Справа № 812/10235/13-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/18681/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Сороки М.О., Чумаченко Т.А.,

при секретарі судового засідання:
Гуловій О.І.,

за участю представника позивача: Патон
О.О.,

представника відповідача: Піддубняка
А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в касаційній інстанції
адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Алчевський коксохімічний
завод" до Луганської митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України у Луганській області про
визнання недійсними та скасування
карток відмови, рішень та стягнення
коштів, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Луганської
митниці Міндоходів на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 28 січня 2014
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року Публічне акціонерне
товариство "Алчевський коксохімічний
завод" (далі - ПАТ "Алчевський
коксохімічний завод") звернулося до
суду з адміністративним позовом до
Луганської митниці Міндоходів,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Луганській області, в якому просить:

- скасувати картку відмови у
прийнятті митної декларації №
702020001/2013/00102;

- визнати протиправним та
скасувати рішення про коригування
митної вартості товарів №
702020001/2013/000507/2 від 14 серпня 2013 року;

- скасувати картку відмови у
прийнятті митної декларації №
702020001/2013/00125;

- визнати протиправним та
скасувати рішення про коригування
митної вартості товарів №
702020001/2013/000602/2 від 09 вересня 2013 року;

- повернути на рахунок ПАТ
"Алчевський коксохімічний завод"
надмірно сплачених 1525905,35 грн. податку
на додану вартість;

- стягнути на користь ПАТ
"Алчевський коксохімічний завод"
понесені судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначає, що ПАТ "Алчевський
коксохімічний завод" було подано до
митного оформлення вантажні митні
декларації: № 702020001/2013/007948 від 14 серпня
2013 року та № 702020001/2013/008800 від 09 вересня
2013 року разом із товаросупровідними
документами на товар, який заявлений в
режимі "ІМ-40".

Посадовою особою Луганської митниці
Міндоходів прийнято рішення про
коригування митної вартості товарів №
702020001/2013/000507/2 від 14 серпня 2013 року,
відповідно до якого зазначений у
митній декларації № 702020001/2013/007948 товар,
а саме: вугілля кам'яне битуминозне
коксівне марки "КС", який
задекларований позивачем за основним
методом визначення митної вартості
товарів, органом доходів і зборів
застосовано метод за ціною договору
щодо ідентичних товарів.

Разом з цим, посадовою особою
Луганської митниці Міндоходів
прийнято аналогічне рішення про
коригування митної вартості товарів №
702020001/2013/000602/2 від 09 вересня 2013 року,
яким до зазначеного у митній
декларації № 702020001/2013/008800 товару,
органом доходів і зборів застосовано
метод за ціною договору щодо
ідентичних товарів замість
визначеного позивачем основного
методу.

Підставою для прийняття оскаржених
рішень, Луганська митниця Міндоходів
вважає те, що метод визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, не може бути
прийнятий у зв'язку із наданням
декларантом або уповноваженою ним
особою документів, які містять неповні
відомості, що призвело до виникнення
сумнівів у правильності визначення
позивачем митної вартості товару.
Разом з цим, підставою для прийняття
оскаржених рішень послугувала відмова
декларанта в наданні додаткових
документів для підтвердження
правильності застосування позивачем
основного методу.

ПАТ "Алчевський коксохімічний завод"
вважає, що Луганською митницею
Міндоходів неправомірно видано картки
відмови у прийнятті вантажних митних
декларацій, а рішення органу доходів і
зборів прийняті із порушенням вимог
чинного законодавства.

У зв'язку з цим, позивач звернувся в суд
з вимогою про визнання протиправними
та скасування карток відмов у
прийнятті вантажних митних декларацій,
рішень Луганської митниці Міндоходів
про коригування митної вартості
товарів та стягнення з Державного
бюджету України на користь ПАТ
"Алчевський коксохімічний завод"
надмірно сплачених коштів у розмірі
1525905,35 гривень.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 28 січня 2014
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року, адміністративний позов ПАТ
"Алчевський коксохімічний завод"
задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано
рішення Луганської митниці Міндоходів
про коригування митної вартості
товарів № 702020001/2013/000507/2 від 14 серпня 2013
року та № 702020001/2013/000602/2 від 09 вересня
2013 року.

