Справа № 810/4749/14
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року
810/4749/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Лисенко В.І.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою
відповідальністю «Технополіс - 1»
доІнспекції з питань захисту прав
споживачів у Полтавській
областіпровизнання протиправними дій
та скасування рішення,-

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
товариство з обмеженою
відповідальністю «Технополіс - 1» з
позовом до Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Полтавській області
(далі відповідач) про визнання
протиправними дій відповідача при
проведенні позапланової перевірки
магазину ТОВ «Технополіс - 1» за
адресою: м. Полтава, вул. Шевченка, 31;
скасування постанови відповідача про
накладення стягнень від 24.12.2013 № 191.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що твердження посадових осіб
Держспоживінспекції про порушення
позивачем законодавства про захист
прав споживачів не відповідають
дійсності: відносно всіх товарів, які
перевірялися, в місці їх реалізації є
необхідна, доступна, достовірна та
своєчасна інформація про дату
виготовлення, назву
підприємства-виробника,
місцезнаходження і точну адресу
виробництва. Ця інформація зазначена
на етикетках товару, як правило, разом
із серійним номером товару та
безпосередньо на упаковці (у
маркуванні). Позивач зазначив, що
інформація про товар також надається
споживачам у місці, де реалізується
товар, а саме - в
інформаційно-консультаційній службі
магазину та за допомогою
продавців-консультантів. Позивач
вважає постанову про накладення на
нього штрафу безпідставною і просить
суд її скасувати.

Відповідач, повідомлений належним
чином про дату, час та місце судового
розгляду, в судове засідання не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, із заявами про відкладення
судового розгляду до суду не звертався,
заперечень чи відзиву на позовну заяву
до суду не подавав.

Згідно із частиною четвертою статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

За таких обставин, суд ухвалив
розглядати справи за відсутності
сторін та у порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Технополіс -1» є
юридичною особою, що зареєстрована
Києво-Святошинською районною
державною адміністрацією Київської
області 18.04.2003.

У грудні 2013 року на підставі Звернення
громадського об'єднання «Спілка
захисту прав споживачів Солом'янського
району м. Києва» та Згоди
Держспоживінспекції України від 03.12.2013
№ 0317-11510-2013 посадовими особами
відповідача було проведено
позапланову перевірку магазину ТОВ
«Технополіс-1» за адресою: м. Полтава,
вул. Шевченка, 31.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем положень статті 15 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
пунктів 14,16 Розділу І, Розділу ІІ,
пункту 2 глави 4 Правил роздрібної
торгівлі непродовольчими товарами
затверджених Наказом Міністерства
економіки України від 19.04.2007 № 104,
пунктів 17, 21 Порядку провадження
торговельної діяльності та правил
торговельного обслуговування на ринку
споживчих товарів затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 15.06.2006.

Зокрема, в торгівельному залі магазину
ТОВ «Технополіс - 1» за адресою:
м.Полтава, вул. Шевченка, 31 була
виявлена продукція (морозильник камера
CANDY CF4 195/1 E; холодильник CANDY CFO 151 E;
морозильна камера CANDY CFU 19801 E;
холодильник CANDY СFP 2460 E; пральна машина
CANDY EVO 3125 4 L; посудомийна машина CANDY CDP 4609;
пральна машина CANDY EVO 4 1674. LWT2-06; пральна
машина ELECTROLUX EWT 1366 HDW; пральна машина CANDY
EVO GT 10074D-5; пральна машина CANDY aqua 114 D1;
пральна машина CANDY EVO 4W 9643 - DS), що
реалізовувалась без необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації в обсязі, передбаченому
законодавством, у будь-який наочній
формі, що забезпечує її свідомий та
компетентний вибір, яка не має
маркування про найменування,
місцезнаходження виробника продукції,
дати її виготовлення термін її
придатності.

У зв'язку з виявленими порушеннями,
посадовими особами відповідача
складено Акт перевірки дотримання
законодавства про захист прав
споживачів від 06.12.2013 № 000328.

Акт перевірки був підписаний
директором магазину ОСОБА_1 із
зауваженнями. Зокрема, директором було
зазначено, що з актом перевірки він не
згоден.

У подальшому, 19.12.2013 позивачем до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів були подані письмові
заперечення на Акт перевірки від 06.12.2013
№ 000328 з яких убачається, що вся
інформація та документація щодо
продукції, яка реалізується в
торгівельній мережі ТОВ «Дієса», в
наявності та була надана перевіряючим
під час проведення перевірки; порушень
законодавства під час реалізації
продукції не допускалось. Перешкод в
проведенні перевірки посадовим особам
інспекції не створювалось.

