Справа № 805/12008/13-а
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року о/об 12 год. 11
хв.Справа № 805/12008/13-а СНДО/808/11/14
м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Прасова О.О. при
секретарі Гудименко Я.А., розглянувши у
місті Запоріжжі у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1.Управління Пенсійного фонду
України в м.Єнакієве Донецької області,
2.Управління Державної казначейської
служби у м.Єнакієвому Донецької
області

про стягнення сплаченої суми збору на
обов'язкове пенсійне страхування при
придбанні легкового автомобіля,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного
адміністративного суду з Вищого
адміністративного суду України
надійшла справа за адміністративним
позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до
Управління Пенсійного фонду України в
м.Єнакієве Донецької області (далі -
Відповідач-1), Управління Державної
казначейської служби у м.Єнакієвому
Донецької області (далі - Відповідач-2)
про стягнення з Державного бюджету
України сплачених 9160 грн. 00 коп. збору
на обов'язкове пенсійне страхування
при придбанні легкового автомобіля.

Як зазначено у позові, у квітні 2011 року
ОСОБА_1 придбав легковий автомобіль
марки KIA MOHAVE KN813D, державний номер
НОМЕР_1, про що свідчить копія свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
від 12.04.2011. При реєстрації
транспортного засобу в органах ВРЕВ
відповідно до вимог окремих видів
господарських операцій, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
№1740 від 03.11.1998 ОСОБА_1 сплачений збір у
розмірі 3% від вартості автомобіля, що
складає 9160 грн. 00 коп. Позивач направляв
до Управління Пенсійного фонду України
в м.Енакієве Донецької області лист від
17.07.2013, відповідно до якого просив
направити до Управління Державної
казначейської служби у м.Енакієвому
Донецької області подання про
повернення збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування у сумі
9160 грн. 00 коп., який був сплачений при
реєстрації транспортного засобу. На
вказаний лист позивач отримав
відповідь (вих.№21245/05 від 24.07.2013), в якій
Відповідач-1 зазначив, що при
реєстрації легкового автомобілю кошти
були сплачені на рахунок Державного
бюджету м.Єнакієве та на рахунок
Пенсійного фонду - не надходили, таким
чином, повернути кошти Відповідач-1 не
має можливості. На адресу позивача
Відповідач-2 направив відповідь
(вих.04-24/2751 від 31.07.2013) про те, що
повернення коштів, помилково або
надміру зарахованих до державного та
місцевих бюджетів здійснюється за
поданням органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету, у
даному випадку контроль за справляння
надходжень бюджету покладений на
Пенсійний фонд України.

Позивач, представник позивача
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду справи у судове
засідання не прибули. Причини суду не
повідомили. Заяв, клопотань не
подавали.

Відповідачі-1,2 повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду справи у
судове засідання не прибули.
Відповідачем-1 подано до суду
клопотання про розгляд справи у
порядку письмового провадження.
Відповідачем-2 заяв та клопотань до
суду не подано.

У справі міститься письмове
заперечення Відповідача-1 (а.с.28-29)
згідно з яким він позов не визнає та
зазначає, що оскільки у Законі України
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування», який є
нормативним актом вищої юридичної
сили, не визначено, хто саме повинен
сплачувати збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування при
купівлі автомобіля у розмірі 3%, то
необхідно застосовувати «Порядок
сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування з окремих видів
господарських операцій», затверджений
03.11.1998 постановою Кабінету Міністрів
України №1740, який є підзаконним
нормативним актом і прийнятий для
регулювання питання сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій. Таким чином,
платником зазначеного збору є особа,
яка набуває право власності на
автомобіль.