Визнано протиправними та скасовано
картки відмови в прийнятті митних
декларацій, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
702020001/2013/00102 та № 702020001/2013/00125.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства "Алчевський коксохімічний
завод" надмірно сплачених 1525905,35
гривень податку на додану вартість.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь позивача судовий збір у сумі
527,62 гривень.

У задоволенні позовних вимог стосовно
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Луганській області відмовлено за
необґрунтованістю.

У своїй касаційній скарзі Луганська
митниця Міндоходів, посилаючись на
порушення судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати їх рішення та
прийняти нове, яким у задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Представник позивача у судовому
засіданні просив залишити касаційну
скаргу без задоволення посилаючись на
її необґрунтованість та
безпідставність, а рішення судів
попередніх інстанцій залишити без
змін.

Представник Луганської митниці
Міндоходів у судовому засіданні вимоги
касаційної скарги підтримав, просив
скасувати постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 28
січня 2014 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 13 березня 2014 року, та постановити
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити у повному
обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між компінією "Unicoal AG."
(Швейцарія) та ПАТ "Алчевський
коксохімічний завод" укладено
зовнішньоекономічний контракт №.60.028.01
від 26 грудня 2011 року щодо поставки
вугілля російського виробництва.

22 червня 2013 року між компанією "Unicoal AG."
та ПАТ "Алчевський коксохімічний
завод" було укладено додаток до
вищезазначеного
зовнішньоекономічного контракту, в
якому вказано, що продавець у період із
01 липня 2013 року по 30 вересня 2013 року
зобов'язується продати, а покупець
зобов'язується купити товар - вугілля
марки "КС", виробник ВАТ "Вугільна
компанія "Кузбассразрезуголь"",
відповідної якості 55000 метричних тон,
ціна за одну метричну тонну вугілля -
122,40 доларів США, на умовах DAP станція
призначення "Комунарськ" Донецька
залізниця.

У відповідності до контракту №.60.028.01
від 26 грудня 2011 року та додатку до
нього від 22 червня 2013 року, позивачем
на митну територію України у липні 2013
року на умовах DАР RU станція "Соловей"
(Інкотермс 2010) було ввезено вантаж -
вугілля кам'яне битуминозне коксівне
марки "КС".

З метою митного оформлення ввезеного
на територію України вантажу,
позивачем подано до Луганської митниці
Міндоходів вантажні митні декларації
№ 702020001/2013/007948 від 14 серпня 2013 року та
№ 702020001/2013/008800 від 09 вересня 2013 року, в
яких митна вартість товару була
задекларована позивачем із
застосуванням першого методу
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну, тобто за
ціною договору, в розмірі 122,40 доларів
США за одну тонну.

Разом із вищезазначеними деклараціями
позивачем надано для підтвердження
правильності задекларованих
показників документи, що передбачені
Порядком декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1766 від 20 грудня 2006
року.

Не погоджуючись із визначеною
декларантом митною вартістю товару у
деклараціях, Луганська митниця
Міндоходів запропонувала позивачу
додатково надати документи для
підтвердження заявленої митної
вартості товару, а саме:

- договір (угоду, контракт) з
третіми особами, пов'язаний із
договором про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

- рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця,
пов'язаних із виконанням умов договору
(угоди, контракту);

- виписку із бухгалтерської
документації;

- каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару;

- інші додаткові документи за
власним бажанням відповідно до
положень частини 6 статті 53 Митного
кодексу України.

Проте, декларантом не надано перелік
додаткових документів, які
запропоновано надіслати до
контролюючого органу.

