Справа № 815/7423/13-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" листопада 2014 р.
м.Київ К/800/19445/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя
Голяшкін О.В. (доповідач),

судді
Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Південної митниці Міндоходів на
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року у справі за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «ТБ
Сервіс» до Південної митниці
Міндоходів про скасування та визнання
протиправними рішення та картки
відмови, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «ТБ Сервіс»
звернулося до суду з позовом до
Південної митниці Міндоходів, в якому,
з урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог, просило визнати
протиправними та скасувати рішення про
коригування митної вартості від 31
липня 2013 року №500040001/2013/410015/2 та картку
відмови у прийнятті митної декларації
№500040001/2013/00344.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив про неправомірність
прийняття відповідачем рішення про
коригування митної вартості та її
визначення за резервним методом,
оскільки ним надано всі необхідні
документи для визначення митної
вартості товару за основним методом.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 05 грудня 2013
року адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТБ Сервіс» залишено
без задоволення.

При винесенні рішення суд першої
інстанції виходив із правомірності дій
відповідача щодо прийняття
оскаржуваних рішення про визначення
митної вартості та картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року задоволено апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТБ Сервіс»;
скасовано постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 05
грудня 2013 року; адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТБ Сервіс»
задоволено повністю; визнані
протиправними та скасовані рішення про
коригування митної вартості товарів
від 31 липня 2013 року №500040001/2013/410015/2 та
картку відмови у прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
№500040001/2013/00344.

Рішення суду апеляційної інстанції
мотивовано наданням позивачем усіх
необхідних документів для митного
оформлення та визначення митної
вартості за першим методом,
необґрунтованістю визначення митної
вартості відповідачем за резервним
методом та недоведеністю неможливості
застосування попередніх методів
визначення митної вартості.

Не погоджуючись із рішенням
апеляційного суду, Південна митниця
Міндоходів звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 18 березня 2014 року, залишити в силі
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 05 грудня 2013
року .

У касаційній скарзі відповідач
зазначає про правомірність визначення
митної вартості із застосуванням
резервного методу у зв'язку з виявленою
невідповідністю задекларованої
позивачем митної вартості інформації
та ненаданням декларантом
витребуваних документів, необхідних
для підтвердження заявленої митної
вартості.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правову оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, на підставі укладеного 10
лютого 2013 року між VIETTIEP CRYSTAL CO. LTD
(В'єтнам) (продавець) та ТОВ «ТБ Сервіс»
(покупець) зовнішньоекономічного
контракту № VTC01, позивачем 31 липня 2013
року до відділу митного оформлення № 1
м/п «Іллічівськ» подано митну
декларацію, електронну копію якої
зареєстровано за № 00040001/2013/018596, на
вантаж: посуд скляний та кухонний,
механічного виготовлення в
асортименті: Салатник арт.9201 у
кількості 14040 шт. запаковані у 130
коробок по 108 у кожній. Салатник арт.9203 у
кількості 22572 шт. запаковані у 209
коробок по 108 шт. у кожній торговельної
марки S&T. Країна виробництва В'єтнам.
Виробник «VIETTIEP CRYSTAL CO., LTD».

Позивачем митна вартість товарів
визначена за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції), тобто за основним
(першим) методом визначення митної
вартості товарів.

Вказана декларація була подана разом з
відповідними документами.

Під час здійснення митного контролю
митним органом встановлено, що подані
позивачем документи містять
розбіжності, а саме: в наданій до
митного оформлення копії митної
декларації країни відправлення
зазначений інший експортер товару ніж
у поданій МД №500040001/2013/18596; в копії
митної декларації країни відправлення
зазначені інші артикули на товари ніж у
інвойсі №VTC03/SNT від 06 червня 2013 року та
пакувальному листі №VTC03/SNT/01 від 06
червня 2013 року; в платіжному дорученні
від 02 липня 2013 року №1402 відсутнє
посилання на інвойс №VTC03/SNT від 06 червня
2013 року, саме за яким здійснюються
розрахунки; на відбитку печатки
експортера відсутня назва
фірми-експортера, а зазначені інші
відомості, що викликає підозру в
автентичності печатки.

Повідомленням інспектора відділу
митного оформлення №1 м/п
«Іллічівськ» позивачу запропоновано
надати додаткові документи, а саме:
виписку з бухгалтерської документації;
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару, які
відповідають опису (артикулам) товарів,
заявлених до митного оформлення;
калькуляцію виробника товару.

