Справа № 804/4056/14
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2014 рокусправа № 804/4056/14
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Юхименка О.В.
Нагорної Л.М.

за участю секретаря: Горшкова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
квітня 2014 року у справі №804/4056/14 за
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до про Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення, -
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі по тексту - позивач) звернулась до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Лівобережної об'єднаної державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області (далі по тексту - відповідач), в
якому просила скасувати податкове
повідомлення - рішення відповідача від
29.07.2013 року №, яким позивачу
визначено суму грошового зобов'язання
7374 грн. 90 коп. (а.с.2-8)

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 25 березня
2014 року відкрито адміністративне
провадження у справі №804/4056/14. (а.с.1)

Позивач, посилаючись на доводи,
викладені у позовній заяві, зазначив,
що висновки акту документальної
позапланової невиїзної перевірки від
17.07.2013 року № 75/17-3/НОМЕР_1, на підставі
якого прийнято спірне податкове
повідомлення-рішення, винесено без
урахування фактичних обставин справи
та в порушення приписів податкового
законодавства.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
квітня 2014 року у справі №804/4056/14
адміністративний позов задоволено.
(суддя - Юрков Е.О.) (а.с.156-164)

Постанова суду першої інстанції
обґрунтована тим, що податкове
повідомлення-рішення № від
29.07.2013р. прийняте не на підставі, не у
межах повноважень та не у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з порушенням використаного
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, необґрунтовано,
тобто без врахування усіх обставин, які
мають значення для прийняття рішення;
недобросовісно та нерозсудливо.

Відповідач - Лівобережна об'єднана
державна податкова інспекція м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області, не погодившись з
вищезазначеною постановою суду першої
інстанції, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 24 квітня 2014
року у справі №804/4056/14-а та відмовити в
задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних вимог
відповідач зазначив, що відповідачем
правомірно встановлено порушення
платником податків приписів
податкового законодавства.

Позивач та відповідач про дату, час і
місце розгляду справи повідомлялися у
встановленому порядку, своїх
представників для участі у її розгляді
не направили.

За таких обставин, колегія суддів
ухвалила розглянути справу без участі
представників осіб, які беруть участь у
справі.

У судовому засіданні, перевіривши
доводи апеляційної скарги та матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, в
період з 08 липня 2013 року по 11 липня 2013
року посадовими особами відповідача
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 з питань
взаємовідносин з підприємством: ПП
«Валга» за період вересень 2012 року,
жовтень 2012 року, листопад 2012 року,
грудень 2012 року, результати якої
оформлено актом №75/17-2/НОМЕР_1 від 17
липня 2013 року.

Зазначеною перевіркою встановлено
порушення позивачем п. 198.1, п.198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого донараховано податок
на додану вартість за період: вересень
2012 року, жовтень 2012 року, листопад 2012
року, грудень 2012 року на загальну суму 4
916, 60 грн.

На підставі вказаного акту перевірки 29
липня 2013 року відповідачем було
прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу було визначено грошове
зобов'язання по податку на додану
вартість в розмірі 7 374 (сім тисяч триста
сімдесят чотири) грн. 90 коп., а саме за
основним платежем - 4 916,60 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 2 458,30 грн.

Відповідач в акті перевірки зазначив,
що позивачем відображені в податковій
звітності правові взаємовідносини з
суб'єктами господарювання без мети
реального настання правових наслідків,
з метою заниження об'єкту
оподаткування, несплати податків.

З матеріалів справи вбачається, що 03
вересня 2012 року між позивачем - далі
(Довіритель) з одного боку, та
Виконавцем - Приватним підприємством
«Валга», що діє на підставі Статуту - та
доручення Замовника, з іншого боку далі
- (Повірений) було укладено Договір №
03/09.

Факт здійснення господарської
операції згідно зазначеного Договору
підтверджується належним чином
оформленими первинними документами,
які були досліджені судом першої
інстанції. Правовідносини за спірним
правочином в повній мірі відображені в
бухгалтерському та податковому обліку
позивача, тобто позивачем дотримано
принцип превалювання сутності над
формою, який закріплений в ст. 4 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»

Крім того, статтею 204 Цивільного
кодексу України встановлена
презумпція правомірності правочину.

Загальні вимоги чинності правочину
передбачені статтею 203 Цивільного
кодексу України, у разі порушення яких
настають правові наслідки, передбачені
параграфом 2 глави 16 Кодексу.

Відповідно до приписів статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Згідно зі статтею 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Приймаючи рішення по суті заявлених
апеляційних вимог, колегія суддів бере
до уваги ту обставину, що при
кваліфікації правочину за статтею 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Частиною 4 статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору.

Зі змісту ч.1 ст.11 Кодексу
адміністративного судочинства України
вбачається, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Частина 1 статті 71 цього Кодексу
встановлює, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано доказів про
умисність укладення правочину між
позивачем та контрагентом з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, а саме, рішення суду у
цивільній чи господарській справі,
вироку суду у кримінальній справі або
іншого належного доказу на
підтвердження відсутності реального
характеру здійснених позивачем
господарських операцій.

Враховуючи наявність у позивача
належним чином оформлених первинних
документів, які підтверджують
реальність здійснення господарських
операцій, в діях позивача відсутні
порушення п. 198.1, п.198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції стосовно
протиправності оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

За даних обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції під час
розгляду даної справи об'єктивно,
повно, всебічно дослідив обставини, які
мають суттєве значення для вирішення
справи, застосував до правовідносин,
які виникли між сторонами у справі,
норми права які регулюють саме ці
правовідносини, зроблені судом першої
інстанції висновки відповідають
фактичним обставинам справи та
підтверджуються належними письмовими
доказами, які зібрані та досліджені
судом у судовому засіданні під час
розгляду даної адміністративної
справи, рішення суду першої інстанції
у даній справі про задоволення
адміністративного позову прийнято без
порушення норм процесуального та
матеріального права, і тому постанову
суду першої інстанції у даній
адміністративній справі від 24 квітня
2014 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги відповідача
спростовуються дослідженими у справі
доказами і не можуть бути підставою для
скасування постанови суду, а тому
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч.3
ст. 160, ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
квітня 2014 року у справі №804/4056/14 -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків
передбачених Кодексом
адміністративного судочинства
України, а в разі складання рішення в
повному обсязі відповідно до ст. 160
зазначеного кодексу - з дня складання
рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено - 03 листопада
2014 року.

Головуючий:
В.В. Мельник

Суддя:
О.В. Юхименко

Суддя:
Л.М. Нагорна