За результатами здійсненого контролю
правильності визначення митної
вартості товарів, органом доходів та
зборів прийнято рішення про
коригування митної вартості товарів
№ 702020001/2013/000507/2 від 14 серпня 2013 року та
№ 702020001/2013/000602/2 від 09 вересня 2013 року,
відповідно до яких митну вартість
визначено із застосуванням 2 методу
визначення митної вартості товарів,
тобто за ціною договору щодо
ідентичних товарів.

Зі змісту рішення контролюючого органу
№ 702020001/2013/000507/2 від 14 серпня 2013 року
вбачається, що митна вартість не може
бути визначена за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операцій),
оскільки документи, зазначені у статті
53 Митного кодексу України містять
розбіжності, а саме: в абзаці
четвертому висновку ДП
"Укрпромзовнішекспертиза" № 3164 від 18
липня 2013 року зазначено доповнення №
U-2012.60.028.01.17 від 22 березня 2013 року до
контракту №.60.028.01 від 26 грудня 2011 року,
в той час як в рахунках-проформах, графі
44 МД, графі 4 ДМВ міститься посилання
на доповнення № U-2012.60.028.01.22 від 22
червня 2013 року. Окрім того, у рішенні
зазначено про ненадання декларантом
рахунку-фактури (інвойсу), подання
якого є обов'язковим, оскільки
оцінюваний товар відповідно до умов
контракту №.60.028.01 від 26 грудня 2011 року
є об'єктом купівлі-продажу.

У рішенні Луганської митниці
Міндоходів № 702020001/2013/000602/2 від 09
вересня 2013 року зазначено, що митна
вартість не може бути визначена за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операцій), оскільки документи,
зазначені у статті 53 Митного кодексу
України містять розбіжності, а саме:
в абзаці четвертому висновку ДП
"Укрпромзовнішекспертиза" № 3096 від 04
вересня 2013 року зазначено, що рівень
цін на концентрат вугільний марки "КС",
що імпортується згідно із доповненнями
№ U-2012.60.028.01.22 від 13 червня 2013 року та №
U-2012.60.028.01.23 від 01 липня 2013 року до
контракту №.60.028.01 від 26 грудня 2011 року
складає 136,00 доларів США за одну тонну
на умовах поставки DАР - кордон
Росія-Україна, станція "Соловей", в той
час як згідно із наданими
рахунками-проформами та доповненням №
U-2012.60.028.01.23 від 01 липня 2013 року, ціна
товару - 122,40 доларів США за одну тонну.
Враховано відповідачем також і
неподання декларантом рахунку-фактури
(інвойсу), подання якого є обов'язковим,
оскільки оцінюваний товар відповідно
до умов контракту №.60.028.01 від 26 грудня
2011 року є об'єктом купівлі-продажу.

Коригування митної вартості товару
стало підставою для видання карток
відмови у прийнятті митних декларацій,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення: №
702020001/2013/00102 від 14 серпня 2013 року та №
702020001/2013/00125 від 09 вересня 2013 року.

Підставами для видачі вищевказаних
карток стало неподання декларантом
документів, перелік яких визначено
частинами 2-4 статті 53 Митного кодексу
України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції прийшов до висновку
про необґрунтованість застосування
митним органом іншого методу
визначення митної вартості товару, ніж
заявлений декларантом у вантажних
митних деклараціях № 702020001/2013/007948 від 14
серпня 2013 року та № 702020001/2013/008800 від 09
вересня 2013 року, оскільки подані
позивачем документи для митного
оформлення вугілля російського
виробництва містили всі відомості, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів.

Зазначена позиція була підтримана і
Донецьким апеляційним
адміністративним судом, який
переглянув постанову суду першої
інстанції та залишив її без змін.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується із зазначеними
висновками судів попередніх інстанцій,
виходячи з наступного.

Згідно із частиною 8 статті 257 Митного
кодексу України митне оформлення
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення здійснюється
митними органами на підставі митної
декларації, до якої декларантом
залежно від митних формальностей,
установлених цим Кодексом для митних
режимів, та заявленої мети переміщення
вносяться відомості про митну вартість
товарів та метод її визначення.

