Справа № 813/4981/14
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

813/4981/14

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року Справа № 7693/14/876

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді – Качмара В.Я.,

суддів – Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2014 року в справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Головного управління юстиції у Львівській області та Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2014 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУПФ) звернулося до суду з позовом до Головного управління юстиції у Львівській області та Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, у якому просило визнати протиправними дії державного виконавця при винесенні постанови про накладення штрафу від 23.06.2014 ВП №43004095 та скасувати таку.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2014 року в справі №813/4981/14 позовну заяву залишено без руху.

Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржило ГУПФ, яке покликаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову ухвалу, якою справу направити для продовження розгляду.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому апеляційний суд, у відповідності до ч.1 ст.197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів. Перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити з таких міркувань.

Залишаючи без руху позовну заяву у справі, суд першої інстанції виходив із того, що така не відповідає вимогам ст.106 КАС України, а саме при поданні адміністративного позову ГУПФ не додано доказів надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачам копії позовної заяви та доданих до неї документів, не надано достатніх доказів на підтвердження обставин, що викладені у позові, не розмежовані належним чином позовні вимоги, долучені копії документів не завірені у встановленому порядку.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими.

Відповідно до ст.104 КАС України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

В силу вимог ст.107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує зокрема питання відповідності позовної заяви вимогам ст.106 КАС України.

Статтею 106 КАС України визначено вимоги до позовної заяви відповідно до ч.3 якої, суб'єкт владних повноважень при поданні адміністративного позову зобов'язаний додати до позовної заяви доказ надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу і третім особам копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Згідно з ст.108 КАС України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції в ухвалі про залишення позовної заяви без руху вказує, як на невідповідність позовної заяви вимогам ст.106 КАС України, те, що в ній немає бланків опису вкладення до поштових відправлень як належного підтвердження надіслання відповідачам копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що дотримання вимог ст.106 КАС України при поданні позовної заяви є обов'язковим.

В той же час, суд не повинен формально ставитися до виконання цього повноваження позивачем, оскільки виявлений недолік повинен бути таким, що перешкоджає суду вирішити питання про відкриття провадження в адміністративній справі.

Відповідно до п.2 «Правил надання послуг поштового зв’язку», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (далі - Правила), рекомендованим поштовим відправленням є реєстрований лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «М», які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення.

Розрахунковим документом є документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв'язку.

Згідно з п.19 Правил внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою.

Відтак, враховуючи те, що внутрішні поштові відправлення приймаються для пересилання з описом вкладення лише за бажанням відправника (за винятком випадків, визначених п.60 Правил), відсутність опису вкладення до листа не тягне за собою наслідків у вигляді залишення позовної заяви без руху. При відсутності в КАС України чітко встановленої вимоги стосовно того, якими саме засобами доказування суб'єкт владних повноважень повинен підтвердити факт направлення копії позовної заяви та доданих до неї матеріалів відповідачу та третій особі, у суду не було правових підстав для визнання фіскального чеку, наданого ГУПФ на підтвердження факту виконання вимоги ч.3 ст.106 цього Кодексу, неналежним доказом цієї обставини.

Аналізуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що для постановлення ухвали про залишення позовної заяви без руху виявлені судом недоліки повинні бути такими, що перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження в адміністративній справі, тобто суд не повинен тлумачити положення КАС України у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі. Крім того, вказівки суду на недоліки позовної заяви і спосіб їх усунення мають бути чіткими і зрозумілими.

Щодо не зазначення доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги та не розмежування належним чином позовних вимог, слід вказати наступне.

Згідно ч.4 ст.11 КАС України, суд вживає передбаченні законом заходи, необхідні для з’ясування всіх обставин справи, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що вказані дії повинен здійснювати суддя в процесі підготовки справи до судового розгляду та в процесі попереднього судового засідання з метою забезпечення всебічного та об'єктивного вирішення справи протягом розумного строку, як це передбачено ст.ст.110-111 КАС України.

Крім цього, слід зазначити, що ст.106 КАС України не виставлено жодної вимоги до позивача в частині долучення ним копій документів завірених у встановленому порядку, а відтак недоліки у оформленні відповідних доказів не є підставою для залишення позовної заяви без руху. При цьому слід врахувати, що суд в разі потреби може витребувати такі документи в оригіналі або належним чином завірені під час судового розгляду справи.

Більше того, апелянтом вірно вказано з посиланням на «Типову інструкцію з діловодства у територіальних органах Пенсійного органу України», затвердженої наказом Пенсійного фонду України від 05.12.2012 №182, що у територіальних органах Фонду засвідчуються лише ті документи, що створюються у ньому, а також в окремих випадках.

У зв'язку із наведеним, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без руху, чим позбавив позивача можливості захистити свої права та інтереси, відповідно порушив його права на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані ст.6 КАС України.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до цього ж суду для продовження її розгляду по суті.

Керуючись ст.ст.195, 197, 199, 204, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2014 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін