Справа № 761/22306/14-а
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Малинников
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді
Файдюка В.В.

суддів: Чаку Є.В.

Старової Н.Е.

При секретарі: Ковтун
І.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
м Києві на постанову Шевченківського
районного суду м. Києва від 02 жовтня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Головного
управління Пенсійного фонду України в
м Києві визнання протиправною
бездіяльності та спонукання до
вчинення дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Шевченківського районного
суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року
адміністративний ОСОБА_3 до Головного
управління Пенсійного фонду України в
м Києві визнання протиправною
бездіяльності та спонукання до
вчинення дії - задоволено частково.

Зобов'язано Головне управління
Пенсійного фонду України в м. Києві
провести перерахунок та виплачувати
пенсію за віком ОСОБА_3 з 01 липня 2014
року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою
відмовити в задоволенні
адміністративного позову.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачу з листопада 1973 року була
призначена військова пенсія.

У листопаді 1995 року ОСОБА_3 виїхав з
України до Ізраїлю на постійне місце
проживання, в зв'язку з чим виплату
пенсії було припинено.

01 липня 2014 року представник позивача
звернувся до відповідача із заявою про
поновлення виплати раніше призначеної
пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду
України в м Києві своїм листом № 16135/12
від 14 липня 2014 року відмовило позивачу
у нарахуванні пенсії, оскільки рішення
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року №25-рп/2009, на яке
посилався позивач, поширюється лише на
осіб, які виїхали на постійне місце
проживання за кордон після 07 жовтня 2009
року та оскільки позивач вибув з
України у грудні 1995 року чинність цього
рішення на нього не поширюється.

Не погоджуючись з такою позицією
відповідача, позивач звернувся до суду
за даним адміністративним позовом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» -
виплата пенсії припиняється на весь
час проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Статтею 51 вказаного Закону
передбачалось, що у разі виїзду
пенсіонера на постійне місце
проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Міжнародних договорів між Україною та
Ізраїлем стосовно призначення та
виплати пенсії не укладалося.

Між тим, Рішенням Конституційного Суду
України від 07 жовтня 2009 року по справі
№ 1-32/2009 визнано такими, що не
відповідають Конституції України,
положення п. 2 ч. 1 статті 49, другого
речення статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до ч. 2 статті 152 Конституції
України - закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

З огляду на зазначене, положення п. 2 ч. 1
статті 49 та другого речення статті 51
Закону втратили чинність з 07 жовтня 2009
року, тобто від дати прийняття рішення
Конституційним Судом України № 25-рп/2009.

Відповідно до ч. 2 статті 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» -
поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати.

Таким чином, проживаючи в Ізраїлі, як
громадянин України, позивач має такі ж
самі конституційні права, як й інші
громадяни цієї держави, оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускають
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на отримання пенсії за
ознакою місця проживання.

Виходячи із правової та соціальної
природи пенсії право громадянина на
призначення йому пенсії не може
пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні.

Зазначена позиція неодноразово
висвітлювалась Вищим адміністративним
судом України, зокрема в рішеннях від 12
лютого 2013 року № К/9991/54895/12, від 06 червня
2013 року № К/9991/51100/12 та від 20 лютого 2013
року № К/9991/49491/12.

Враховуючи зазначене, обґрунтованим є
рішення суду першої про задоволення
даного адміністративного позову по
суті позовних вимог.

Між тим, відповідно до ч. 1, 2 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
- адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Враховуючи зазначені положення
законодавства, фактичні обставини
справи та щомісячний характер
здійснення спірних виплат, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
терміном, з якого може бути задоволена
позовна вимога про виплату пенсії є 28
лютого 2014 року, оскільки 28 липня 2014 року
є першою документально підтвердженою
датою звернення позивача до суду з
даним позовом.

Таким чином, адміністративний позов
ОСОБА_3 до Головного управління
Пенсійного фонду України в м Києві
визнання протиправною бездіяльності
та спонукання до вчинення дії підлягає
задоволенню частково.

Згідно до статті 202 КАС України -
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є, зокрема,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 183-2, 197, 202, 205, 207, 212, 254
КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
м Києві - задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного
суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року
скасувати в частині задоволення
позовних вимог з 01 липня 2014 року та
прийняти в цій частині нову, якою
позовні вимоги задовольнити з 28 лютого
2014 року.

В іншій частині постанову
Шевченківського районного суду м.
Києва від 02 жовтня 2014 року - залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254 КАС
України та може бути оскаржена
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції в порядку і
строки, встановлені статтею 212 КАС
України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя

Файдюк В.В.

Судді:

Чаку Є.В.

Старова Н.Е.