Відповідно до частини 2 статті 264
Митного кодексу України митна
декларація та інші документи подаються
до органу доходів і зборів в
електронному вигляді з дотриманням
вимог цього Кодексу або на паперових
носіях. Митна декларація на паперовому
носії супроводжується її електронною
копією. Разом з митною декларацією
органу доходів і зборів подаються
рахунок або інший документ, що визначає
вартість товару, та, у випадках,
встановлених цим Кодексом, - декларація
митної вартості. Відомості про
документи, визначені частиною третьою
статті 335 цього Кодексу, зазначаються
декларантом або уповноваженою ним
особою у встановленому порядку в
митній декларації. На вимогу органу
доходів і зборів декларант або
уповноважена ним особа зобов'язані
надати органу доходів і зборів
оригінали таких документів або
засвідчені в установленому порядку їх
копії, якщо законодавством не
передбачено подання оригіналів.

Частиною 2 статті 53 Митного кодексу
України визначено, що документами, які
підтверджують митну вартість товарів
є: декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не
є об'єктом купівлі-продажу); якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу
України встановлено, що у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) додаткові
документи.

Так, контроль правильності визначення
митної вартості товарів включає в себе
контроль правильності обрання
декларантом методу визначення митної
вартості товарів.

За нормами статті 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які імпортуються в Україну,
здійснюється за такими методами: 1)
основний - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); 2) другорядні: а) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; б) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; в) на
основі віднімання вартості; г) на
основі додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод
- за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 54
Митного кодексу України контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави
вважати, що митний орган має виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості. При цьому,
такий контроль може здійснюватися, в
тому числі шляхом порівняння рівня
заявленої митної вартості товарів з
рівнем митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, тобто з
використанням бази даних Єдиної
автоматизованої системи Державної
митної служби України, яка містить
відповідну інформацію.

Відповідач стверджує, що 14 серпня 2013
року окрім декларації № 702020001/2013/007948,
ПАТ "Алчевський коксохімічний завод"
було надано до митного органу
декларацію № 702020001/2013/007935 для
здійснення митного оформлення того ж
самого товару за тим самим контрактом
№.60.028.01 від 26 грудня 2011 року, проте
ціна товару становила - 136 доларів США
за одну тонну.

Отже, розбіжність між рівнем заявленої
декларантом митної вартості товару та
рівнем митної вартості ідентичних або
подібних товарів, митне оформлення
яких здійснюється в один і той самий
день є достатнім для виникнення
сумнівів про недостовірність даних
щодо митної вартості товарів,
заявленої декларантом.

Проте, судами попередніх інстанцій
дану обставину не з'ясовано.

Згідно із пунктом 2 частини 6 статті 54
Митного кодексу України орган доходів
і зборів може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів,
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Відповідно до частини 1 статті 55
Митного кодексу України рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
органом доходів і зборів у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо органом доходів і
зборів у випадках, передбачених
частиною шостою статті 54 цього
Кодексу, виявлено, що заявлено неповні
та/або недостовірні відомості про
митну вартість товарів, у тому числі
невірно визначено митну вартість
товарів.

Як вбачається з оскаржених рішень про
коригування митної вартості товарів
під час прийняття яких, контролюючий
орган врахував відсутність серед
документів рахунку-фактури (інвойсу),
подання якого є обов'язковим, оскільки
оцінюваний товар відповідно до умов
контракту №.60.028.01 від 26 грудня 2011 року
є об'єктом купівлі-продажу.

Окрім цього, підставою для прийняття
оскаржуваних рішень було ненадання
позивачем договору на закупівлю
вугілля компанією "Unicoal AG.".

