Справа № 818/8188/13-а
Суддя: Маслій В.І.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" грудня 2014 р. м.
Київ К/800/30585/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого: Маслія В.І.
(суддя-доповідач)

Суддів: Розваляєвої Т.С.,
Черпіцької Л.Т.,

При секретарі: Зубенко Д.В.

За участю представника позивача -
Карука О.О., представника відповідача -
Борисової Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою Сумської митниці
Міндоходів на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 28
січня 2014 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 21 травня 2014 року у адміністративній
справі за позовом Пат «Сумихіпром» до
Сумської митниці Міндоходів про
скасування рішення та стягнення сум
надмірно сплаченого податку на додану
вартість,

в с т а н о в и л а:

ПАТ "Сумихімпром" звернулося до суду з
позовом до Сумської митниці Міндоходів
про скасування рішення від 04.04.2013 року
№ 805130000/2013/000069/1 про коригування митної
вартості товарів та стягнення з
Державного бюджету України суму
надмірно сплаченого податку на додану
вартість в розмірі 215 901,19 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 28.01.2014 року,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21.05.2014 року,
позовні вимоги задоволено: скасовано
рішення Сумської митниці Державної
митної служби України від 04.04.2013 року
№ 805130000/2013/000069/1 про коригування
митної вартості товарів; стягнуто з
Державного бюджету України на користь
Публічного акціонерного товариства
"Сумихімпром" (ідентифікаційний код
05766356, вул. Харківська, п/в 12, м. Суми,
Сумська область, 40012, р/р 0003 в СФ
АКБ "Індустріалбанк", МФО 337892) суму
надмірно сплаченого податку на додану
вартість у розмірі 215 901,19 грн. Вирішено
питання про судові витрати.

Не погоджуючись з ухваленими у справі
рішеннями Сумська митниця
Міністерства доходів і зборів України
звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення судів першої і
апеляційної інстанцій та відмовити в
позові, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

В свою чергу ПАТ "Сумихімпром", в
запереченнях на касаційну скаргу,
просить залишити касаційну скаргу без
задоволення, а оскаржувані судові
рішення - без змін.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
процесуального та матеріального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з огляду на
таке.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 03.01.2013 року між ПАТ
"Сумихімпром" (Покупець) та ЗАТ
"Білоруська калійна компанія"
(Продавець) укладено контракт №2013-0004,
відповідно до якого Продавець
зобов'язується поставити калій
хлористий на умовах поставки DAF кордон
Білорусь/Україна.

Відповідно до умов договору (п. 1
Додаткової угоди №3 від 04.03.2013 р.) ЗАТ
"Білоруська калійна компанія"
здійснювало поставку ПАТ "Сумихімпром"
калію хлористого по контрактній ціні 365
доларів за 1 метричну тону протягом
березня 2013 року.

Підтвердженням здійснення зазначеної
поставки є рахунки-фактури на оплату
калію хлористого від 12.03.2013 року № 4, від
25.03.2013 року № 377-380, від 27.03.2013 року № 389-402,
від 29.03.2013 року № 406-420, платіжні
доручення в іноземній валюті від 28.03.2013
року № 168, від 02.04.2013 року № 175 на
загальну суму 651879,07 євро (оплата в євро
передбачена додатковою угодою) ЗД
накладні від 25.03.2013 року, від 27.03.2013 року,
від 29.03.2013 року на загальну кількість
товару 1977400,0 кг.

З метою митного оформлення позивачем
04.04.2013 року подана митна декларація
№805130000/2013/003660, згідно якої було
заявлено до декларування калій
хлористий дрібний рожевий (ГОСТ 4568-95)
сорт І, вагою 1977400,0 кг., вартістю 5768955,74
грн. (при курсі долара США 7,993).

Митна вартість товару була визначена
позивачем виходячи з ціни договору,
тобто за основним методом, який
встановлений статті у 58 Митного
кодексу України.

Розглянувши надані для митного
оформлення товару документи,
відповідачем було запропоновано
декларанту подати документи, що
підтверджують митну вартість товарів,
а саме: договір із третіми особами,
пов'язаний з договором про поставку
товарів, митна вартість яких
визначається, рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором, рахунки про оплату
комісійних, посередницьких послуг,
пов'язаних із виконанням умов договору,
виписку з бухгалтерської документації,
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару,
висновки про якість та вартість
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

На виконання вимоги відповідача
позивачем були надані додаткові
документи, що підтверджують митну
вартість товарів, а саме: лист ЗАТ
«Білоруська калійна компанія» від 02.11.12
року №05/4098; лист ДП
«Укрпромзовнішекспертиза» від 22.03.13
року №1217; копія Указу Президента
Республіки Білорусь від 25.08.05 №398; копія
платіжного доручення в іноземній
валюті від 28.03.13 року №168 та від 02.04.13
року №176.

У зв'язку з ненаданням декларантом всіх
запитуваних документів, 04.04.2013 року
Сумською митницею прийнято рішення
№805130000/2013/000069/1 про коригування митної
вартості товарів на рівні 0,7168 доларів
США за 1 тону метричну, другорядним
методом - за ціною договору щодо
ідентичних товарів та видано картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів комерційного
призначення №805130000/2013/00065.

За заявою позивача придбаний товар
(калій хлористий) митним органом було
випущено у вільний обіг у
відповідності до ч. 7 ст. 55 МК України з
визначенням митної вартості в розмірі
365 євро за 1 метричну тону, що
підтверджується митною декларацією
від 04.04.2013 року №805130000/2013/003698.