За результатами перевірки
відповідачем було прийнято постанову
про накладення стягнень від 24.12.2013 № 191,
відповідно до якої до позивача
застосовано штраф у розмірі 7712,79 грн.

Вважаючи такі дії посадових осіб
відповідача при проведенні перевірки
та винесену постанову про накладення
стягнень протиправними, позивач
звернувся до суду з даним
адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Відносини між споживачами товарів,
робіт і послуг та виробниками і
продавцями товарів, виконавцями робіт
і надавачами послуг різних форм
власності, права споживачів, а також
визначення механізму їх захисту та
основи реалізації державної політики у
сфері захисту прав споживачів
встановлені Законом України від 12.05.1991
№ 1023-XII «Про захист прав споживачів»
(далі - Закон № 1023).

Відповідно до частин першої та третьої
статті 5 Закону № 1023, держава
забезпечує споживачам захист їх прав,
надає можливість вільного вибору
продукції, здобуття знань і
кваліфікації, необхідних для прийняття
самостійних рішень під час придбання
та використання продукції відповідно
до їх потреб, і гарантує придбання або
одержання продукції іншими законними
способами в обсязі, що забезпечує
рівень споживання, достатній для
підтримання здоров'я і
життєдіяльності.

Захист прав споживачів здійснюють
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, Рада міністрів Автономної
Республіки Крим, місцеві державні
адміністрації, органи, що здійснюють
державний санітарно-епідеміологічний
нагляд, інші державні органи, органи
місцевого самоврядування згідно із
законодавством, а також суди.

Споживачі під час придбання,
замовлення або використання продукції,
яка реалізується на території України,
для задоволення своїх особистих потреб
мають право на захист своїх прав
державою, належну якість продукції та
обслуговування; безпеку продукції,
необхідну, доступну, достовірну та
своєчасну інформацію про продукцію, її
кількість, якість, асортимент, а також
про її виробника (виконавця, продавця).
(Пункти 1, 2, 3, 4 частини першої статті 4
Закону № 1023).

Згідно пункту 2 частини першої статті 26
Закону № 1023, спеціально уповноважений
центральний орган виконавчої влади у
сфері захисту прав споживачів та його
територіальні органи в областях,
містах Києві та Севастополі, а на
території Автономної Республіки Крим -
орган виконавчої влади Автономної
Республіки Крим у сфері захисту прав
споживачів здійснюють державний
контроль за додержанням законодавства
про захист прав споживачів,
забезпечують реалізацію державної
політики щодо захисту прав споживачів
і мають право перевіряти у суб'єктів
господарювання сфери торгівлі і
послуг, у тому числі ресторанного
господарства, якість продукції,
додержання обов'язкових вимог щодо
безпеки продукції, а також додержання
правил торгівлі та надання послуг;
безперешкодно відвідувати та
обстежувати відповідно до
законодавства будь-які виробничі,
складські, торговельні та інші
приміщення цих суб'єктів.

Порядок проведення таких перевірок
визначається центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
захисту прав споживачів.

Указом Президента України від 13.04.2011 №
465/2011 затверджено Положення про
Державну інспекцію України з питань
захисту прав споживачів (далі -
Положення № 465/2011), згідно
з першою частиною якого Державна
інспекція України з питань захисту
прав споживачів (Держспоживінспекція
України) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра економічного розвитку і
торгівлі України.

Згідно підпунктів "а", "б" пункту 1
частини третьої, пунктів 1, 3 частини
четвертої Положення № 465/2011, основними
завданнями Держспоживінспекції
України є реалізація державної
політики у сферах державного контролю
за додержанням законодавства про
захист прав споживачів і рекламу в цій
сфері, державного ринкового нагляду.

Держспоживінспекція України
відповідно до покладених на неї
завдань здійснює державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, здійснює державний
ринковий нагляд у межах сфери своєї
відповідальності.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини
шостої Положення № 465/2011,
Держспоживінспекція України для
виконання покладених на неї завдань
має право в установленому порядку в
тому числі перевіряти у суб'єктів
господарювання сфери торгівлі і
послуг, у тому числі ресторанного
господарства, якість продукції,
додержання обов'язкових вимог щодо
безпеки продукції, а також додержання
правил торгівлі та надання послуг,
одержувати безоплатно від суб'єктів
господарювання сфери торгівлі і
послуг, у тому числі ресторанного
господарства, що перевіряються, копії
необхідних документів, які
характеризують якість продукції,
сировини, матеріалів, комплектувальних
виробів, що використовуються для
виробництва такої продукції.