Водночас, вирішуючи спір по суті
позовних вимог щодо судами попередніх
інстанцій не враховано доводи
відповідача стосовно того, що товар
ввезений ПАТ "Алчевський
коксохімічний завод" на митну
територію України за непрямим
зовнішньоекономічним контрактом з
компанією "Unicoal AG." (Швейцарія) за ціною
122,40 доларів США за одну тонну. Разом з
цим, в митних деклараціях зазначено, що
товар відвантажено фірмою ВАТ
"Вугільна компанія
"Кузбассразрезуголь" (Росія).

Враховуючи положення Інкотермс 2010 щодо
умов поставки FСА, поза увагою судів
попередніх інстанцій залишилось
з'ясування питання на кого в даному
випадку полягають обов'язки по
транспортуванню товару (на покупця,
виробника, експортера товару або
посередника), за наявності умов
вказаної зовнішньоекономічної
операції, хто несе витрати, пов'язані з
його транспортуванням та чи включені
такі витрати до ціни товару.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ
"Алчевський коксохімічний завод"
імпортує зазначене вугілля на умовах
поставки DAP станція "Соловей" та не несе
витрати за транспортування до митного
кордону України.

Оскільки зовнішньоекономічна операція
від виробника до отримувача через
швейцарського посередника
здійснюється за двома різними умовами
поставки, судами попередніх інстанцій
не враховано та не дано належної оцінки
ролі компанії посередника.

Разом з цим, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
позовні вимоги про стягнення з
Державного бюджету України на користь
ПАТ "Алчевський коксохімічний завод"
суму надмірно сплаченого податку на
додану вартість безпідставними.

Згідно із пунктом 2.2 Порядку
розрахунково-касового обслуговування
через органи Державного казначейства
України митних та інших платежів, які
вносяться до/або під час митного
оформлення, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України,
Державної митної служби України № 25/44
від 24 січня 2006 року (далі - Порядок №
25/44) для зарахування коштів, що
вносяться платниками та громадянами
до/або під час митного оформлення
товарів, на балансі Головного
управління Казначейства відкриті на
ім'я митних органів за балансовим
рахунком 3734 "депозитні рахунки митних
органів" (далі - депозитний рахунок 3734).

Відповідно до пунктів 3.1, 3.3, 3.4 Порядку
№ 25/44 сплата коштів у національній
валюті, призначених для забезпечення
справляння митних та інших платежів,
здійснюється платниками до/або під час
митного оформлення товарів з рахунків,
відкритих ними в банках, у вигляді
передплати та/або доплати, а також
готівкою через банки на депозитні
рахунки 3734, відкриті на ім'я митних
органів в Головному управлінні
Казначейства. Кошти, що надійшли на
депозитні рахунки 3734 митних органів
згідно із Порядком № 25/44,
перераховуються митними органами
виключно для здійснення таких
операцій, як: зарахування до
відповідних бюджетів України;
повернення платникам помилково та/або
надміру сплачених коштів.

Розпорядження коштами, що
обліковуються на депозитних рахунках
3734 митних органів згідно із Порядком №
25/44 здійснюється виключно на підставі
платіжних доручень, що оформлені
митними органами в установленому
порядку.

Повернення платникам помилково та/або
надмірно сплачених митних та інших
платежів, що зараховані на депозитні
рахунки митних органів 3734, зокрема,
здійснюється відповідно до Порядку №
25/44, повернення платникам податків
коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, затвердженого наказом
Державної митної служби України № 618
від 20 липня 2007 року (далі - Порядок № 618).
ГУ ДКСУ у м. Києві на підставі платіжних
доручень митних органів забезпечує
перерахування коштів на банківські
рахунки платників, відкриті в банках;
банківські рахунки 2603 відкриті митним
органам у відповідних відокремлених
підрозділах уповноваженого банку за
місцезнаходженням митного органу для
виплати коштів платникам готівкою,
якщо такі кошти вносилися готівкою.

Зазначені розрахунки регулюються в
централізованому порядку згідно із
відповідними договорами між Державною
митною службою України та
уповноваженим банком, що обслуговує
митні органи.

