Справа № 810/6590/13-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року м. Київ
К/800/53065/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко
Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання дій протиправними, скасування
вимоги та зобов'язання вчинити певні
дії за касаційною скаргою
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 23
грудня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 30 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області, в якому
просила визнати дії відповідача
протиправними, скасувати вимогу
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про сплату боргу (недоїмки) №
Ф-131 від 20 листопада 2013 року на суму 8658,71
грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач є пенсіонеркою за віком та
знаходиться на спрощеній системі
оподаткування, а тому відповідно до
частини четвертої статті 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» звільнена від
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 30
вересня 2014 року, позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано
вимогу Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про сплату боргу від
20 листопада 2013 року № Ф-131.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати оскаржувані судові
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій та ухвалити нову постанову,
якою відмовити позивачу у задоволенні
позову.

Перевіривши за матеріалами справи
доводи касаційної скарги та
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі у
межах доводів касаційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 має статус
фізичної особи - підприємця, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця серія НОМЕР_2.

Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_3
позивач є особою, яка постійно проживає
на території зони посиленого
радіоекологічного контролю (4
категорія).

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України у м. Біла Церква та є
пенсіонеркою за віком, що
підтверджується копією пенсійного
посвідчення № НОМЕР_1 від 04 серпня 2010
року серії НОМЕР_4.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_4 призначено пенсію за віком
відповідно до положень статті 26 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» зі
зниженням пенсійного віку відповідно
до вимог статті 55 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

У листопаді 2013 року на адресу ФОП
ОСОБА_4 надійшла вимога
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Київській області від 20 листопада 2013
року № Ф - 131 про сплату заборгованості
з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 8658,71
грн.

Вважаючи такі дії відповідача
протиправними, позивач звернулась до
суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що частина 4 статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» не
пов'язує звільнення від сплати єдиного
внеску із досягненням особою певного
віку та не містить застережень щодо
незастосування вказаної норми до осіб,
яким пенсію за віком призначено на
пільгових умовах.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з такими висновками судів
попередніх інстанцій з огляду на
наступне.

Згідно пункту 4 частини першої статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
платниками єдиного внеску є фізичні
особи-підприємці, у тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

За приписами частини четвертої статті
4 зазначеного Закону (в редакції Закону
України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» від
07 липня 2011 року № 3609-VI, який набрав
чинності 06 серпня 2011 року) особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 09 липня 2003
року № 1058-IV пенсія - це щомісячна
пенсійна виплата в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 вищевказаного
Закону встановлено, що за рахунок
коштів Пенсійного фонду в солідарній
системі призначаються такі пенсійні
виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Статтею 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» для громадян України
встановлено загальний пенсійний вік, з
настанням якого вони мають право на
призначення пенсії за віком.

Відповідно до статті 55 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються зі зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

З урахуванням наведеного, суди
попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку, що особи, яким
призначені пенсії зі зменшенням
пенсійного віку відповідно до статті 55
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», є пенсіонерами за віком, а
тому фізичні особи-підприємці, які
отримують зазначену пенсію і які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
підставі частини четвертої статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».

Висновки судів ґрунтуються на
правильному застосуванні норм
матеріального права та відповідають
правовій позиції Верховного Суду
України, висловленій у справах цієї
категорії, зокрема, у постанові
Верховного Суду України від 15 квітня 2014
року у справі №21-25а14.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що судами при
розгляді справи допущені порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За таких обставин, оскаржувані судові
рішення постановлені з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, а тому касаційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а судові
рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2013
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 30 вересня
2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Я.Л. Іваненко

Судді:
М.І. Мойсюк

В.В. Тракало