Справа № 804/9108/13-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/53615/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко
Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало
В.В.,розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» до Управління Пенсійного
фонду України у місті Хмельницькому,
третя особа - Закрите акціонерне
товариство «Хмельницька кондитерська
фабрика «Кондфіл» про визнання
протиправним та скасування рішення за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України у місті
Хмельницькому на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 25
грудня 2013 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 09 вересня
2014 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«Приватбанк» (далі - ПАТ КБ
«Приватбанк») звернулося до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України у місті Хмельницькому, третя
особа - Закрите акціонерне товариство
«Хмельницька кондитерська фабрика
«Кондфіл» про визнання протиправним та
скасування рішення Управління
Пенсійного Фонду України у місті
Хмельницькому № 7292 від 28 грудня 2012
року.

В обґрунтування позову зазначило, що за
період, вказаний в акті перевірки № 145
від 17 грудня 2012 року, а саме, з 01 березня
2011 року по 01 квітня 2011 року, руху коштів
по рахунку № 9001 не було, тобто
заробітна плата за січень-лютий не
виплачувалась, а тому застосування до
ПАТ КБ «Приватбанк» штрафу за
порушення вимог, передбачених ч. 2 ст.
24 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», є
недоцільним, а оскаржуване рішення №
7292 від 28 грудня 2012 року є
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
грудня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 09 вересня 2014 року, позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
рішення Управління Пенсійного фонду
України у місті Хмельницькому № 7292 від
28 грудня 2012 року.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати оскаржувані судові
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій та прийняти нову постанову,
якою відмовити позивачу у задоволенні
позову.

Перевіривши за матеріалами справи
доводи касаційної скарги та
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі у
межах доводів касаційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з 15 червня 2012 року по 03
липня 2012 року Управлінням Пенсійного
фонду України в місті Хмельницькому
була проведена планова перевірка
Закритого акціонерного товариства
«Хмельницька кондитерська фабрика
«Кондфіл», за результатами якої
складено акт № 145 від 17 грудня 2012 року.

Згідно вищевказаного акту, Управлінням
Пенсійного фонду України у місті
Хмельницькому виявлено, що ПАТ КБ
«Приватбанк» 11 березня та 12 березня 2011
року з розрахункового рахунку №
9001 була перерахована на карткові
рахунки працівників третьої особи
заробітна плата за січень-лютий 2011 року
на суму 1766,60 грн. без одночасної сплати
єдиного внеску в розмірі 656,82 грн., на
суму 1420,33 грн. без одночасної сплати
єдиного внеску в розмірі 119,45 грн. та на
суму 224,30 грн. без одночасної сплати
єдиного внеску в розмірі 83,39 грн.

28 грудня 2012 року Управлінням
Пенсійного фонду України у місті
Хмельницькому було прийнято рішення №
7292 про застосування до ПАТ КБ
«Приватбанк» штрафних санкцій за
порушення вимог, передбачених ч. 2 ст. 24
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», у
розмірі 859,66 грн.

Рішенням Пенсійного Фонду України від
29 квітня 2013 року № 11012/09-10 скаргу
позивача № 7292 від 28 грудня 2012 року
залишено без розгляду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив, зокрема, з того, що відповідач
не довів правомірності винесеного ним
рішення, оскільки не надав суду докази,
що підтверджують викладені в акті
перевірки факти, зокрема, банківську
виписку БВ-0000039 від 12 березня 2011 року, на
підставі якої складено акт планової
перевірки № 145 від 17 грудня 2012 року та
винесено рішення №7292 від 28 рішення 2012
року, в той час як позивачем на
підтвердження відсутності руху коштів
по рахунку № 9001 було надано
виписку по рахунку з 01 березня 2011
року по 01 квітня 2011 року.