Відповідно до Порядку № 618 для
повернення з Державного бюджету
України митних та інших платежів,
помилково та/або надмірно сплачених до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
платником податків до загального
відділу митного органу, яким
здійснювало оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою.

Заява, яка зареєстрована в загальному
відділі, після розгляду керівником
(заступником керівника) митного органу
разом з пакетом документів передається
до Відділу для перевірки
обґрунтованості повернення заявлених
сум.

Відділ перевіряє факт перерахування
митних та інших платежів з
відповідного рахунку до Державного
бюджету України та наявність
переплати.

Для підготовки висновку про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи, керівництвом Відділу за
потреби ініціюється проведення
перевірки в митному органі щодо
правильності митного оформлення із
залученням відповідних підрозділів
митного органу.

Окрім того, порядок повернення таких
коштів регламентовано наказом
Міністерства фінансів України № 787
від 03 вересня 2013 року "Про затвердження
Порядку повернення коштів, помилково
або надміру зарахованих до державного
та місцевих бюджетів" (далі - Порядок №
787).

Пунктом 5 Порядку № 787 передбачено, що
повернення помилково або надміру
зарахованих до бюджету податків,
зборів (обов'язкових платежів) та інших
доходів бюджетів здійснюється за
поданням органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету. Подання
надається до органу Казначейства за
формою, передбаченою
нормативно-правовими актами з питань
повернення помилково або надміру
зарахованих до бюджету коштів, або в
довільній формі на офіційному бланку
установи за підписом керівника
установи (його заступника відповідно
до компетенції), скріпленим гербовою
печаткою (у разі наявності) або
печаткою із найменуванням та
ідентифікаційним кодом установи, з
обов'язковим зазначенням такої
інформації: обґрунтування
необхідності повернення коштів з
бюджету, найменування платника
(суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ
(для юридичної особи) або прізвище, ім'я,
по батькові фізичної особи,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків (ідентифікаційний
номер) або серія та номер паспорта (для
фізичних осіб, які через свої релігійні
переконання в установленому порядку
відмовилися від прийняття
реєстраційного номера облікової
картки платника податків та мають
відмітку у паспорті), сума платежу, що
підлягає поверненню, дата та номер
документа на переказ, який підтверджує
перерахування коштів до відповідного
бюджету.

Із системного аналізу вищевказаних
норм, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що позовні
вимоги щодо стягнення з Державного
бюджету України на користь ПАТ
"Алчевський коксохімічний завод" суму
надмірно сплаченого податку на додану
вартість у розмірі 1525905,35 гривень
задоволенню не підлягають.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає, що суди попередніх
інстанцій передчасно прийшли до
висновку про задоволення
адміністративного позову ПАТ
"Алчевський коксохімічний завод".

Враховуючи викладене, судами першої та
апеляційної інстанцій не з'ясовано
обставини справи, що мають значення для
правильного її вирішення, що є
порушенням статей 159, 195 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

При встановленні наведених фактів
судами першої та апеляційної інстанцій
порушені норми матеріального та
процесуального права, які призвели до
прийняття необґрунтованого судового
рішення і не можуть бути перевірені та
усунуті судом касаційної інстанції.

За встановленим частиною другою статті
227 Кодексу адміністративного
судочинства України правилом,
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки для вирішення цього спору
необхідно встановлювати нові
обставини, чого відповідно до частини
першої статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
не може робити суд касаційної
інстанції, справу необхідно направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 159, 167, 221, 223, 227, 231, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Луганської митниці
Міндоходів задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 28 січня 2014
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року скасувати, а справу направити
на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Скасувати, встановлене ухвалою судді
Вищого адміністративного суду України
від 15 травня 2014 року, зупинення
виконання постанови Луганського
окружного адміністративного суду від 28
січня 2014 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 13 березня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
М.І. Смокович

Судді
М.О. Сорока

Т.А. Чумаченко