Справа № 752/15567/14-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Сальникова Н.М.
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

17 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Епель О.В., Кобаля М.І.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційні скарги ОСОБА_2,Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва,
Головного управління Пенсійного фонду
України в м. Києві на постанову
Голосіївського районного суду м. Києва
від 10.11.2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Голосіївському районі м.
Києва, Головного управління
Пенсійного фонду України в м. Києві про
визнання протиправними дій,
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Голосіївського
районного суду м. Києва з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва,
Головного управління Пенсійного фонду
України в м. Києві про визнання
протиправними дій щодо невиконання
постанови Голосіївського районного
суду м. Києва від 27.01.2011 року по справі №
2а-143/11, стягнення боргу в розмірі 142 412,15
грн..

Постановою Голосіївського районного
суду м. Києва від 10.11.2014 року позовні
вимоги задоволено частково: визнано
протиправними дії щодо невиконання
постанови Голосіївського районного
суду м. Києва від 27.01.2011 року по справі №
2а-143/11. В решті позову відмовлено

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
позивач та відповідачі подали
апеляційні скарги, в яких просять
скасувати вищевказану постанову
відповідно в частині відмови у
задоволенні позову та задоволенні
позовних вимог і постановити нову про
задоволення позову та відмову в його
задоволенні відповідно. В
обґрунтування своїх апеляційних скарг
апелянти посилаються на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
а також невідповідність висновків суду
обставинам справи та неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню, з наступних
підстав.

Постановою Голосіївського районного
суду м. Києва від 27.01.2011 року, яка
набрала законної сили, було зобов'язано
УПФУ в Голосіївському районі м. Києва
здійснити ОСОБА_2 перерахунок та
виплату основної державної пенсії в
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком
та додаткової пенсії в розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком з 07.07.2010
року.

На підставі вказаного судового рішення
було видано виконавчий лист та
пред'явлено до примусового виконання.

Згідно довідки про розмір призначеної
пенсії №237 від 22.10.2014 року, позивачу
ОСОБА_2 було нараховано пенсію у сумі 57
489 грн. 38 коп., проте фактично її
виплачено не було.

Даючи правову оцінку вищевикладеним
обставинам справи, колегія суддів
зазначає наступне.

Апеляційна інстанція повністю
підтримує висновок суду першої
інстанції щодо безумовного виконання
судового рішенням, а оскільки саме
судовим рішенням було зобов'язано
Управління пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва
виплатити оспорювану пенсію, то саме
вказаний державний орган зобов'язаний
її виплати. Крім того, колегія суддів
зауважує, що незважаючи на апеляційне
та касаційне оскарження вказаного
рішення відповідачем, останній не був
звільнений від обов'язку виплати
основної та додаткової пенсії. При
цьому, варто зауважити, що орган
державної влади не може посилатися на
відсутність фінансування як на
підставу невиконання рішення суду, що
набрало законної сили. Також, колегія
суддів відзначає, що ухвала Вищого
адміністративного суду України від
24.06.2014 року лише підтвердила
протиправність обмеження нарахування
та виплати пенсії позивачу будь-яким
кінцевим строком.

Посилання апелянта-позивача щодо
нарахування та виплати основної та
додаткової пенсії в подальшому є
безпідставними, адже суд не наділений
повноваженнями щодо зобов'язання
органів державної влади виконувати
будь-які дії в майбутньому, оскільки
порушення яких-небудь прав, свобод та
законних інтересів ще не відбулося.

Колегія суддів погоджується з позицією
суду першої інстанції, що ототожнення
позивачем суми, яка підлягає виплаті за
судовим рішенням з начебто фактичною
заборгованістю є помилковим, оскільки
вказане питання лежить саме в площині
примусового виконання постанови суду
працівниками державної виконавчої
служби та дає право звернення в
майбутньому до компетентних органів з
вимогою щодо компенсації за тривале
невиконання рішення.

Слід також відмітити, що чинним
законодавством передбачено механізм
виконання судових рішень, відповідно
до якого особа, на користь якої
винесене судове рішення подає до
органу державної виконавчої служби
заяву про виконання рішення з доданими
копіями документів, в свою чергу орган
ДВС документи обліковує, визначає
черговість виконання та передає
рішення до органів, що здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, а тому судом першої інстанції
правомірно частково задоволено даний
адміністративний позов лише в частині
визнання протиправними дій
відповідачів щодо невиконання
судового рішення. Також Голосіївським
районним судом м. Києва обґрунтовано
відмовлено у позові в частині
стягнення коштів, нарахованих на
виконання судового рішення, оскільки
позивачем в даному випадку та в цій
частині невірно обраний спосіб захисту
його порушеного права.

Крім того, механізм виконання
рішень суду про зобов'язання вчинити
певні дії щодо майна, боржником за
якими є державний орган, державне
підприємство, юридична особа,
здійснюється в порядку, встановленому
Законом України «Про виконавче
провадження», з урахуванням
особливостей, встановлених Законом
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» (ст. 7 Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень»).

На виконання зазначеного Закону
Кабінетом Міністрів України 03.09.2014 року
було прийнято Постанову № 440 «Про
затвердження Порядку погашення
заборгованості за рішеннями суду,
виконання яких гарантується державою»

Даний Порядок визначає механізм
обліку виконавчих документів та
судових рішень, передбачених пунктом 3
розділу II «Прикінцеві та перехідні
положення» Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень», інвентаризації та
погашення заборгованості за ними.

Згідно зазначеного порядку
заявник (особа, на користь якої
винесене судове рішення) подає до
органу державної виконавчої служби
заяву про виконання рішення з доданими
копіями документів, в тому числі рішень
суду; орган ДВС документи обліковує,
визначає черговість виконання та
передає рішення до органів, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до статті 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційних скарг не
спростували висновків суду першої
інстанції, викладених в оскаржуваному
судовому рішенні, підстави для
задоволення скарг відсутні, а тому
рішення суду першої інстанції не
підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2,Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва,
Головного управління Пенсійного фонду
України в м. Києві - залишити без
задоволення.

Постанову Голосіївського районного
суду м. Києва від 10.11.2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту прийняття та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Саприкіна І.В.

Судді:
Епель О.В.

Кобаль М.І.