Держспоживінспекція України здійснює
свої повноваження безпосередньо та
через свої територіальні органи в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі.

На підставі Закону № 1023, Положення №
465/2011, наказом Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України від 09.11.2011 під № 206 затверджено
Положення про інспекції з питань
захисту прав споживачів в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі (далі - Положення № 206).

Відповідно до частини першої,
підпунктів 6.1.1, 6.1.2, 6.1.4 пункту 6.1 частини
шостої, частини сьомої Положення № 206,
територіальними органами Державної
інспекції України з питань захисту
прав споживачів є інспекції з питань
захисту прав споживачів в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі.

Інспекції з питань захисту прав
споживачів в областях мають право у
сфері захисту прав споживачів
перевіряти у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якість
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг, безперешкодно відвідувати та
обстежувати відповідно до
законодавства виробничі, складські,
торговельні та інші приміщення
суб'єктів господарювання сфери
торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, одержувати
безоплатно від суб'єктів
господарювання сфери торгівлі і
послуг, у тому числі ресторанного
господарства, що перевіряються, копії
необхідних документів, які
характеризують якість продукції,
сировини, матеріалів, комплектуючих
виробів, що використовуються для
виробництва такої продукції.

Аналіз наведених норм Закону № 1023,
Положення № 465/2011, Положення № 206, дає
суду право зробити висновок про те, що
Інспекція на виконання покладених на
неї завдань має право перевіряти у
суб'єктів господарювання сфери
торгівлі і послуг якість продукції,
додержання обов'язкових вимог щодо
безпеки продукції, одержувати
безоплатно від суб'єктів
господарювання сфери торгівлі і
послуг, у тому числі ресторанного
господарства, що перевіряються, копії
необхідних документів, які
характеризують якість продукції,
сировини, матеріалів, комплектуючих
виробів, що використовуються для
виробництва такої продукції.

Відповідно до статті 1 Закону України
від 05.04.2007 № 877-V «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» (далі - Закон
№ 877), державний нагляд (контроль) це
діяльність уповноважених законом
центральних органів виконавчої влади,
їх територіальних органів, державних
колегіальних органів, органів
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим, органів місцевого
самоврядування в межах повноважень,
передбачених законом, щодо виявлення
та запобігання порушенням вимог
законодавства суб'єктами
господарювання та забезпечення
інтересів суспільства, зокрема
належної якості продукції, робіт та
послуг, прийнятного рівня небезпеки
для населення, навколишнього
природного середовища.

Частиною четвертою статті 4 Закону № 877
встановлено, що виключно законами
встановлюються органи, уповноважені
здійснювати державний нагляд
(контроль) у сфері господарської
діяльності, види господарської
діяльності, які є предметом державного
нагляду (контролю), повноваження
органів державного нагляду (контролю)
щодо зупинення виробництва
(виготовлення) або реалізації
продукції, виконання робіт, надання
послуг, вичерпний перелік підстав для
зупинення господарської діяльності,
спосіб здійснення державного нагляду
(контролю), санкції за порушення вимог
законодавства і перелік порушень, які є
підставою для видачі органом
державного нагляду (контролю) припису,
розпорядження або іншого розпорядчого
документа.

Орган державного нагляду (контролю) не
може здійснювати державний нагляд
(контроль) у сфері господарської
діяльності, якщо закон прямо не
уповноважує такий орган на здійснення
державного нагляду (контролю) у певній
сфері господарської діяльності та не
визначає повноваження такого органу
під час здійснення державного нагляду
(контролю).

Однією з підстав для здійснення
позапланових заходів згідно пунктів 4, 7
статті 6 Закону № 877 є звернення
фізичних та юридичних осіб про
порушення суб'єктом господарювання
вимог законодавства. Позаплановий
захід у цьому разі здійснюється тільки
за наявності згоди центрального органу
виконавчої влади на його проведення.

Під час проведення позапланового
заходу з'ясовуються лише ті питання,
необхідність перевірки яких стала
підставою для здійснення цього заходу,
з обов'язковим зазначенням цих питань у
посвідченні (направленні) на
проведення державного нагляду
(контролю).