Також, у справі міститься письмове
заперечення Відповідача-2 (а.с.19-21)
згідно з яким він позов не визнає та
зазначає, що повернення помилково або
надміру зарахованих до державного
бюджету зборів при відчуженні легкових
автомобілів регулюється «Порядком
повернення коштів, помилково або
надміру зарахованих до державного та
місцевих бюджетів», затвердженим
наказом Державного казначейства
України від 10.12.2002 №226, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 25.12.2002 за
№1000/7288, яким встановлено, що повернення
помилково або надміру зарахованих до
бюджету податків, зборів (обов'язкових
платежів) та інших доходів бюджетів
здійснюється за поданням органів, що
контролюють справляння надходжень
бюджету, яке платник надає до
відповідного органу Державного
казначейства України разом із його
заявою про повернення коштів з бюджету
та оригіналом або копією
розрахункового документа (квитанції,
платіжного доручення тощо), що
підтверджує перерахування коштів до
бюджету. Постановою Кабінету Міністрів
України від 16.02.2011 №106 «Деякі питання
ведення обліку податків і зборів
(обов'язкових платежів) та інших
доходів бюджетів» контроль за
справлянням (стягненням) до бюджету
надходжень від сплати збору при
відчуженні легкових автомобілів
покладено на Пенсійний фонд України,
отже подання на повернення зазначених
коштів має бути підготовлено
відповідним управлінням Пенсійного
фонду України.

У вказаному письмовому запереченні
Відповідач-2 просить розглядати справу
без участі його представника.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.4 ст.128 КАС України у разі
неприбуття відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Розглянувши наявні матеріали та
фактичні обставини справи, дослідивши
і оцінивши надані докази в їх
сукупності, суд з'ясував наступне.

У квітні 2011 року ОСОБА_1 придбав
легковий автомобіль марки KIA MOHAVE KN813D,
державний номер НОМЕР_1, про що свідчить
копія Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу від 12.04.2011 (а.с.10).

При реєстрації транспортного засобу в
органах ВРЕВ відповідно до вимог
«Порядку сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
окремих видів господарських операцій»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №1740 від 03.11.1998,
ОСОБА_1 сплачений збір у розмірі 3% від
вартості автомобіля, що складає 9160 грн.
00 коп., про що свідчить копія Квитанції
від 12.04.2011 про сплату вказаного збору в
зазначеному розмірі (а.с.11).

Позивач направляв до Відповідача-1 лист
від 17.07.2013, в якому просив направити до
Відповідача-2 подання про повернення
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування у сумі 9160 грн. 00 коп., який
був сплачений при реєстрації
транспортного засобу (а.с.12).

На вказаний лист ОСОБА_1 отримав
відповідь (вих.№21245/05 від 24.07.2013), в якій
Відповідач-1 зазначив, що при
реєстрації легкового автомобілю кошти
були сплачені на рахунок Державного
бюджету м.Єнакієве та на рахунок
Пенсійного фонду не надходили, таким
чином, повернути кошти Відповідач-1 не
має можливості (а.с.13).

Саме відмова Відповідача-1 у поверненні
коштів є порушенням матеріальних прав
позивача і таке порушення відбулось
24.07.2013. Отже, позивачем не пропущено
строк, встановлений ч.2 ст.99 КАС України
при подачі позову 12.08.2013.

За змістом відповіді Відповідача-2
(вих.04-24/2751 від 31.07.2013) на звернення
позивача від 29.07.2013 повернення коштів,
помилково або надміру зарахованих до
державного та місцевих бюджетів
здійснюється за поданням органів, що
контролюють справляння надходжень
бюджету, у даному випадку контроль за
справляння надходжень бюджету
покладений на Пенсійний фонд України
(а.с.14).

Позов підлягає задоволенню
виходячи з нижче зазначених підстав.

1. Відповідно до п.7 ст.1 Закону
України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування» (у
редакції, чинній на дату придбання
позивачем автотранспортного засобу)
платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування є
юридичні та фізичні особи при
відчуженні легкових автомобілів, крім
легкових автомобілів, якими
забезпечуються інваліди, та тих
автомобілів, які переходять у
власність спадкоємцям за законом.

На день судового розгляду справи у п.7
ст.1 Закону України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування» зазначено, що платниками
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування є: підприємства, установи
та організації незалежно від форми
власності, фізичні особи, які набувають
право власності на легкові автомобілі,
що підлягають першій державній
реєстрації в Україні в підрозділах
Державної автомобільної інспекції
Міністерства внутрішніх справ України,
крім випадків забезпечення легковими
автомобілями інвалідів згідно із
законодавством та успадкування
легкових автомобілів відповідно до
закону.

