Справа № 826/14977/14
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючої судді Мазур
А.С., суддів: Кротюка О.В., Літвінової
А.В., розглянувши у письмовому
провадженні адміністративну справу
за позовомОСОБА_1доМіністерства
юстиції Українипровизнання дій
незаконними та зобов'язання вчинити
дії,В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Міністерства юстиції
України про визнання незаконними дій
відповідача щодо направлення листом
ОСОБА_1 від 10.09.2014 року вх. № 616/3 та
зобов'язання Міністерство юстиції
України розглянути дану скаргу у
відповідності до вимог ст. ст. 18, 19
Закону України «Про звернення
В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що на особистому
прийомі в Міністерстві юстиції України
10.09.2014 року він звернувся до
відповідача із скаргою №1 від 10.09.2014
року вх. № 616/3, в якій просив розглянути
її в його присутності; призначити
службове розслідування та притягти до
юридичної відповідальності винних
осіб в неналежному виконанні рішення
Європейського суду з прав людини від
3000 та нарахування пені; вжити
ефективних заходів щодо недопущення в
подальшому аналогічних порушень
законодавства України; повідомити про
прийняті рішення за наслідками
розгляду скарги. Зазначив, що листом
Міністерства юстиції України від 15.09.2014
до ДВС України. Вважає, що скарга
передана незаконно, так як в ній не
містились вимоги щодо виконання
рішення суду та не оскаржувались дії,
рішення або бездіяльність державного
виконавця. Позивач стверджує, що
відповідач зазначеними діями порушив
його права на розгляд скарги згідно ст.
ст. 18, 19 Закону України «Про звернення
громадян».

У судових засіданнях позивач заявлені
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча про дату,
час та місце судового розгляду був
повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо
немає перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 128 КАС
України, беручи до уваги відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
суд ухвалив перейти до розгляду справи
у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення осіб,
що беруть участь у справі, всебічно і
повно з'ясувавши усі фактичні
обставини справи, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступного.

З матеріалів справи убачається, що
10.09.2014 року ОСОБА_1 на особистому
прийомі звернувся до Міністерства
юстиції України зі скаргою № 1 від
10.09.2014 року вх. № 616/3.

Позивач у зазначеній скарзі порушив
питання щодо розгляду її за участі
скаржника; призначення службового
розслідування та притягнення до
юридичної відповідальності посадових
осіб, винних у неналежному виконанні
рішення Європейського суду з прав
людини від 06.06.2013 року № 11770/03 в частині
виплати справедливої сатисфакції та
нарахування пені; вжиття ефективних
заходів щодо недопущення в подальшому
аналогічних порушень законодавства
України, які встановлені постановами
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14.04.2014 року
по справі № 820/11259/13-а та Харківського
окружного адміністративного суду від
15.08.2014 року у справі № 820/13356/14;
повідомлення скаржника про прийняті
рішення за наслідками розгляду скарги
та вжиті заходи в ДВС України щодо
недопущення в подальшому аналогічних
порушень законодавства України.

Міністерство юстиції України листом
від 15.09.2014 року № П-17525/6-1 направило за
належністю до ДВС України скаргу
ОСОБА_1 від 10.09.2014 року щодо виконання
рішення суду та дій відділу
примусового виконання рішень ДВС
України, оскільки згідно з Положенням
про Державну виконавчу службу України,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 02.07.2014 року № 229,
забезпечення своєчасного, повного і
неупередженого виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб) у
порядку, встановленому законодавством,
а також здійснення державного нагляду
та контролю за додержанням
законодавства про виконавче
провадження, правильністю,
своєчасністю та повнотою вчинення
виконавчих дій державними виконавцями
покладається на ДВС України.

Крім того, зазначеним листом було
проінформовано позивача про те, що
скарга на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби стягувачем та іншими
учасниками виконавчого провадження
(крім боржника) подається до начальника
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
або до керівника відповідного органу
державної виконавчої служби вищого
рівня чи до суду.

Суд зазначає, що постановами
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14.04.2014 року
по справі №820/11259/13-а та Харківського
окружного адміністративного суду від
15.08.2014 року у справі № 820/13356/14, стовно
яких позивач просить вжити ефективних
заходів щодо недопущення в подальшому
аналогічних порушень законодавства
України, визнано незаконними дії
(бездіяльність, рішення) саме відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України.

Статтею 1 Закону України «Про звернення
громадян» визначено, що громадяни
України мають право звернутися до
органів державної влади відповідно до
їх функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. ст. 6, 19 Конституції
України органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених
Конституцією України межах і
відповідно до законів України. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з Положенням про Державну
виконавчу службу України, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 02.07.2014 року № 229, забезпечення
своєчасного, повного та неупередженого
виконання рішень судів та інших оганів
(посадових осіб) у порядку,
встановленому законодавством, а також
здійснення державного нагляду та
контролю за додержанням законодавства
про виконавче провадження,
правильністю, своєчасністю та повнотою
вчинення виконавчих дій державними
виконавцями покладаються на Державну
виконавчу службу України.