Згідно з частинами першою, другою
статті 7 Закону № 877, для здійснення
планового або позапланового заходу
орган державного нагляду (контролю)
видає наказ, який має містити
найменування суб'єкта господарювання,
щодо якого буде здійснюватися захід, та
предмет перевірки.

На підставі наказу оформляється
посвідчення (направлення) на
проведення заходу, яке підписується
керівником або заступником керівника
органу державного нагляду (контролю)
(із зазначенням прізвища, ім'я та по
батькові) і засвідчується печаткою.

Обов'язкові реквізити посвідчення
(направлення) визначені частиною
третьою статті 7 Закону № 877, одними із
яких є підстави для здійснення заходу
та предмет здійснення заходу.

Як встановлено судом, на адресу
Держспоживінспекції України надійшло
звернення Спілки захисту прав
споживачів Солом'янського району м.
Києва про порушення суб'єктом
господарювання вимог законодавства у
сфері захисту прав споживачів від
26.11.2013 №405/01-01 та від 28 листопада 2013 року
№406/01-01, в яких зазначалося про
розповсюдження продукції без
дотримання вимог, встановлених
законодавством.

З метою перевірки обставин, викладених
у зверненні Спілки захисту прав
споживачів Солом'янського району м.
Києва, Державною інспекцією з питань
захисту прав споживачів України надана
згода Держспоживінспеції у
Запорізьській області на проведення
позапланового заходу із здійснення
державного контролю від 03.12.2013 №
03/7-11510-2013, на підставі якої посадовим
особам відповідача було видано Наказ
від 04.12.2013 року №67-п про проведення
позапланової перевірки магазину ТОВ
"Технополіс-1", що знаходиться за
адресою: м. Полтава, вул. Шевченка, 31.

У подальшому, на виконання наказу
відповідачем видане направлення від
04.12.2013 №000931 та проведена позапланова
перевірка магазину позивача, за
результатами якої складено Акт від
06.12.2013 року №000328.

Таким чином, підставами для проведення
позапланової перевірки були Звернення
Спілки захисту прав споживачів
Солом'янського району міста Києва від
26.11.2013 та Згода на проведення перевірки
від 03.12.2013 № 03/7-11533-2013.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що перевірка була проведена у
відповідності до норм чинного
законодавства, а коло питань, охоплених
позаплановою перевіркою узгоджується
із положеннями частини 6 Закону № 877-V.

А відтак, підстави для визнання дій
посадових осіб Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Полтавській
області щодо проведення перевірки ТОВ
"Технополіс-1" в суду відсутні.

Крім зазначеного, позивач наголошував
на тому, що протиправність дій
посадових осіб відповідача щодо
проведення позапланової перевірки
також полягала у оформленні
результатів перевірки Актом від 06.12.2013
року №000328.

Проте, дані твердження позивача суд
вважає необґрунтованими, виходячи з
наступного.

Так відповідно до положень частини
другої статті 36 Закону № 1023, результати
перевірок суб'єктів господарювання
службовими особами центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері державного
контролю за додержанням законодавства
про захист прав споживачів,
оформлюються відповідними актами.

Таким чином, акт перевірки є носієм
інформації про виявлені контролюючим
органом порушення вимог законодавства,
на підставі якого приймається
відповідне рішення контролюючого
органу.

Це означає, що акт перевірки не є тим
рішенням суб'єкта владних повноважень
у розумінні статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, яке не зумовлює виникнення
будь-яких прав і обов'язків для осіб,
діяльність яких перевірялася.

А відтак, акт перевірки, його висновки,
а також дії щодо їх складення не
підлягають судовому розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалах Вищого адміністративного суду
від 18.08.2014 у справі № К/800/55634/13, від 09.07.2014
у справі № К/800/19335/13, постанові
Верховного суду України від 10.09.2013 у
справі № 21/237а13.

Щодо виявлених Інспекцією порушень
законодавства про захист прав
споживачів, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 частини першої
статті 4 Закону України "Про захист прав
споживачів" від 12 травня 1991 року №
1023-XII (далі - Закон № 1023-ХІІ), споживачі
під час придбання, замовлення або
використання продукції, яка
реалізується на території України, для
задоволення своїх особистих потреб
мають право на необхідну, доступну,
достовірну та своєчасну інформацію про
продукцію, її кількість, якість,
асортимент, а також про її виробника
(виконавця, продавця).

Відповідно до статті 6 Закону № 1023-XII
продавець (виробник, виконавець)
зобов'язаний передати споживачеві
продукцію належної якості, а також
надати інформацію про цю продукцію.

