Справа № 826/9514/14
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2014-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 вересня 2014 року м. Київ
№826/9514/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:

головуючого судді - Костенка Д.А.,
суддів: Маруліної Л.О., Шрамко Ю.Т.,

за участю секретаря судового засідання
Левченко І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні
справу за позовом ОСОБА_1 до Правління
Пенсійного фонду України про визнання
бездіяльності протиправною,
зобов'я-зання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
Правління ПФУ, в якому просить:

- визнати бездіяльність відповідача у
виконанні обов'язку з внесення змін до
Порядку подання та оформлення
документів для призначення пенсій у
відповідності до рішення
Конс-титуційного Суду України від
07.10.2009 №25-рп/2009;

- зобов'язати відповідача внести та
затвердити зміни у Порядок подання та
оформ-лення документів для призначення
пенсій, що забезпечують документальне
виконання та реальну виплату пенсій по
усім українським пенсіонерам, які
проживають за межами тери-торії
України, у відповідності до рішення
Конституційного Суду України від 07.10.2009
№25-рп/2009;

- зобов'язати відповідача визначити
уповноважене територіальне управління
Пенсій-ного фонду України (бажано за
місцем проживання позивача перед її
виїздом за кордон) і дати йому вказівку
прийняти у позивача необхідні
документи для призначення пенсії за
віком, а також призначити та
виплачувати позивачу в державі Ізраїль
пенсію за віком з 28.02.2011 у відповідності
до Конституції України та діючим
пенсійним законодавством України.

В обґрунтування позовних вимог позивач
послалася на рішення Конституційного
Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009, яким
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), положення пункту 2
ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Зако-ну
України від 09.07.2003 №1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страху-вання" (далі - Закон №1058), а також
зазначено, що право громадянина на
одержання приз-наченої йому пенсії не
може пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні; держава
відповідно до конституційних
принципів зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія, - в
Україні чи за її межами.

Від сторін надійшли заяви (клопотання)
про розгляд справи без їх участі, у
зв'язку з чим та згідно з ч. 4 ст. 122 КАС
суд продовжив розгляд справи у
письмовому провадженні за наявними у
справі матеріалами.

Від відповідача надійшли письмові
заперечення, в яких він просить
відмовити в позові з тих підстав, що
Верховна Рада України, на яку рішенням
Конституційного Суду України від 07.10.2009
№25-рп/2009 покладено обов'язок з
приведення у відповідність до
Конституції України пенсійного
законодавства, не внесено відповідних
змін, у т.ч. до Закону №1058, а тому
підстави для внесення змін до Порядку
подання та оформлення документів для
приз-начення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове дер-жавне пенсійне
страхування", затвердженого постановою
Правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1 (далі -
Порядок №22-1), у відповідача відсутні.
Також відповідач зазначає, що визнані
неконституційними рішенням
Конституційного суду України від 07.10.2009
№25-рп/2009 п. 2 ч. 1 ст. 49 та друге речення
ст. 51 Закону №1058 стосувались
відновлення виплати раніше
призначеної пенсії на території
України, тоді як позивач досягла
пенсійного віку після виїзду за кордон,
а тому, на думку відповідача, вказане
рішення Конституційного Суду України
не може застосовуватись у відношенні
до ОСОБА_1, та, крім того, питання
призначення їй пенсії буде
вирішуватись у разі прийняття
Верховною Радою України Закону про
ратифіка-цію Угоди між Україною та
Державою Ізраїль про соціальне
забезпечення за встановленим такою
Угодою порядком. Крім цього, відповідач
зазначає, що позивач не зверталась до
від-повідного територіального органу
Пенсійного фонду згідно вимог Порядку
№22-1 із заявою встановленого зразка для
призначення пенсії, та не надала
необхідних документів, які б визначали
її право на той чи інший вид пенсійних
виплат.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про відсутність
підстав для задо-волення позовних
вимог, з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивач у період
з 14.10.1968 по 01.09.1990 працювала на різних
посадах установ та організацій
Української Радянської Соціалістичної
Республіки. 06.11.1990 позивач виїхала на
постійне місце проживання до Держави
Ізраїль. До свого виїзду позивач
проживала за адресою: АДРЕСА_1

Судом встановлено, що 13.06.2012 позивач
звернулася до Голови Правління ПФУ із
заявою (вх. від 13.06.2012 №13420/9-11), в якій,
пославшись на рішення Конституційного
суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 та
положення Закону №1058 (ч. 1 ст. 44), а також
у зв'язку із відсутністю у Державі
Ізраїль територіального органу
Пенсійного фонду, просила зобов'язати
уповноважене управління Пенсійного
фонду (бажано за місцем її проживання
до виїзду у Ізраїль) призначити та
виплачувати їй пенсію, беручи до уваги
її трудовий стаж на території України.
Також позивач просила пенсію надсилати
на її адресу у Державі Ізраїль. До заяви
була додана виписка з трудової книжки
та диплом №556112 про закінчення
Київсь-кого міського педагогічного
училища.

Не отримавши відповіді, як стверджує
позивач, вона повторно звернулась до
ПФУ із заявою від 08.05.2014.

