Справа № 826/10698/14
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій Р.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

11 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді:
Беспалова О. О.

суддів:
Губської О. А., Грибан І. О.

за участю секретаря:
Тур В. В.

представника позивача Михайленко Л. С.,
представника відповідача Макаревича О.
С., розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Києві апеляційну
скаргу товариства з обмеженою
відповідальністю "Укройлпродукт" на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 серпня 2014 р. у
справі за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Укройлпродукт" до
Державної податкової інспекції у
Подільському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ "Укройлпродукт" звернулось до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Державної податкової інспекції у
Подільському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
19.03.2014 року № 03.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
18 серпня 2014 р. адміністративний позов
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову, якою позовні
вимоги задовольнити, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що
з'явились, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду - без змін з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
було вірно встановлено судом першої
інстанції, відповідачем була проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка позивача з питань дотримання
податкового законодавства по
фінансово-господарським
взаємовідносинам з ТОВ «Бізнес
Капітал» (код за ), ТОВ
«Укрфрут» (код за ) та ТОВ
«Біг Бен» (код за ) за період
з 01.09.2013 року по 30.09.2013 року.

Перевіркою повноти визначення
податкового кредиту за період з 01.09.2013
року по 30.09.2013 року по взаємовідносинах
ТОВ «Бізнес Капітал», ТОВ «Укрфрут» та
ТОВ «Біг Бен» встановлено його
завищення на загальну суму 2016451,00 грн., у
тому числі, по періодам: вересень 2013
року - 2016451,00 грн. та, відповідно,
встановлено завищення від'ємного
значення податку на додану вартість на
зазначену суму.

За результатами перевірки
відповідачем складено акт від 23.12.2013
року № 2467/26-56-22-03-09/37036907, яким
зафіксовані виявлені під час перевірки
порушення позивачем норм податкового
законодавства України, зокрема, п.198.2.,
п.198.3., п.198.6. ст.198 Податкового кодексу
України, внаслідок чого завищено
від'ємне значення податку на додану
вартість.

У зв'язку з виявленими порушеннями, на
підставі акта перевірки позивача від
23.12.2013 року № 2467/26-56-22-03-09/37036907,
відповідачем було прийняте податкове
повідомлення-рішення форми «В4» від
13.01.2014 року № , яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення
рядка 19 Декларації та від'ємного
значення рядка 24 декларації з податку
на додану вартість за вересень 2013 року
у розмірі 2 016 451,00 грн.

Рішенням Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 13.03.2014 року №
2314-110/26-15-10-06-15 про результати розгляду
первинної скарги, податкове
повідомлення-рішення форми «В4» від
13.01.2014 року № було скасовано та
зобов'язано відповідача винести
податкове повідомлення-рішення форми
«В4» про зменшення розміру від'ємного
значення суми податку на додану
вартість на суму 2016451,00 грн. передбачене
Порядком № 1236.

На виконання зазначеного рішення
Головного управління Міндоходів у м.
Києві, відповідачем було прийняте
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення форми «В4» від
19.03.2014 року № 03, яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість за
вересень 2013 року у розмірі 2 016 451,00 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК
України витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України визначено,
що витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

У відповідності до п. 198.3 ст. 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України визначено,
що не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Приписами п. 201.10 ст. 201 ПК України
визначено, що податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на вищезазначені норми,
колегія суддів дотримується позиції,
що необхідною умовою для віднесення
сплачених цін за товари (послуги) до
валових витрат та сплачених у ціні
товарів (послуг) сум податку на
додану вартість є факт придбання
товарів та послуг з метою їх
використання в господарській
діяльності.

Господарські операції для
визначення податкового кредиту для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість та
податком на прибуток мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність таких операцій.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг відповідні
суми не можуть включатися до складу
податкового кредиту з ПДВ навіть
за наявності формально складених,
але недостовірних документів або
сплати грошових коштів.

Аналогічної позиції дотримується
Вищий адміністративний суд України,
який зазначає, що з метою встановлення
факту здійснення господарської
операції, формування витрат для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або податкового
кредиту з податку на додану вартість
судам належить з'ясовувати, зокрема,
такі обставини: рух активів у процесі
господарської операції, установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції, установлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг), спорудженням основних фондів,
імпортом товарів (послуг), понесенням
інших витрат і господарською
діяльністю платника податку.

