Справа № 826/8858/13-а
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/46146/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.В.суддів Кошіля
В.В. Моторного О.А.,розглянувши в
порядку письмового
провадженнякасаційну скаргуОСОБА_4на
постанову та ухвалу Окружного
адміністративного суду м. Києва від
04.07.2013 Київського апеляційного
адміністративного суду від 21.08.2013у
справі № 826/8858/13-аза
позовомОСОБА_4доДержавної податкової
інспекції у Голосіївському районі м.
Києва Головного управління Міндоходів
у м. Києвіпроскасування податкового
повідомлення-рішення в частині ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
міста Києва Головного управління
Міндоходів у м. Києві про скасування
податкового повідомлення-рішення від
09.01.2013 № 031720.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
04.07.2013, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 21.08.2013, у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням судів
першої та апеляційної інстанцій,
позивач подав касаційну скаргу, в якій
просить їх скасувати та прийняти нове
судове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі,
оскільки вважає, що рішення судів
попередніх інстанції були прийняті з
порушенням норм матеріального права.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами на підставі п.1 ч.1 ст.222
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, перевіривши повноту
встановлення судовими інстанціями
фактичних обставин справи та
правильність застосування ними норм
матеріального та процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про наявність підстав
для часткового задоволення касаційної
скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що:

- ДПІ у Голосіївському районі м. Києва
ДПС проведено документальну невиїзну
перевірку своєчасності, достовірності,
повноти та сплати податку з доходів
фізичних осіб громадянки ОСОБА_4 за
період з 01.01.2010 по 31.12.2010, за
результатами якої складено акт від
21.11.2012 за № 93/17-21;

- перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог пп.«ж» п.1.3. ст.1, пп.4.2.6
п.4.2 ст.4, пп.8.2.1 п.8.2 ст.8, ст.12 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», в результаті чого
позивачем занижено податок з доходів
фізичних осіб на суму 18 872,41 грн.;

- на підставі вказаного акту перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 09.01.2013 № 031720,
яким позивачу визначено податкове
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб на суму 18 872,41 грн.

Позиція контролюючого органу полягає у
тому, що позивачем занижено податок з
доходів фізичних осіб у зв'язку з
продажем автомобіля марки Jaguar X-TYPE за
ціною 1000 грн., що є нижчою ринкової
вартості цього автомобіля, яка згідно
акта експертної оцінки транспортного
засобу від 07.07.2010 № 01/7/425, складеного
Науково-дослідним криміналістичним
центром ГУ МВС України в м. Києві,
складає 125 816,04 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
першої та апеляційної інстанцій дійшли
висновку, що з метою оподаткування
ціна, зазначена у графі «вартість»
довідки-рахунка, повинна бути не нижчою
оціночної вартості такого майна,
визначеної в порядку, передбаченому
Законом України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні». При цьому, суди
вважають, що, продаючи автомобіль за
ціною нижче ринкової вартості, позивач
фактично надав покупцю знижку, яка теж
є об'єктом оподаткування відповідно до
абз. «є» пп. 4.2.9 п. 4.2 ст. 4 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб».

Суд касаційної інстанції вважає
висновки судів попередніх інстанцій
передчасними та такими, що зроблені без
всебічного та об'єктивного дослідження
усіх обставин справи. При цьому,
колегія суддів виходить з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивачем згідно
довідки-рахунку від 07.07.2010 № КІМ 231742
продано автомобіль Jaguar X-TYPE за 1 000 грн., в
той час як актом експертної оцінки
транспортного засобу від 07.07.2010 за №
01/7/425, складеного Науково-дослідним
криміналістичним центром ГУ МВС
України в м. Києві, визначено ринкову
вартість автомобіля в розмірі 125 816,04
грн.

Згідно п.1.2 ст.1 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» дохід
- сума будь-яких коштів, вартість
матеріального і нематеріального майна,
інших активів, що мають вартість, у тому
числі цінних паперів або деривативів,
одержаних платником податку у
власність або нарахованих на його
користь, чи набутих незаконним шляхом у
випадках, визначених підпунктом 4.2.16
пункту 4.2 статті 4 цього Закону,
протягом відповідного звітного
податкового періоду з різних джерел як
на території України, так і за її
межами.

За змістом п.12.1 ст.12 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» дохід
платника податку від продажу об'єкта
рухомого майна протягом звітного
податкового року оподатковується за
ставкою, встановленою пунктом 7.1 статті
7 цього Закону. Ставка податку згідно із
пунктом 7.1 статті 7 цього Закону
становить 15 відсотків від об'єкта
оподаткування, крім випадків,
визначених у пунктах 7.2 - 7.4 цієї статті.