Як зазначено у пп.14.1.31 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України (у
редакції, чинній на дату придбання
позивачем автотранспортного засобу),
відчуження майна - це будь-які дії
платника податків, унаслідок вчинення
яких такий платник податків у порядку,
передбаченому законом, втрачає право
власності на майно, що належить такому
платникові податків, або право
користування, зокрема, природними
ресурсами, що у визначеному
законодавством порядку надані йому в
користування.

У ст.3 Закону України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування» зазначено, що збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування платники збору сплачують
до Пенсійного фонду України у порядку,
визначеному законодавством України.

Згідно з п.12 «Порядку сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.11.1998 №1740 (далі -
«Порядок сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
окремих видів господарських
операцій»), платниками збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів є підприємства,
установи та організації всіх форм
власності, а також фізичні особи, які
набувають право власності на легкові
автомобілі шляхом: - купівлі легкових
автомобілів, у тому числі у виробників
або торгівельних організацій (крім
випадків забезпечення автомобілями
інвалідів згідно із законодавством); -
міни; - дарування (безоплатної
передачі); - успадкування (крім випадків
успадкування легкового автомобіля за
законом); - з інших підстав,
передбачених законодавством.

У п.13 «Порядку сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій» зазначено, що
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій, визначених
пунктом 12 цього Порядку, сплачується у
розмірі трьох відсотків вартості
легкового автомобіля, визначеної
відповідно до договорів
купівлі-продажу, довідок-рахунків
торгівельних організацій, договорів
міни, довідок органів митної служби,
актів експертної оцінки вартості
автомобіля, інших документів, що
підтверджують цю вартість.

Згідно з п.14 «Порядку сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій» органи
державтоінспекції здійснюють
реєстрацію легкових автомобілів лише
за умови сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування, що
підтверджується документом про сплату
цього збору.

Як зазначено у п.15 «Порядку сплати
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій», суми збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів сплачуються
платниками цього збору на рахунки з
обліку коштів спеціального фонду
державного бюджету, відкриті в
управліннях Державного казначейства в
Автономній Республіці Крим, областях,
мм.Києві та Севастополі, за місцем
реєстрації легкового автомобіля.

Відповідно до ч.4 ст.9 КАС України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

У роз'ясненні Пленуму Верховного Суду
України, яке міститься у постанові від
01.11.1996 №9 (пункт 5), зазначено, що судам
необхідно виходити з того, що
нормативно-правові акти будь-якого
державного чи іншого органу (акти
Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Враховуючи наведене та виходячи із
загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
вирішенні цього спору пріоритетними є
норми Закону України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування» (у редакції, чинній на
дату придбання позивачем
автотранспортного засобу).

Аналогічна правова позиція викладена і
у Постанові Верховного Суду України
від 26.02.2013, ухваленій в
адміністративній справі №21-29а13
(а.с.102-103).

Як зазначено у ч.1 ст.244-2 КАС України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Отже, позивач у справі не повинен був
сплачувати збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування у
розмірі трьох відсотків вартості
легкового автомобіля, оскільки згідно
вимог п.7 ст.1 Закону України №400/97-ВР від
26.06.1997 «Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування», пп.14.1.31 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України (у
редакціях, чинних на дату придбання
позивачем автотранспортного засобу)
він не був відчужувачем майна.

2. Відповідно до п.3 глави 1 «Порядку
повернення коштів, помилково або
надміру зарахованих до державного та
місцевих бюджетів», затвердженого
наказом Державного казначейства
України від 10.12.2002 №226 (у редакції
наказу Державного казначейства
України від 29.05.2008 №181), зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 25.12.2002
за №1000/7288 (який діяв під час придбання
позивачем автотранспортного засобу,
втратив чинність 15.10.2013, далі - «Порядок
повернення коштів, помилково або
надміру зарахованих до державного та
місцевих бюджетів»), повернення
платежів здійснюється на рахунки
одержувачів коштів, відкриті в банках
або органах Державного казначейства
України, вказані у поданні або заяві
платника. Повернення платежів фізичним
особам, що не мають рахунків у банках,
може здійснюватись у готівковій формі
через банки або підприємства поштового
зв'язку, вказані у поданні або заяві
платника (його довіреної особи).

