку раніше
виплаченої позивачу щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня.

Таким чином, апеляційний суд,
скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог, прийшов до
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо
стягнення з відповідача недоплаченої
суми щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня за 2008 рік, оскільки
зазначена виплата була проведена
позивачу до 5 травня 2008 року, тобто до
ухвалення Конституційним Судом
України рішення від 22 травня 2008 року
№10-рп/2008.

Згідно з частиною третьою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може розглядати позовні вимоги осіб,
які беруть участь у справі, що не були
заявлені у суді першої інстанції.

Позивач у поданій касаційній скарзі
просить, зокрема, стягнути з
відповідача недоплачену суму щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня
за 2009 рік, що не було предметом розгляду
у суді першої інстанції, тому зазначена
позовна вимога у касаційному порядку
розгляду не підлягає.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не
спростовуються, підстави для їх
скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову апеляційного
суду Луганської області від 30 червня 2011
року та змінену постанову Ленінського
районного суду м. Луганська від 13
жовтня 2009 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.