Так з матеріалів справи вбачається, що
позивач у перевіряємий період мав
договірні взаємовідносини з
контрагентами: ТОВ «Бізнес Капітал»,
ТОВ «Укрфрут» та ТОВ «БігБен», які
ґрунтувалися на договорах поставки
паливо-мастильних матеріалів, на
підтвердження виконання умов яких та
сплати податку на додану вартість у
складі ціни за придбані позивачем
товари, зазначеними контрагентами були
виписані позивачу податкові накладні.

На підтвердження реальності
здійснення господарських операцій в
матеріалах справи наявні договори на
поставку товару, власне, податкові
накладні та платіжні доручення.

Особливу увагу колегія суддів акцентує
на тому, що у відповідності до пояснень,
які були надані позивачем на запит
податкового органу від 06.12.2013 р. № 245/12
(а. с. 133-134) позивачем зазначено, що на
запит подаються для перевірки платіжні
доручення по всіх контрагентах, проте,
станом на 06.12.2013 р. заборгованість по
даним операціям становить всю суму
операцій.

Між тим, при дослідженні копій
платіжних доручень, що містяться в
матеріалах справи, колегією суддів
встановлено, що всі платежі проведені
установами банку на користь
контрагентів позивача 27.09.2013 року (а. с.
95-97), що не відповідає твердженням
позивача.

Натомість, в акті перевірки від 23.12.2013 р.
(а. с. 38) відповідачем зазначено, що до
перевірки не надано документи, що
підтверджують факт взаєморозрахунків
між підприємствами.

Дане твердження в акті перевірки
підтверджує письмові пояснення
позивача про наявність з його боку
боргових зобов'язань зі сплати коштів
за товар на момент проведення
перевірки.

З огляду на це, колегія суддів
приходить до висновку, що до перевірки
позивачем надавалися платіжні
доручення, що не містили відмітки
уповноваженого банку про дату
проведення операції зі списання коштів
на рахунок контрагентів.

Натомість, до матеріалів справи
позивачем надані платіжні доручення,
що, по - перше, не були предметом
перевірки податковим органом, а,
по-друге, свідчать про оплату позивачем
товарів 27.09.2013 р. всупереч запереченням
позивача цього факту при проведенні
перевірки станом на 10.12.2013 р., що ставить
під сумнів сумлінність позивача щодо
дотримання вимог податкового
законодавства.

Крім того, колегія суддів зауважує, що з
досліджених скарг, направлених
позивачем до вищестоящих податкових
органів, вбачається фактично незгода
позивача з проведенням перевірки, а не
обґрунтовані доводи реальності
відносин позивача з контрагентами.

Також згідно п.3.1. та п.3.2. договорів
поставки ПММ від 27.09.2013 року № 2709-У-Б, №
2709-У-У та № 2709/13УБ передбачено, що
продукція поставляється покупцю на
умовах, зазначених у Додаткових угодах
до цього Договору, що є його невід'ємною
частиною, згідно Інкотермс 2010 року.

Постачальник вважається таким, що
виконав своє зобов'язання по поставці
продукції з дати передачі продукції в
розпорядження покупця по акту
прийому-передачі продукції та/або
видаткової накладної на продукцію,
підписаної уповноваженими
представниками сторін. Право власності
на продукцію переходить до покупця з
дати поставки продукції. Датою
поставки продукції є дата підписання
акта прийому-передачі продукції та/або
видаткової накладної на продукцію.

Докази поставки товару, видаткові
накладні, акти приймання-передачі в
матеріалах справи відсутні.

Відповідно п.44.6. ст.44 до Кодексу, у разі
якщо до закінчення перевірки або у
терміни, визначені в абзаці другому
пункту 44.7 цієї статті платник податків
не надає посадовим особам
контролюючого органу, які проводять
перевірку, документи (незалежно від
причин такого ненадання, крім випадків
виїмки документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Також колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
необхідності з огляду на обставини
справи підтвердження наявності у
контрагентів позивача фізичних,
технічних та технологічних
можливостей для вчинення тих чи інших
дій, що становлять зміст
вищезазначених господарських
операції.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо правомірності з
боку відповідача дій, що полягали у
винесенні спірного податкового
повідомлення-рішення.

Доводи апеляційної скарги позивача не
спростовують позицію суду першої
інстанції та апеляційним судом
відхиляються.

Згідно статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
ухвалив оскаржуване рішення
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а тому підстави для його
скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укройлпродукт" на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
18 серпня 2014 р. у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укройлпродукт" до Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 серпня 2014 р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядку і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя

О. О. БеспаловСуддя І.
О. ГрибанСуддя О. А.
Губська (Повний текст ухвали
виготовлено 16.12.2014 р.)

.

Головуючий суддя
Беспалов О.О.

Судді:
Грибан І.О.

Губська О.А.