Проте, з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитись не
можна.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного суду України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону
висновки судів зроблені без повного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, до того ж не ґрунтуються на
законі.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» банки
приймають від платників єдиного
внеску, зазначених у пункті 1 частини
першої статті 4 цього Закону, платіжні
доручення та інші розрахункові
документи на видачу (перерахування)
коштів для виплати заробітної плати, на
які відповідно до цього Закону
нараховується єдиний внесок, та
здійснюють видачу (перерахування)
зазначених коштів лише за умови
одночасного подання платником
розрахункових документів про
перерахування коштів для сплати
відповідних сум єдиного внеску або
документів, що підтверджують фактичну
сплату таких сум у порядку, визначеному
правлінням Пенсійного фонду за
погодженням з Національним банком
України та центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення.

У разі невиконання цієї вимоги банки за
рахунок власних коштів у порядку,
встановленому Національним банком
України, сплачують відповідному
територіальному органу Пенсійного
фонду суму, що дорівнює сумі
несплаченого єдиного внеску, з правом
зворотної вимоги до платників єдиного
внеску щодо відшкодування цієї суми.

Згідно положень п. 2 ч. 12 ст. 25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» органи
Пенсійного фонду за порушення вимог,
передбачених частиною другою статті 24
цього Закону, застосовують до банків
фінансові санкції, а саме, накладають
штраф у розмірі суми єдиного внеску,
яка підлягає сплаті платниками.

Аналіз зазначених норм дає підстави
вважати, що Законом України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» на банки
покладено обов'язок перевіряти повноту
сплати сум єдиного внеску при
прийнятті ними платіжних доручень на
виплату заробітної плати.

Таким чином, видача банком коштів для
виплати заробітної плати, без
дотримання умови одночасного подання
платником розрахункових документів
про перерахування коштів для сплати
відповідних сум єдиного внеску або
документів, що підтверджують фактичну
сплату таких сум, є підставою для
застосування до банку фінансових
санкцій.

Так, встановивши відсутність в
матеріалах справи банківської виписки
БВ - 0000039 від 12 березня 2011 року, яка була
підставою для прийняття відповідачем
оскаржуваного рішення, в порушення
вимог ст. 159 Кодексу адміністративного
суду України суди попередніх інстанцій
не витребували її у третьої особи, а
прийняли в якості належного доказу
відсутності руху коштів по рахунку №
9001 з 01 березня 2011 року по 01 квітня
2011 року не завірену належним чином
виписку по вказаному рахунку.

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи, представник Управління
Пенсійного фонду України у місті
Хмельницькому неодноразово повідомляв
суд першої інстанції про неможливість
надати банківську виписку БВ - 0000039 від
12 березня 2011 року, оскільки з такою
відповідач був ознайомлений під час
проведення планової перевірки ЗАТ
«Хмельницька кондитерська фабрика
«Кондфіл».

Суди попередніх інстанцій залишили
поза увагою та не надали правової
оцінки зазначеним твердженням
відповідача, не з'ясували чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення сторін, та якими
доказами вони підтверджуються.

Відповідно до статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, оцінюючи належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Отже, перевіряючи доводи сторін щодо
обставин, за яких було прийнято
оскаржуване рішення про накладення
штрафу, суди мали оцінити докази,
надані сторонами у їх сукупності, та, у
разі їх недостатності, витребувати
необхідні докази, а у випадку їх
неврахування, навести мотиви, з яких
вони виходили.

Не встановлення в судовому процесі
зазначених вище обставин, як таких, що
мають суттєве значення у справі з
огляду на неможливість правильно
вирішити спір без їх з'ясування,
відповідно до частини другої ст. 227
Кодексу адміністративного судочинства
України, є підставою для скасування
ухвалених у справі судових рішень, у
зв'язку з їх не відповідністю вимогам
ст. 159 цього Кодексу з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Частиною 2 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у місті
Хмельницькому задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
грудня 2013 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 09 вересня
2014 року скасувати, а справу направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Я.Л. Іваненко

Судді:
М.І. Мойсюк

В.В. Тракало