Згідно з абз.1 п.5 глави 1 «Порядку
повернення коштів, помилково або
надміру зарахованих до державного та
місцевих бюджетів» повернення
помилково або надміру зарахованих до
бюджету податків, зборів (обов'язкових
платежів) та інших доходів бюджетів
здійснюється за поданням органів, що
контролюють справляння надходжень
бюджету. Подання надається до органу
Державного казначейства України за
формою, передбаченою відповідними
спільними нормативно-правовими актами
Державного казначейства України та
органів, що контролюють справляння
надходжень бюджету, з питань
повернення помилково або надміру
зарахованих до бюджету коштів, або в
довільній формі на офіційному бланку
установи, за підписом керівника
установи або його заступників
відповідно до їх компетенції з
обов'язковим зазначенням такої
інформації: обґрунтування
необхідності повернення коштів з
бюджету, найменування (П. І. Б.) платника,
ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ або
реєстраційного номера облікової
картки платника податків з ДРФО, або
серії та номера паспорта (для фізичних
осіб, які через свої релігійні
переконання відмовляються від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків та
офіційно повідомили про це відповідний
орган державної податкової служби і
мають відмітку у паспорті), суми
платежу, що підлягає поверненню, дати
та номера розрахункового документа,
який підтверджує перерахування коштів
до відповідного бюджету.

Аналогічний механізм повернення
передбачений і п.5 «Порядку повернення
коштів, помилково або надміру
зарахованих до державного та місцевих
бюджетів», затвердженого 03.09.2013 наказом
Міністерства фінансів України №787,
зареєстрованого 25.09.2013 у Міністерстві
юстиції України за №1650/24182.

Відповідно до «Класифікації доходів
бюджету», затвердженої 14.01.2011 наказом
Міністерства фінансів України №11,
сплачений позивачем платіж - «Збір під
час набуття права власності на легкові
автомобілі» має код 24140300.

Додатком до постанови Кабінету
Міністрів України №106 від 16.02.2011 «Деякі
питання ведення обліку податків і
зборів (обов'язкових платежів) та інших
доходів бюджету» є «Перелік кодів
бюджетної класифікації в розрізі
органів, що контролюють справляння
надходжень бюджету». Саме на Пенсійний
фонд України покладено обов'язок
контролю за справлянням надходжень
платежу 24140300 - «Збір під час набуття
права власності на легкові
автомобілі». Про це зазначено і у
відповіді Відповідача-2 (вих.04-24/2751 від
31.07.2013).

У пп.1 п.2 постанови Кабінету Міністрів
України №106 від 16.02.2011 зазначено, що
органам, що контролюють справляння
надходжень бюджету: забезпечити
відповідно до законодавства
здійснення постійного контролю за
правильністю та своєчасністю
надходження до державного та місцевих
бюджетів податків і зборів
(обов'язкових платежів) та інших
доходів згідно з переліком, а також
ведення обліку таких платежів у
розрізі платників з метою забезпечення
повернення коштів, помилково або
надміру зарахованих до державного та
місцевих бюджетів.

Звідси, Відповідач-1 надаючи позивачу
відповідь (вих.№21245/05 від 24.07.2013) про
неможливість повернення коштів
позивачу - діяв протиправно, всупереч
вимог пп.1 п.2 постанови Кабінету
Міністрів України №106 від 16.02.2011, п.5
глави 1 «Порядку повернення коштів,
помилково або надміру зарахованих до
державного та місцевих бюджетів».

Як зазначено у ч.2 ст.78 Бюджетного
кодексу України (у редакції, чинній на
день виникнення спірних
правовідносин), казначейське
обслуговування місцевих бюджетів
здійснюється територіальними органами
Державного казначейства України
відповідно до статті 43 цього Кодексу.
Державне казначейство України веде
облік усіх надходжень, що належать
місцевим бюджетам, та за поданням
органів, що контролюють справляння
надходжень бюджету, погодженим з
відповідними місцевими фінансовими
органами, здійснює повернення коштів,
помилково або надміру зарахованих до
бюджету.