31 липня 2013 року позивачем додатково
надано роз'яснення стосовно викладених
відповідачем зауважень та надано
виписку з бухгалтерської документації
від 30 липня 2013 року № 3, специфікацію
від 10 лютого 2013 року, прайс-лист від 10
лютого 2013 року, калькуляцію від 06
червня 2013 року.

Південною митницею за результатами
опрацювання поданої декларації та
наданих документів 31 липня 2013 року
прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів №500040001/2013/410015/2,
відповідно до яких митну вартість за
одиницю товару визначено наступних
розмірах: по товару 1 - 2,04 дол. США за 1
кг., по товару 2 - 2,04 дол. США за 1 кг., по
товару 3 - 2,1605 дол. США за 1 кг. із
застосуванням шостого, резервного
методу визначення митної вартості..

31 липня 2013 року митним органом видано
позивачу картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
500040001/2013/00344.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.1 ст.52 Митного кодексу України
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VІІІ цього
Кодексу та цією главою.

За приписами ч.2 ст.52 Митного кодексу
України декларант або уповноважена ним
особа, які заявляють митну вартість
товару, зобов'язані: заявляти митну
вартість, визначену ними самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом;
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню.

Як встановлено ч.1 ст.53 Митного кодексу
України, у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає митному
органу документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.

Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу
України документами, які підтверджують
митну вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

За правилами ч.3 ст.53 Митного кодексу
України у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи: 1) договір (угоду,
контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Згідно ч.1 ст.54 Митного кодексу України
контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
органом доходів і зборів під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.4 ст.54 Митного кодексу
України орган доходів і зборів під час
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
зобов'язаний здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

У відповідності до ч.5 ст.54 Митного
кодексу України орган доходів і зборів
з метою здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів має право: 1)
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості; 2) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості; 3) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснювати коригування заявленої
митної вартості товарів; 4) проводити в
порядку, визначеному статтями 345 - 354
цього Кодексу, перевірки правильності
визначення митної вартості товарів
після їх випуску; 5) звертатися до
органів доходів і зборів інших країн із
запитами щодо надання відомостей,
необхідних для підтвердження
достовірності заявленої митної
вартості; 6) застосовувати інші
передбачені цим Кодексом форми митного
контролю.

Згідно ч.6 ст.54 Митного кодексу України
орган доходів і зборів може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: 1) невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; 2) неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; 3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до
органу доходів і зборів документально
підтвердженої офіційної інформації
органів доходів і зборів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу
України рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів, які
ввозяться на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається органом доходів і зборів у
письмовій формі під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості цих товарів як до, так і
після їх випуску, якщо органом доходів
і зборів у випадках, передбачених
частиною шостою статті 54 цього Кодексу,
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України
передбачено, що визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами: 1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2)
другорядні: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів;
на основі віднімання вартості; на
основі додавання вартості (обчислена
вартість); резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 (визначення митної вартості за
ціною договору щодо ідентичних
товарів) і 60 (визначення митної
вартості за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів) Кодексу
за основу для її визначення може
братися або ціна, за якою ідентичні або
подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному із
продавцем покупцю відповідно до статті
62 (визначення митної вартості на основі
віднімання вартості) Кодексу, або
вартість товарів, обчислена відповідно
до статті 63 (визначення митної вартості
товарів на основі додавання вартості
(обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Як встановлено ч.2 ст.58 Митного кодексу
України, основний метод визначення
митної вартості не застосовується,
якщо використані декларантом
відомості не підтверджені
документально або відсутня хоча б одна
із складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Відповідно до ч.1 ст.64 Митного кодексу
України у разі якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 58 - 63 цього
Кодексу, митна вартість оцінюваних
товарів визначається з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами і положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна
вартість, визначена згідно з
положеннями цієї статті, повинна
ґрунтуватися на раніше визнаних
(визначених) органами доходів і зборів
митних вартостях. Митна вартість
імпортних товарів не визначається
згідно із положеннями цієї статті на
підставі: 1) ціни товарів українського
походження на внутрішньому ринку
України; 2) системи, яка передбачає
прийняття для митних цілей вищої з двох
альтернативних вартостей; 3) ціни
товарів на внутрішньому ринку
країни-експортера; 4) вартості
виробництва, іншої, ніж обчислена
вартість, визначена для ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів
відповідно до положень статті 63 цього
Кодексу; 5) ціни товарів, що
поставляються з країни-експортера до
третіх країн; 6) мінімальної митної
вартості; 7) довільної чи фіктивної
вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості і з цією
метою мають повноваження витребувати
додаткові документи для перевірки
правильності зазначеної митної
вартості товару в разі наявності
підстав для сумніву в правильності
митної оцінки товару, що переміщується
через митний кордон України.