У відповідь на вказану заяву листом від
28.05.2014 №5535/У11 Департамент пенсійно-го
забезпечення ПФУ було повідомлено, що
рішення Конституційного Суду України
від 07.10.2009 №25-рп/2009 не може бути
застосованим до заявника, оскільки не
стосується осіб, пенсія яким не
призначалась, та, окрім того,
посилаючись на положення ч. 1 ст. 44
Закону №1058, п.п. 1, 16 Порядку №22-1,
роз'яснено порядок подання заяви про
призначення пенсії. Також у листі
зазначено про встановлену ст. 47 Закону
№1058 можливість виплати призначе-ної
пенсії в межах України та вказано
адресу офіційного веб-сайту ПФУ, з
якого позивач могла б дізнатись
реквізити необхідного територіального
відділення Пенсійного фонду.

Спірні відносини виникли у сфері
пенсійного забезпечення і стосуються
внесення змін до Порядку №22-1.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону №1058 виплата
пенсії за рішенням територіальних
органів Пенсійного фонду або за
рішенням суду припиняється на весь час
проживання пен-сіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Другим реченням ст. 51 Закону №1058
визначено, що під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 07.10.2009 №25-рп/2009 вказані поло-ження
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), у зв'язку із чим
вони втратили чинність з 07.10.2009. При
цьому, у пп. 3.3 вказаного рішення
Конституційний Суд України зазначив,
що, виходячи із правової, соціальної
природи пенсій право громадянина на
одержання призначеної йому пенсії не
може пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні; держава
відповідно до конституційних
принци-пів зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія, - в
Україні чи за її межами.

Як вбачається, наведені положення п. 2 ч.
1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону №1058
та зміст рішення Конституційного суду
України від 07.10.2009 №25-рп/2009, сто-сується
виплати і одержання особами пенсій,
яким такі пенсії призначені.

Суд зауважує, що позивачу пенсія не
призначалася. Також суд зауважує, що
рішення Конституційного суду України
від 07.10.2009 №25-рп/2009 з урахуванням
висновків (п. 31) Рішення Європейського
суду з прав людини від 07.11.2013 у справі
"Пічкур проти України" (заява №10441/06)
підлягає застосуванню органами
Пенсійного фонду відносно пенсіонерів,
які виїхали за кордон після його
прийняття - 07.10.2009, до яких позивач не
відноситься, так як виїхала на постійне
місце проживання до Держави Ізраїль
06.11.1990.

Враховуючи, що позивач не відноситься
до осіб, яким призначена пенсія, і що до
неї не підлягає застосуванню рішення
Конституційного Суду України від 07.10.2009
№25-рп/2009, суд дійшов висновку про
необґрунтованість доводів позивача.

Також, як вбачається із змісту рішення
від 07.10.2009 №25-рп/2009, Конституційний Суд
України звернув увагу Верховної Ради
України на необхідність приведення у
відповід-ність до Конституції України
положень інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповід-ного договору, а також
прийняття закону про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди,
завданої фізичним або юридичним особам
актами і діями, що визнані
неконституційними.

Водночас, як вірно зазначається у
запереченнях відповідача, цим рішенням
Конститу-ційний Суд України не
зобов'язував ПФУ внести зміни до
Порядку №22-1, а Верховною Радою України
відповідних законодавчих приписів, на
підставі яких відповідач зобов'язаний
вносити зміни до Порядку №22-1, не
приймалося. Інших норм зобов'язуючого
для відпові-дача характеру позивач
суду не зазначила.

Таким чином, твердження позивача про
бездіяльність відповідача щодо не
внесення змін до Порядку №22-1 є
безпідставними.

Зважаючи на необґрунтованість доводів
позивача, а також відсутність у
відповідача обов'язку щодо внесення
змін до Порядку №22-1, суд дійшов
висновку про необґрунтова-ність
заявлених позовних вимог про визнання
протиправною бездіяльності і
зобов'язання внести зміни до Порядку
№22-1 відповідно до рішення
Конституційного Суду України від 07.10.2009
№25-рп/2009 і не вбачає підстав для їх
задоволення.

Також необґрунтованою є вимога про
зобов'язання відповідача визначити
уповнова-жений територіальний орган
Пенсійного фонду і надати йому
вказівки про прийняття необ-хідних
документів для призначення пенсії,
призначити і виплачувати позивачу
пенсію за віком в державі Ізраїль з
28.02.2011, яка не ґрунтується на нормах
чинного законодавства та суперечить
вимогам ст. 44 Закону №1058, Порядку №22-1,
згідно з якими питання рішення про
призначення і виплату пенсії
відноситься до компетенції
територіальних органів Пенсій-ного
фонду, а не Правління ПФУ.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 14, 70, 71, 76, 79, 86, 128, 138,
158-163, 167 КАС, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні
адміністративного позову.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку на апеляційне
оскарження. Постанова може бути
оскаржена до Київського апеляційного
адміністративного суду в порядку,
встановленому ст.ст. 185-187 КАС.
Апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання копії її повного
тексту.

Головуючий суддя
Д.А. Костенко

Судді:
Л.О. Маруліна

Ю.Т. Шрамко