Державне казначейство України веде
бухгалтерський облік усіх надходжень
Державного бюджету України та за
поданням органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету,
здійснює повернення коштів, помилково
або надміру зарахованих до бюджету (ч.2
ст.45 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до пп.1 п.16 «Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників», затвердженого 03.08.2011
постановою Кабінету Міністрів України
№845, органи Казначейства за судовими
рішеннями про стягнення надходжень
бюджету здійснюють безспірне списання
коштів державного та місцевих
бюджетів: для повернення надмірно
та/або помилково сплачених податків і
зборів.

Згідно з ч.2 ст.21 КАС України вимоги про
відшкодування шкоди, заподіяної
протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень або іншим порушенням прав,
свобод та інтересів суб'єктів
публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Позивач у позові не заявляв вимог щодо
визнання протиправними дій та рішень
Відповідачів-1,2, просив суд лише
стягнути з Державного бюджету України
сплачені 9160 грн. 00 коп. збору на
обов'язкове пенсійне страхування при
придбанні легкового автомобіля.

Однак, вказана вимога щодо стягнення
коштів, враховуючи приписи ст.21 КАС
України, має бути розглянута одночасно
з вирішенням питання протиправності
дій та рішень Відповідачів-1,2 як
суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Як зазначено у ч.2 ст.162 КАС України, суд
може прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина,
інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

У ст.19 Конституції України зазначено,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
права та інтереси позивача будуть
поновлені, якщо суд вийде за межі
позовних вимог та: визнає
протиправними дії Відповідача-1 щодо
прийняття рішення про відмову у
поверненні позивачу помилково
сплачених коштів, оформленого листом
від 24.07.2013 за вих.№21245/05; визнає
протиправним та скасує рішення
Відповідача-1 про відмову у поверненні
позивачу помилково сплачених коштів,
оформлене листом від 24.07.2013 за
вих.№21245/05.

Дії Відповідача-2 не можуть бути
визнані протиправними, а рішення,
оформлене листом від 31.07.2013 за
вих.№04-24/2751 - протиправним та
скасованим, оскільки до Відповідача-2
не надходило відповідне подання від
Відповідача-1.

За наведених обставин суд вважає за
можливе стягнути на користь позивача з
Державного бюджету України 9160 грн. 00
коп. помилково сплаченого збору на
обов'язкове пенсійне страхування при
придбанні легкового автомобіля.

Судові витрати складаються із судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи (ч.1 ст.87 КАС України).

Відповідно до ч.3 ст.87 КАС України до
витрат, пов'язаних з розглядом справи,
належать: 1) витрати на правову
допомогу; 2) витрати сторін та їхніх
представників, що пов'язані із
прибуттям до суду.

До матеріалів справи долучений Договір
про надання правової допомоги №28,
укладений 27.08.2013 позивачем з адвокатом
ОСОБА_3 Однак ані у даному Договорі, ані
в Ордері адвоката серії ДН №00061517 - не
містяться данні про витрати на правову
допомогу (а.с.23-24, 32).

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Документально доведено понесення
позивачем витрат у вигляді сплаченого
судового збору у сумі 114 грн. 70 коп., які
підлягають присудженню позивачу.

Керуючись ст.ст.11, 17, 71, 94, 158-163 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в м.Єнакієве
Донецької області щодо прийняття
рішення про відмову у поверненні
ОСОБА_1 помилково сплачених коштів,
оформленого листом від 24.07.2013 за
вих.№21245/05.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Управління Пенсійного фонду
України в м.Єнакієве Донецької області
про відмову у поверненні ОСОБА_1
помилково сплачених коштів, оформлене
листом від 24.07.2013 за вих.№21245/05.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 9160 грн.
00 коп. помилково сплаченого збору на
обов'язкове пенсійне страхування при
придбанні легкового автомобіля.

Присудити на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2, місце
проживання: АДРЕСА_1) з Державного
бюджету України судові витрати у сумі
114 грн. 70 коп.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили у строк та
порядок визначений ст.ст.167, 186, 254 КАС
України.

Постанова суду першої інстанції
оскаржується у строк та порядок
встановлений ст.ст.167, 186 КАС України.

Постанову у повному обсязі виготовлено
03.11.2014.

Суддя
О.О. Прасов