Справа № 2а-7274/10/2670
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року м. Київ
К/800/15201/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Маринчак Н.Є.

Муравйова О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.02.2014 року

у справі № 2а-7274/10/2670

за позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2

до Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі м.
Києва

третя особа Львівська митниця
Державної митної служби України

за участю Прокуратури
Солом'янського району м. Києва

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_2 (далі по тексту -
позивач, СПД ФО ОСОБА_2.) звернувся до
суду з позовом до Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі м.
Києва (далі по тексту - відповідач, ДПІ),
третя особа - Львівська митниця
Державної митної служби України (далі
по тексту - третя особа) за участю
Прокуратури Солом'янського району м.
Києва (далі по тексту - прокуратура) про
скасування податкових
повідомлень-рішень..

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
13.09.2011 року позовні вимоги СПД ФО ОСОБА_2
задоволено частково.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.09.2012 року
апеляційну скаргу ДПІ залишено без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 16.07.2013 року, скасовано
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 13.09.2011 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.09.2012 року,
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
29.11.2013 року адміністративний позов
задоволено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.02.2014 року
скасовано постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
29.11.2013 року. Прийнято нову постанову,
якою в задоволенні позовних вимог СПД
ФО ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з
вищевказаним рішенням суду
апеляційної інстанції, оскаржив його у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

У письмових поясненнях третя особа,
посилаючись на те, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального та
процесуального права, просить
касаційну скаргу СПД ФО ОСОБА_2
залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
щодо наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ проведено
перевірку СПД ФО ОСОБА_2 з питань
дотримання вимог податкового та
валютного законодавства за період з
01.01.2008 року по 30.09.2008 року, за
результатами якої складено акт
№773/17-4- від 05.02.2009 року.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено пп. «а» п. 19.1 ст. 19
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», а саме - занижено
валовий дохід за 2008 року на загальну
суму 1036271,84 грн., пп. 4.1.4 ст. 4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», п. 2.1, пп. 2.3.1, п. 2.3 ст. 2, п. 4.1 ст.
4, п. 9.3 ст. 9, пп. 7.8.1 п. 7.8 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», а саме - не проведення
реєстрації платником ПДВ, ненадання
податкових декларацій з ПДВ за лютий,
березень 2008 року, пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», а саме - занижено податкові
зобов'язання за 2008 рік на суму податку
на додану вартість 227178,00 грн.

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, ДПІ прийнято податкові
повідомлення-рішення від 06.02.2009 року
№/0, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 341107,00 грн.
(основний платіж - 227178,00 грн., штрафні
санкції - 113929,00 грн.) та №/0 про
визнання суми податкового зобов'язання
по податку з доходів фізичних осіб, що є
СПД у розмірі 1 1507120,50 грн.

За результатами адміністративного
оскарження, зазначені податкові
повідомлення-рішення податковими
органами залишено без змін, а скарги
позивача без задоволення та прийнято
податкові повідомлення-рішення від
15.04.2009 року № /1, № /1, від
06.07.2009 року № /2, № /2.

Суд апеляційної інстанції визнав
обґрунтованими такі висновки
податкового органу, з чим погоджується
суд касаційної інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог пп. «а» п. 19.1 ст. 19
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (який був чинний на
момент виникнення спірних
правовідносин) платники податку
зобов'язані вести облік доходів і
витрат у обсягах, достатніх для
визначення суми загального річного
оподатковуваного доходу, у разі коли
такий платник податку зобов'язаний цим
Законом подавати декларацію або має
право на таке подання з метою
повернення надміру сплачених податків,
у тому числі при застосуванні права на
податковий кредит.

Згідно з ст. 13 Декрету Кабінету
міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» (який був чинний на
момент виникнення спірних
правовідносин) оподаткуванню
підлягають доходи громадян, одержані
протягом календарного року від
здійснення підприємницької діяльності
без створення юридичної особи, а також
інші доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету. Оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) і документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. Якщо ці витрати не
можуть бути підтверджені
документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні
остаточних розрахунків за нормами,
визначеними Головною державною
податковою інспекцією України за
погодженням з Міністерством економіки
України та Державним комітетом України
по сприянню малим підприємствам та
підприємництву.

Підпунктом 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України
«Про податок на додану вартість» (який
був чинний на момент виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що
особа підлягає обов'язковій реєстрації
як платник податку у разі коли загальна
сума від здійснення операцій з
поставки товарів (послуг), у тому числі
з використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань
третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 300000 гривень (без
урахувавання податку на додану
вартість).