Митниця може вимагати, а суб'єкт
господарювання має надати лише належні
документи для перевірки та
підтвердження правильності зазначеної
митної вартості товару.

Надання неналежних документів або
часткове надання витребуваних
документів не може вважатися
виконанням вимог митниці щодо
підтвердження митної вартості товарів.

В даних спірних правовідносинах у
митниці під час проведення контролю за
визначенням митної вартості товару
виник обґрунтований сумнів щодо
правильності заявленої позивачем
митної вартості, оскільки встановлено,
що подані позивачем до митного
оформлення документи містили
розбіжності. За вказаними обставинами
митниця мала обґрунтовані підстави для
витребування додаткових документів
для підтвердження заявленої митної
вартості товару. При витребуванні
додаткових документів митниця діяла
відповідно до норм митного
законодавства. При цьому відповідач,
відповідно до наведених законодавчих
норм надав позивачу можливість
підтвердження заявленої митної
вартості чи корегування митної
вартості шляхом надання додаткових
документів, однак позивач витребуваних
документів у повному обсязі щодо
підтвердження заявленої митної
вартості не надав. Інших способів, ніж
витребування додаткових документів,
надання часу для підтвердження
заявленої митної вартості товару, у
митного органу щодо узгодження митної
вартості товару із декларантом
законодавчими нормами не передбачено.

У зв'язку з відмовою позивача від
надання додаткових документів у
митниці не було можливості застосувати
митну вартість, визначену позивачем, що
дало митниці підстави для визначення
митної вартості товарів за резервним
методом оцінки згідно ст.64 Митного
кодексу; митниця у рішенні послідовно
довела неможливість застосування
попередніх методів, рішення митниці за
формою та змістом відповідає
встановленим законом вимогам.

Відповідно до ч.ч.10-12 ст.264 Митного
кодексу України відмова органу доходів
і зборів у прийнятті митної декларації
повинна бути вмотивованою, а про
причини відмови має бути письмово
повідомлено декларанта. Орган доходів
і зборів відмовляє у прийнятті митної
декларації виключно з таких підстав: 1)
митна декларація не містить усіх
відомостей або подана без документів,
передбачених статтею 335 цього Кодексу;
2) електронна митна декларація не
містить встановлених законодавством
обов'язкових реквізитів; 3) митну
декларацію подано з порушенням інших
вимог, встановлених цим Кодексом. У
разі відмови у прийнятті митної
декларації посадовою особою органу
доходів і зборів заповнюється картка
відмови у прийнятті митної декларації
за формою, встановленою центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.
Один примірник зазначеної картки
невідкладно вручається (надсилається)
декларанту або уповноваженій ним
особі. Інформація про відмову у
прийнятті для оформлення електронної
митної декларації надсилається
декларанту електронним повідомленням,
засвідченим електронним цифровим
підписом посадової особи органу
доходів і зборів.

За вказаними обставинами є правильними
висновки суду першої інстанції про те,
що при прийнятті рішення про
коригування митної вартості та
винесенні картки відмови в прийнятті
митної декларації митниця діяла в
межах повноважень та на підставі вимог
чинного законодавства, підстав для
скасування оскаржуваного рішення
митниці, картки відмови не вбачається,
у зв'язку з чим судом першої інстанції
прийнято вірне рішення про відмову в
позові з підстав його
необґрунтованості.

Висновки суду апеляційної інстанції
про задоволення позову щодо визнання
протиправним та скасування рішення від
31 липня 2013 року №500040001/2013/410015/2 та картки
відмови № 500040001/2013/00344, з посиланням на
підтвердження позивачем
обґрунтованості та правильності
визначення позивачем митної вартості
товару за основним методом та
недоведеності митницею правомірності
своїх дій, не відповідають фактичним
обставинами справи і є помилковими.

У відповідності із ст.226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Південної митниці
Міндоходів задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року скасувати.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 05 грудня 2013
року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді