Справа № 2а/1970/2272/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/17174/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Кошіля В.В.

за участю секретаря судового
засідання: Мосійчук І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Тернопільської
області Державної податкової служби

на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05 березня
2013 року

у справі № 2-а-1970/2272/11

за позовом Тернопільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Тернопільської області Державної
податкової служби

до Відкритого акціонерного товариства
«Тернопільське об'єднання «Текстерно»

про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Тернопільського
окружного адміністративного суду від 09
вересня 2011 року позов Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Тернопільської області
Державної податкової служби (далі -
Тернопільська ОДПІ Тернопільської
області ДПС; позивач) до Відкритого
акціонерного товариства
«Тернопільське об'єднання «Текстерно»
(далі - ВАТ «ТО «Текстерно»; відповідач)
задоволено. Стягнуто з ВАТ «ТО
«Текстерно» 9 510 885,85 грн. заборгованості
перед бюджетами та державними
цільовими фондами шляхом стягнення
коштів з рахунків у банках, що
обслуговують ВАТ «ТО «Текстерно».

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
його в апеляційному порядку.

Постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 05 березня 2013 року
апеляційну скаргу ВАТ «ТО «Текстерно»
задоволено повністю. Постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 09 вересня
2011 року скасовано та прийнято нову - про
повну відмову в задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним
судовим рішенням у справі, позивач
оскаржив його в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про скасування
постанови Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05 березня
2013 року та залишення без змін
постанови Тернопільського окружного
адміністративного суду від 09 вересня
2011 року.

В запереченні на касаційну скаргу
відповідач просить залишити її без
задоволення, а рішення суду
апеляційної інстанції - без змін.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, зважаючи на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що станом на 06 вересня 2011
року відповідач має заборгованість
перед бюджетами та державними
цільовими фондами в загальному розмірі
9 510 885,85 грн., а саме - із збору за
спеціальне використання водних
ресурсів у розмірі 61 780,18 грн.; з податку
на додану вартість у розмірі 1
591 839,39 грн.; із земельного податку в
розмірі 1 813 016,60 грн.; з комунального
податку в розмірі 46 513,70 грн.; із збору за
забруднення навколишнього природного
середовища в розмірі 803,65 грн.; з податку
з власників наземних транспортних
засобів у розмірі 2 916,00 грн., з податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 5 994 016,02
грн.

В матеріалах справи наявні перша
податкова вимога № 1/4 від 08 жовтня
2001 року та друга податкова вимога
№ 2/529 від 08 листопада 2001 року, які
ВАТ «ТО «Текстерно»
отримано 09 жовтня 2001 року та 22
листопада 2001 року відповідно.

Водночас, скасовуючи рішення суду
першої інстанції про задоволення
позову та відмовляючи в його
задоволенні, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що вказані податкові
вимоги не можуть розглядатись як
належний доказ вжиття податковим
органом заходів щодо стягнення з
відповідача податкового боргу на
підставі та в черговості, встановлених
чинним на час виникнення спірних
правовідносин законодавством, позаяк
не містять спірної суми податкового
боргу.

Однак, колегія суддів вважає
передчасними висновки як суду першої
інстанції, так і суду апеляційної
інстанції, виходячи з таких підстав.

Відповідно до пункту 95.2 статті 95
Податкового кодексу України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - ПК
України) стягнення коштів та продаж
майна платника податків провадяться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання такому платнику
податкової вимоги.

Згідно з пунктом 59.5 статті 59 ПК України
у разі коли у платника податків, якому
надіслано (вручено) податкову вимогу,
сума податкового боргу збільшується,
погашенню підлягає вся сума
податкового боргу такого платника
податку, що виник після надіслання
(вручення) податкової вимоги.

Підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 ПК
України передбачено, що податкове
повідомлення-рішення або податкова
вимога вважаються відкликаними, якщо,
зокрема, сума податкового боргу
самостійно погашається платником
податків або органом стягнення.

Таким чином, надіслана платнику
податків податкова вимога на
податковий борг, що не погашений, не
втрачає своєї правової дії.

При цьому податковим законодавством не
передбачено необхідності повторного
направлення платнику податків
податкової вимоги у разі зміни (крім
зменшення до нуля) суми його
податкового боргу.

В такому випадку право на стягнення
коштів у рахунок погашення податкового
боргу виникає у контролюючого органу
на наступний день після закінчення 60
днів з дня скерування на адресу
платника податків податкової вимоги,
надісланої на раніше існуючий
податковий борг, і реалізація такого
права у часі не обмежена, а право на
стягнення новоствореного податкового
боргу виникає на наступний день, що
настає за днем граничного строку
сплати узгодженого грошового
зобов'язання.

А відтак, суду для правильного
вирішення спору слід з'ясувати, чи
зменшувався податковий борг
відповідача в період з 22 листопада 2001
року (вручення товариству другої
податкової вимоги № 2/529 від 08 листопада
2001 року) по 02 серпня 2011 року (звернення
податкового органу з позовом до суду)
до нуля.

Враховуючи, що передбачені
процесуальним законодавством межі
перегляду справи в касаційній
інстанції не дають їй права
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
оскаржувані судові рішення у справі з
метою об'єктивності, всебічності та
повноти розгляду справи підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції відповідно до частини 2
статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України.

При новому розгляді справи суду слід
врахувати, що згідно з частиною 1
статті 138 Кодексу адміністративного
судочинства України предметом
доказування є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи та які
належить установити при ухваленні
судового рішення у справі.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Тернопільської області
Державної податкової служби
задовольнити частково.

Скасувати постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 09
вересня 2011 року та постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05 березня
2013 року.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Кошіль В.В.