Частиною 1 ст. 83 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
контроль за своєчасністю, правильністю
і повнотою виконання рішень державним
виконавцем здійснюють начальник
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований держаний виконавець, а
також керівник вищестоящого органу
державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 9.2 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2014
року № 512/5, начальник відділу має право
перевірити будь-яке виконавче
провадження, що перебуває на виконанні
державних виконавців, які йому
безпосередньо підпорядковані, з
власної ініціативи чи за заявою
(скаргою) стягувача або його
представника у випадках, передбачених
Законом.

Згідно з п. 9.3 зазначеної вище
Інструкції, керівники органів ДВС
вищого рівня мають право відповідно до
статей 84 - 86 Закону України «Про
виконавче провадження» перевіряти
законність виконавчого провадження:
Голова ДВС України та його заступники -
виконавчого провадження, що перебуває
на виконанні у будь-якому органі ДВС;
начальники регіональних органів ДВС,
їх заступники - виконавчого
провадження, що перебуває на виконанні
відділів примусового виконання рішень
цих органів та територіальних органів
ДВС, що їм підпорядковані.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що Міністр юстиції України та
посадові особи Міністерства юстиції
України не наділені повноваженнями
щодо процесуального контролю за діями
та рішеннями державних виконавців та
інших посадових осіб органів державної
виконавчої служби, прийнятими під час
примусового виконання рішень.

Слід зазначити, що за нормою ст. 82
Закону України «Про виконавче
провадження» рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби можуть бути
оскаржені стягувачем та іншими
учасниками виконавчого провадження
(крім боржника) до начальника відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду.

При цьому скарга на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
подається начальнику відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець. Рішення, дії чи
бездіяльність начальника відділу
можуть бути оскаржені до вищестоящого
органу державної виконавчої служби.
Департамент державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
розглядає виключно скарги на рішення,
дії чи бездіяльність начальників
управлінь державної виконавчої служби
Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головних
управлінь юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі.

Рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання судового рішення
можуть бути оскаржені сторонами до
суду, який видав виконавчий документ, а
іншими учасниками виконавчого
провадження та особами, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання рішень інших
органів (посадових осіб) можуть бути
оскаржені до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Згідно з пп. 22 п. 10 Положення про
Державну виконавчу службу України,
Голова ДВС України призначає на посади
та звільняє з посад за погодженням з
Міністром юстиції України керівників і
заступників керівників структурних
підрозділів апарату ДВС України,
призначає на посади та звільняє з посад
інших державних службовців і
працівників апарату ДВС України.

Оскільки відділ примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України є структурним підрозділом
Державної виконавчої служби України,
державні виконавці зазначеного
відділу призначаються на посаду
Головою Державної виконавчої служби
України.

Отже, з наведеного слідує, що у
Міністерства юстиції України відсутні
повноваження щодо проведення
службового розслідування відносно
посадових осіб відділу примусового
виконання рішень ДВС України.

Крім того, слід зазначити, що згідно з ч.
3 ст. 15 Закону України «Про звернення
громадян», відповідь за результатами
розгляду заяв (клопотань) в
обов'язковому порядку дається тим
органом, який отримав ці заяви і до
компетенції якого входить вирішення
порушених у заявах (клопотаннях)
питань, за підписом керівника або
особи, яка виконує його обов'язки.

Судом не береться до уваги посилання
ОСОБА_1 на п. 10 Порядку взаємодії
Державної виконавчої служби України та
Секретаріату Урядового уповноваженого
у справах Європейського суду з прав
людини під час забезпечення
представництва України в
Європейському суді з прав людини та
виконання рішень Європейського суду з
прав людини, оскільки позивачем не
ставилося питання щодо ініціювання
проведення перевірки дій чи
бездіяльності посадових осіб ДВС.

Стосовно розгляду скарги № 1 від 10.09.2014
року за участю скаржника, суд приходить
до наступного.

Відповідно до положень ст. 18 Закону
України «Про звернення громадян»,
громадянин, який звернувся із заявою чи
скаргою до органів державної влади, має
право, зокрема, особисто викласти
аргументи особі, що перевіряла заяву чи
скаргу, та брати участь у перевірці
поданої скарги чи заяви; бути присутнім
при розгляді заяви чи скарги.

Згідно зі ст. 19 даного Закону, органи
державної влади в межах своїх
повноважень зобов'язані на прохання
громадянина запрошувати його на
засідання відповідного органу, що
розглядає його заяву чи скаргу.

З огляду на викладене, суд вважає, що
відповідач не порушив норм чинного
законодавства не запросивши позивача
для розгляду його скарги, оскільки сама
перевірка за скаргою посадовими
особами Міністерства юстиції України
не здійснювалася.

Таким чином, судом встановлено, що
вирішення порушених питань у скарзі
ОСОБА_1 від 10.09.2014 року виходить за межі
компетенції Міністерства юстиції
України і, як наслідок, скарга
правомірно була направлена
відповідачем за належністю до
Державної виконавчої служби України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Таким чином, з'ясувавши фактичні
обставини справи та проаналізувавши
зібрані по справі докази, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 86, 158-163 КАС
України, адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Міністерства юстиції України про
визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили у
відповідності зі ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
А.С. Мазур

Судді:
О.В. Кротюк

А.В. Літвінова