Відповідно до частин першої, другої
статті 15 Закону № 1023-ХІІ споживач має
право на одержання необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію, що
забезпечує можливість її свідомого і
компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги).

Інформація про продукцію повинна
містити: назву товару, найменування або
відтворення знака для товарів і послуг,
за якими вони реалізуються;
найменування нормативних документів,
вимогам яких повинна відповідати
вітчизняна продукція; дані про основні
властивості продукції, а щодо
продуктів харчування - про склад
(включаючи перелік використаної у
процесі їх виготовлення сировини, в
тому числі харчових добавок),
номінальну кількість (масу, об'єм тощо),
харчову та енергетичну цінність, умови
використання та застереження щодо
вживання їх окремими категоріями
споживачів, а також іншу інформацію, що
поширюється на конкретний продукт;
відомості про вміст шкідливих для
здоров'я речовин, які встановлені
нормативно-правовими актами, та
застереження щодо застосування
окремої продукції, якщо такі
застереження встановлені
нормативно-правовими актами; позначку
про наявність або відсутність у складі
продуктів харчування генетично
модифікованих компонентів; дані про
ціну (тариф), умови та правила придбання
продукції; виробник (продавець) у разі
виявлення недостовірної інформації
про продукцію (якщо вона не шкодить
життю, здоров'ю або майну споживача)
протягом тижня вилучає цю продукцію з
продажу та приводить інформацію про
неї до відповідності; дату
виготовлення; відомості про умови
зберігання; гарантійні зобов'язання
виробника (виконавця); правила та умови
ефективного і безпечного використання
продукції; строк придатності (строк
служби) товару (наслідків роботи),
відомості про необхідні дії споживача
після їх закінчення, а також про
можливі наслідки в разі невиконання
цих дій; найменування та
місцезнаходження виробника (виконавця,
продавця) і підприємства, яке здійснює
його функції щодо прийняття претензій
від споживача, а також проводить ремонт
і технічне обслуговування.

Стосовно продукції, яка підлягає
обов'язковій сертифікації, споживачеві
повинна надаватись інформація про її
сертифікацію.

Інформація, передбачена частиною
першою цієї статті, доводиться до
відома споживачів виробником
(виконавцем, продавцем) у супровідній
документації, що додається до
продукції, на етикетці, а також у
маркуванні чи іншим способом (у
доступній наочній формі), прийнятим для
окремих видів продукції або в окремих
сферах обслуговування.

Інформація про продукцію може бути
розміщена у місцях, де вона
реалізується, а також за згодою
споживача доводитися до нього за
допомогою засобів дистанційного
зв'язку.

Аналогічні вимоги щодо інформації про
продукцію викладено у Правилах
роздрібної торгівлі непродовольчими
товарами, затвердженими наказом
Наказом Міністерства економіки та з
питань європейської інтеграції
України від 11.03.2004 №98 зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 29 березня
2004 р. за №379/8978

Відповідно до пункту 17 Порядку
провадження торговельної діяльності
та правил торговельного
обслуговування на ринку споживчих
товарів, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 №
833 забороняється продаж товарів, що не
мають відповідного маркування,
етикетування або інструкції про їх
застосування (в установлених випадках),
а також належного товарного вигляду, на
яких строк придатності не зазначено
або зазначено з порушенням вимог
нормативних документів, строк
придатності яких минув, а також тих, що
надійшли без документів, передбачених
законодавством, зокрема які
засвідчують їх якість та безпеку.

Згідно з пунктом 21 зазначеного Порядку
суб'єкт господарювання зобов'язаний:

надавати споживачеві (покупцеві) у
доступній формі необхідну, достовірну
та своєчасну інформацію про товари;

усіляко сприяти споживачеві
(покупцеві) у вільному виборі товарів і
додаткових послуг, на його вимогу
провести перевірку якості, безпеки,
комплектності, міри, ваги та ціни
товарів з наданням йому
контрольно-вимірювальних приладів,
документів, які підтверджують якість,
безпеку, ціну товарів.