Відповідно до п.12.2 ст.12 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
як виняток із пункту 12.1 цієї статті при
продажу одного з об'єктів рухомого
майна у вигляді легкового автомобіля,
мотоцикла, моторолера або моторного
(парусного) човна не частіше одного
разу протягом звітного податкового
року доходи продавця від зазначених
операцій оподатковуються за ставкою в
розмірі 1 відсотка від вартості такого
об'єкта рухомого майна за умови сплати
(перерахування) ним суми державного
мита до бюджету або суми плати
нотаріусу за нотаріальне посвідчення
відповідного договору до такого
посвідчення.

Дохід, отриманий платником податку від
продажу протягом звітного податкового
року більш ніж одного із зазначених
об'єктів, підлягає оподаткуванню за
ставкою, визначеною пунктом 7.1 статті 7
цього Закону.

Таким чином, з огляду на зміст
наведених положень названого Закону та
на відсутність встановлення судами
факту отримання позивачем іншої суми
коштів ніж та, яка зафіксована в
довідці-рахунку від 07.07.2010 № КІМ 231742,
доходом позивача від продажу об'єкта
рухомого майна є сума коштів, отриманих
ним (як продавцем товару) у власність
або нарахованих на його користь, а тому
при розрахунку суми податку з доходів
фізичних осіб, яка підлягає
нарахуванню та сплаті, необхідно
враховувати суму, яка зафіксована в
довідці-рахунку від 07.07.2010 № КІМ 231742.

Крім того, судами попередніх інстанцій
не враховано вимоги вищенаведених
положень закону та не встановлено
обставини щодо дійсної бази
оподаткування позивача від продажу
автомобіля та дійсної ставки податку,
яка підлягає застосуванню. При цьому,
встановлення факту нарахування та
сплати позивачем суми податкових
зобов'язань з податку з доходів
фізичних осіб на суму отриманого
доходу від продажу автомобіля залишено
поза межами судового дослідження по
справі як судом першої, так і судом
апеляційної інстанції.

До того ж, колегія суддів касаційної
інстанції вважає за необхідне
зазначити, що положення Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
не передбачають порядок визначення
оподатковуваного доходу платника
податку від продажу рухомого майна за
звичайними цінами.

Відповідно до пп.«е» пп.4.2.9 п.4.9 ст.4
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» сукупний
оподатковуваний дохід включає дохід,
отриманий платником податку від його
працедавця як додаткове благо (за
винятками, передбаченими пунктом 4.3
цієї статті), а саме у вигляді вартості
безоплатно отриманих товарів (робіт,
послуг), а також суми знижки з ціни
(вартості) товарів (послуг), що
перевищує звичайну, розраховану за
правилами визначення звичайних цін (у
розмірі такої знижки), крім випадків,
передбачених пунктом 4.3 цієї статті.

Якщо додаткові блага надаються особою,
що не є працедавцем платника податку,
чи особою, яка діє від імені або за
дорученням такого працедавця, то такі
доходи прирівнюються з метою
оподаткування до подарунків з їх
відповідним оподаткуванням.

Таким чином, наведені положення п.«е»
пп.4.2.9 п.4.9 ст.4 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»
визначають дохід у вигляді знижки з
ціни (вартості) товару, що перевищує
звичайну, розраховану за правилами
визначення звичайних цін, в разі
придбання автомобіля за ціною, що не
відповідає його звичайній ціні, як
отримане від продавця додаткове благо,
яке є оподатковуваним доходом саме
покупця, а не продавця товару.

З урахуванням вищенаведеного та з
огляду на відсутність встановлених
обставин щодо нарахування та сплати
позивачем податкового зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб в
результаті продажу рухомого майна,
судам під час нового розгляду також
необхідно встановити, чи є визначена
відповідачем в оскаржуваному
податковому повідомленні-рішенні сума
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб такою, що
визначена з урахуванням суми
сплаченого позивачем податкового
зобов'язання чи без врахування такої
суми.

Вищевказані обставини та фактичні дані
залишилися поза межами дослідження
судами першої та апеляційної
інстанцій, що, з урахуванням
повноважень касаційного суду (які не
дають касаційній інстанції права
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні),
виключає можливість перевірити Вищим
адміністративним судом України
правильність висновків судів
попередніх інстанцій в цілому по суті
спору.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також
враховуючи той факт, що судами
попередніх інстанцій не було з'ясовано
належним чином обставини справи, у той
час як їх встановлення впливає на
правильність вирішення спору, ухвалені
у справі судові рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи судам
слід взяти до уваги вищевикладене,
встановити повно і правильно фактичні
обставини відповідно до заявлених
позовних вимог та предмету доказування
у справі та, в залежності від
встановленого й у відповідності до
норм матеріального та процесуального
права, вирішити даний спір.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
04.07.2013 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 21.08.2013 у даній справі скасувати та
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль О.А. Моторний