Пунктом 9.4 ст. 9Закону України «Про
податок на додану вартість» (який був
чинний на момент виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що якщо
обсяг оподатковуваних операцій особи
протягом звітного податкового періоду
перевищує суму, визначену підпунктом
2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не
більше ніж у два рази, така особа
зобов'язана надіслати податковому
органу заяву про реєстрацію протягом
двадцяти календарних днів, наступних
за таким звітним податковим періодом.
Особа, що не надсилає таку заяву у таких
випадках та у такі строки, несе
відповідальність за не нарахування або
несплату цього податку на рівні
зареєстрованого платника без права
нарахування податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

Відповідно до вимог пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (який був чинний на момент
виникнення спірних правовідносин) у
разі коли контролюючий орган
самостійно донараховує суму
податкового зобов'язання платника
податків за підставами, викладеними у
підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2
статті 4 цього Закону, такий платник
податків зобов'язаний сплатити штраф у
розмірі десяти відсотків від суми
недоплати (заниження суми податкового
зобов'язання) за кожний з податкових
періодів, установлених для такого
податку, збору (обов'язкового платежу),
починаючи з податкового періоду, на
який припадає така недоплата, та
закінчуючи податковим періодом, на
який припадає отримання таким
платником податків податкового
повідомлення від контролюючого органу,
але не більше п'ятдесяти відсотків
такої суми та не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян сукупно за весь строк
недоплати, незалежно від кількості
податкових періодів, що минули.

Як вбачається з матеріалів справи,
судом апеляційної інстанції
встановлено, що на пункті пропуску
«Дорохуськ» 01.02.2008 року було здійснено
митне оформлення вантажу (плазмові
телевізори) на загальну вартість
товару 232530,00 дол. США. Одержувачем
товару в декларації зазначено ОСОБА_2
Згідно даних АРМ «Митниця» за період з
22.01.2008 року по 10.03.2008 року здійснено
митне оформлення вантажу (побутова
техніка) на загальну суму 5865926,30 грн.
(одержувач товару - ОСОБА_2.). Митне
оформлення вантажу (побутова техніка)
за період з 09.01.2008 року по 10.03.2008 року
здійснено на підставі ВМД на загальну
вартість 6778232,33 грн. (одержувач товару -
ОСОБА_2.). Інформація про отримання
доходів з 01.01.2008 року по 30.09.2008 року СПД
ФО ОСОБА_2 до ДПІ не надавалась.

Статтею9 Декрету Кабінету міністрів
України «Про систему валютного
регулювання та валютного контролю»
передбачено, що валютні цінності та
інше майно резидентів, яке перебуває за
межами України, підлягає обов'язковому
декларуванню у Національному банку
України. Однак, позивачем така
декларація не подавалася.

Таким чином, позивач не задекларував
отриманий дохід на суму 7 671 416,64 грн. та
не сплатив податок з такого доходу у
сумі 1 150 712,50 грн.

Відповідно до ст. 237 Цивільного кодексу
України представництвом є
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
вчинити правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє. Одним із
видів представництва є представництво
за довіреністю. Зокрема, довіритель
доручає повіреному вчинити певні дії
від його імені, про що свідчить виданий
довірителем документ - довіреність. При
дослідженні підстав виникнення прав та
порядку здійснення певних дій
повіреним у даних правовідносинах слід
звернути увагу на той факт, що видаючи
довіреність довіритель має право чітко
визначити обсяг юридичних дій, які має
право вчинити від його імені повірений.

Згідно пп. а п. 2.1 ст. 2 Порядку
здійснення митного контролю й митного
оформлення товарів та інших предметів
із застосуванням вантажної митної
декларації, затвердженого Наказом
Державної митної служби України від 14
жовтня 2002 року № 561 (зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 07.11.2002
року за № 877/7165), для здійснення митного
контролю й митного оформлення товарів
та інших предметів декларант подає
митному органу такі документи й
потрібну кількість їх копій документи,
що підтверджують повноваження
декларанта на здійснення декларування
товарів та інших предметів.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 були видані нотаріально
посвідчені довіреності:

- від 09.01.2008 року на ім'я громадянина
Республіки Польща ОСОБА_3 з терміном
дії до 20.01.2008 року;

- від 21.01.2008 року на ім'я громадянина
України ОСОБА_4 та громадянина
Республіки Польща Кочура Лучана з
терміном дії до 21.04.2008 р.

- від 21.01.2008 року строком на 1 місяць на
ім'я громадян Республіки Польща ОСОБА_5
та ОСОБА_6.

Суд апеляційної інстанції
проаналізувавши наявні у справі
матеріали, вірно дійшов висновку, що
СПД ФО ОСОБА_2 надавши довіреність,
дозволив вчиняти від свого імені певні
юридичні дії, в наслідок чого Державною
митною службою України було здійснено
митне оформлення товарів саме від
імені позивача оскільки, повірений діє
від імені довірителя та всі дії,
вчинені ним на підставі довіреності
рахуються як дії, вчинені довірителем
особисто.

Таким чином, оскільки загальна сума
операцій СПД ФО ОСОБА_2 перевищила
встановлений Законом обсяг, та
оскільки заява про реєстрацію
платником ПДВ позивачем подана не була,
ДПІ було здійснено донарахування суми
ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету.

Колегія суддів приходить до висновку,
що саме за вищевказаних обставин
справи, суд апеляційної інстанції
вірно застосував норми матеріального
права, отже, прийняті податковим
органом спірні рішення є правомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом апеляційної
інстанції порушення норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

В свою чергу, доводи касаційної скарги
не відповідають фактичним обставинам
справи та спростовуються
вищезазначеними нормами права, отже,
відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, касаційна скарга
позивача підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Київського
апеляційного адміністративного суду
від 12.02.2014 року залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 214-215, 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.02.2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
Н.Є. Маринчак О.В. Муравйов