Згідно пунктами 2, 7 частини першої
статті 23 Закону № 1023, у разі порушення
законодавства про захист прав
споживачів суб'єкти господарювання
сфери торговельного та інших видів
обслуговування, у тому числі
ресторанного господарства, несуть
відповідальність за:

2) виготовлення або реалізацію
продукції, що не відповідає вимогам
нормативних документів, - у розмірі
п'ятдесяти відсотків вартості
виготовленої або одержаної для
реалізації партії товару, виконаної
роботи, наданої послуги, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а у разі, коли
відповідно до закону суб'єкт
господарської діяльності не веде
обов'язковий облік доходів і витрат, - у
розмірі десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян;

7)відсутність необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію - у розмірі тридцяти
відсотків вартості одержаної для
реалізації партії товару, виконаної
роботи, наданої послуги, але не менше
п'яти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а у разі, коли
відповідно до закону суб'єкт
господарської діяльності не веде
обов'язковий облік доходів і витрат, - у
розмірі п'яти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 13 частини першої
статті 26 Закону № 1023, спеціально
уповноважений центральний орган
виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів та його територіальні
органи в областях, містах Києві та
Севастополі, а на території Автономної
Республіки Крим - орган виконавчої
влади Автономної Республіки Крим у
сфері захисту прав споживачів
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів і мають право
накладати на суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, стягнення,
передбачені статтею 23 цього Закону, в
порядку, що визначається Кабінетом
Міністрів України.

Як вже зазначалось судом, в основу
постанови про накладення на позивача
штрафу за порушення законодавства про
захист прав споживачів покладено
твердження відповідача про те, що
позивач здійснював реалізацію
побутової техніки за відсутності
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про товар.

У письмових поясненнях на позов
позивач стверджував, що на усіх
товарах, які перевірялись, наявна
інформація про дату їх виготовлення,
назву підприємства виробника,
місцезнаходження і точну адресу
виробництва. Ця інформація зазначена
на етикетках товару, як правило, разом
із серійним номером товару та
безпосередньо на упаковці (у
маркуванні). Усі виробники
безпосередньо у технічній
документації до товару надають
розшифровку серійного номеру, а щодо
тих товарів, в документах до яких не
зазначено як розшифровується серійний
номер, така інформація надається у
місці, де реалізується товар, а саме - в
інформаційно-консультаційній службі
магазину "Ельдорадо", де є листи
виробників усіх товарів, які
зазначають дату виготовлення в
серійному номері. Крім того, позивач
зазначив, що в усіх магазинах
"Ельдорадо" інформацію про товар
споживачі можуть дізнатися від
продавців-консультантів, утворено
інформаційно-консультаційні служби, де
також можна дізнатися інформацію про
товар.

На підтвердження вказаних тверджень
позивач представив суду докази:
сертифікати відповідності на товар;
декларації про відповідність
продукції технічним регламентам; фото
етикеток на товар.

У той же час, відповідач жодних доказів
на підтвердження тверджень про
відсутність необхідної інформації про
товар в місці реалізації та
правомірності прийнятої постанови
суду не надав, такі докази відсутні й в
матеріалах справи. Жодні обставини, з
яких суд міг би зробити висновок про
відсутність такої інформації у
позивача, в акті перевірки не
відображені.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що порушення, які відображені в акті
перевірки не підтверджуються наявними
в матеріалах справи документами та
зібраними під час судового розгляду
справи доказами, а тому, накладення на
позивача стягнення є неправомірним.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Київського окружного
адміністративного суду від 07.08.2014 у
справі № 810/3984/14, яка набрала законної
сили.

З огляду на викладене, постанова
інспекції з питань захисту прав
споживачів у Полтавській області від
24.12.2013 є протиправною та підлягає
скасуванню.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, коли судом здійснюється
розгляд справ про протиправність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень, у яких обов'язок
щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Належних і достатніх доказів, які б
спростовували доводи позивача, в
частині правомірності застосування
штрафних санкцій, відповідач суду не
надав.

Системно проаналізувавши приписи
законодавства України, що були чинними
на момент виникнення спірних
правовідносин між сторонами, зважаючи
на взаємний та достатній зв'язок
доказів у їх сукупності, та враховуючи,
що відповідачем не доведено
правомірності свого рішення,
адміністративний позов підлягає
задоволенню частково.

Відповідно до вимог частини третьої
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, у
задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Оскільки суд дійшов висновку про
часткове задоволення позовних вимог
судові витрати, у розмірі 127,90 грн.
підлягають стягненню з Державного
бюджету України.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення
стягнень Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Полтавській області
від 24.12.2013 № 191.

У задоволені решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Технополіс-1" судовий
збір у розмірі 127 (сто двадцять сім)
гривень 90 копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Лисенко В.І.