Задовольняючи позовні вимоги суди
першої і апеляційної інстанцій
виходили з доведеності позивачем своїх
вимог, оскільки Митниця, відмовляючи
ПАТ "Сумихімпром" в митному оформленні
товару та коригуючи його митну
вартість оскарженим рішенням, діяла з
порушенням вимог законодавства. Крім
того, зважаючи на незаконність рішення
Митниці, суди дійшли висновку про
необхідність стягнення з Державного
бюджету України на користь позивача
надмірно сплачених митних платежів.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
частково погоджується з висновками
судів першої і апеляційної інстанцій
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 49 Кодексу
встановлено, що митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Частинами 1, 2 статті 52 МК України
встановлено, що заявлення митної
вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані: заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом; подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

Згідно із частинами 1, 2 статті 53 МК
України у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає митному
органу документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53
Кодексу у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

З наведеної норми слідує, що
витребування митним органом
додаткових документів, що передбачені
частиною 3 статті 53 МК України, для
підтвердження митної вартості товару
відбувається у випадку існування
об'єктивних сумнівів щодо наявності у
документах, зазначених у частині
другій цієї статті, розбіжностей,
ознаки підробки або відсутності всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

В ході розгляду справи судами
попередніх інстанцій встановлено, що в
первинних документах, наданих
декларантом до митного оформлення були
відсутні розбіжності, при цьому митна
вартість товару правомірно заявлена
ПАТ "Сумихімпром" до декларування,
оскільки визначена на підставі
первинних документів. Жодних обставин
та доказів на підтвердження того, що
позивач в декларації митної вартості
зазначив не всі складові числового
значення митної вартості, неправильно
здійснив розрахунок, вніс до
декларації недостовірні або неточні
відомості, або що надані митному органу
документи містили розбіжності, ознаки
підробки або не всі відомості, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості
задекларованих товарів митним органом
до прийняття оскарженого рішення не
наведено.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, документи, які витребувано
митним органом не є необхідними для
визначення митної вартості товарів,
задекларованої в митній декларації від
04.04.2013 року №805130000/2013/003660, оскільки
контракт від 03.01.2013 року №2013-0004 не
містить положень стосовно третіх осіб
(їх прав чи обов'язків) пов'язаних з його
виконанням. ЗАТ "Білоруська калійна
компанія" не є виробником товару. Свою
діяльність продавець здійснює на
підставі Указу Президента Білорусь №
398 від 25.08.2005 року, що слідує з копії
листа №05-4098 від 02.11.2012 року. Відповідно
до зазначеного вище Указу ЗАТ
"Білоруська калійна компанія" фактично
є первинним ціноутворювачем при
експорті калійний добрив виробництва
ВАТ "Беларуськалій". Прейскурантів,
каталогів, калькуляцій експортного
ціноутворення ВАТ "Білоруська калійна
компанія" на калійні добрива, що
поставляються на експорт, не існує,
оскільки експортна ціна визначається
двохстороннім контрактом між ЗАТ
"Білоруська калійна компанія" та
закордонним покупцем і залежить
виключно від умов і обсягу поставки,
виду товару і кон'юнктури світового
ринку.

Враховуючи викладене, суди дійшли
правильного висновку, що рішення
митниці ґрунтується лише на
припущенні, яке не підтверджене
належними доказами. Такі обставини є
достатніми підставами для визнання
рішення митниці незаконним.

Разом з тим, щодо стягнення сум
надмірно сплачених митних платежів,
колегія суддів зазначає, що суди
прийшли до помилкових висновків про
задоволення позову в цій частині,
оскільки вказані позовні вимоги
заявлені передчасно.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України, викладеної
ним в постанові від 17 грудня 2013 року у
справі № 21-439а13, суди, встановивши
протиправність рішень митного органу
про визначення митної вартості товару
за тим чи іншим методом, не вправі
підміняти митний орган, стягуючи з
державного бюджету надмірно сплачену з
такої вартості суму ПДВ, фактично
визначаючи при цьому інший метод
обчислення митної вартості.

Таким чином, встановлена судами
неправомірність рішення митного
органу, прийнятого з порушенням
встановленої Митним кодексом України
процедури, не є достатньою підставою
для підтвердження факту надмірної
сплати позивачем митних платежів.

Відповідно до Порядку повернення
платникам податків коштів, що
обліковуються на відповідних рахунках
митного органу як передоплата, і митних
та інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
затвердженого наказом Державної
митної служби України від 20 липня 2007
року N618, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 25 вересня
2007 року, для повернення з Державного
бюджету України митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, платником податків до
загального відділу митного органу,
яким здійснювало оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником і
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою. Вказана заява з пакетом
документів передається до Відділу для
перевірки обґрунтованості повернення
заявлених сум, який перевіряє факт
перерахування митних та інших платежів
з відповідного рахунку до Державного
бюджету України та наявність
переплати. А у разі підтвердження факту
надмірно зарахованих до бюджету митних
платежів складається Висновок.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач не скористався такою
процедурою.

Таким чином, доводи касаційної скарги
частково заслуговують на увагу та
підтверджуються вище переліченими
нормами права і встановленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
наявні підстави для їх часткового
задоволення.

Відповідно до ст. 229 КАС України суд
касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконних судових рішень.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу Сумської митниці
Міндоходів - задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 28 січня 2014
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 21 травня 2014 року скасувати в
частині стягнення з Державного бюджету
України на користь Публічного
акціонерного товариства "Сумихімпром"
суму надмірно сплаченого податку на
додану вартість у розмірі 215 901,19 грн. В
задоволенні позову в цій частині -
відмовити.

В решті постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 28 січня 2014
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 21 травня 2014 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, що встановлені статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: