Справа № 2а-957/11 (6а/553/23/14)
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/21232/14

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя-доповідач Кочан В.М.,
судді Винокуров К.С., Пасічник С.С.,
розглянувши у письмовому провадженні
касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України Ленінського
району в м. Полтаві на ухвалу
Ленінського районного суду м. Полтави
від 07.02.2014р. та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 18.03.2014р. у справі за позовом ОСОБА_2
до Управління Пенсійного фонду України
Ленінського району в м. Полтаві про
перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2011 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України Ленінського
району в м. Полтаві з вимогами про
перерахунок пенсії.

Постановою Ленінського районного
суду м. Полтави від 06.04.2011р. позов
задоволено частково. Зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України
Ленінського району в м.Полтаві
здійснити перерахунок пенсії позивачу
з підвищенням її на 30% мінімальної
пенсії за віком з розміру
встановленого ч.1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та провести
відповідні виплати за період з 01.01.2010 р.
по 28.02.2011 р. з урахуванням проведених
виплат. В решті позову відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.11.2012р.
постанову суду першої інстанції
скасовано в частині задоволення
позовних вимог за період з 01.01.2010р. по
24.08.2010р. та постановлено в цій частині
нову ухвалу, якою позовні вимоги за
період з 01.01.2010р. по 24.08.2010р. залишено без
розгляду. В іншій частині постанову
Ленінського районного суду м. Полтави
від 06.04.2011р. залишено без змін.

19.06.2013р. Ленінський відділ державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції відкрив
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа, виданого на
підставі постанови Ленінського
районного суду м. Полтави від 06.04.2011р.

У січні 2014 року Ленінський відділ
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції в порядку, встановленому ст. 263
Кодексу адміністративного судочинства
України, звернувся до суду із заявою
про зміну порядку і способу виконання
постанови Ленінського районного суду
м. Полтави від 06.04.2011р.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Полтави від 07.02.2014р., залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18.03.2014р.,
задоволено подання державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції. Змінено спосіб та порядок
виконання постанови Ленінського
районного суду м. Полтава від 06.04.2011р.
шляхом стягнення з Управління
Пенсійного фонду України Ленінського
району в м. Полтаві на користь позивача
нараховане, але невиплачене підвищення
до пенсії на 30% мінімальної пенсії за
віком з розміру, встановленого ч.1 ст.28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", за період з 25.08.2010р. по
28.02.2011р. в сумі 1054,68 грн.

У касаційній скарзі представник
Управління Пенсійного фонду України
Ленінського району в м. Полтаві,
посилаючись на порушення норм
процесуального права, допущених
судами, просить судові рішення
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні подання
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
висновку про задоволення касаційної
скарги з урахуванням наступного.

Задовольняючи заяву, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що про
наявність передбачених ст. 263 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для зміни способу і порядку
виконання постанови від 30 травня 2011
року та про можливість зміни способу і
порядку виконання судового рішення
шляхом зміни зобов'язання здійснити
виплати на стягнення цих виплат.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком судів попередніх інстанцій з
огляду на наступне.

Як і в цивільному судочинстві, поняття
способів захисту прав, свобод та
інтересів особи в адміністративному
судочинстві охоплюється визначеним
законом механізмом
матеріально-правових засобів
здійснення охорони цих прав, свобод та
інтересів, що приводиться в дію за
рішенням суду у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.
Стаття 263 Кодексу адміністративного
судочинства України містить не тільки
механізм процесуальної процедури
розгляду питань зміни чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення, а й підстави для розгляду цих
питань. Оскільки ці підстави є
матеріально-правовими, то їх слід
розглядати у сукупності з положеннями
ст.ст.105, 162 Кодексу адміністративного
судочинства України, які визначають
зміст способів захисту порушеного
права в адміністративному судочинстві.

Згідно з частиною четвертою
статті 105 Кодексу адміністративного
судочинства України адміністративний
позов може містити як вимоги про
зобов'язання відповідача - суб'єкта
владних повноважень прийняти рішення
або вчинити певні дії, так і стягнення з
відповідача - суб'єкта владних
повноважень коштів на відшкодування
шкоди, завданої його незаконним
рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами частин першої,
другої статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про:
1) визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення; 2) зобов'язання відповідача
вчинити певні дії; 3) зобов'язання
відповідача утриматися від вчинення
певних дій; 4) стягнення з відповідача
коштів; 5) тимчасову заборону
(зупинення) окремих видів або всієї
діяльності об'єднання громадян; 6)
примусовий розпуск (ліквідацію)
об'єднання громадян; 7) примусове
видворення іноземця чи особи без
громадянства за межі України; 8)
визнання наявності чи відсутності
компетенції (повноважень) суб'єкта
владних повноважень. Суд може прийняти
іншу постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Стаття 124 Конституції України та
стаття 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлюють, що
судові рішення, зокрема постанови та
ухвали суду в адміністративних
справах, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання на всій
території України. Невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, встановлену законом.

Статтею 263 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що за наявності обставин,
що ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Під зміною способу і порядку виконання
рішення слід розуміти прийняття судом
нових заходів для реалізації рішення у
разі неможливості його виконання у
встановленими раніше порядку і
способом. Змінюючи спосіб і порядок
виконання судового рішення, суд не може
змінювати останнє по суті.

Як встановлено судами, на виконання
постанови Ленінського Ленінського
районного суду м. Полтави від 06.04.2011р.
відповідачем здійснено ОСОБА_2
нарахування підвищення до пенсії
відповідно до Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" в сумі
1054,68 грн., однак виплати не проведені в
зв'язку з тим, що перевищують бюджетні
призначення на поточний рік та будуть
здійснені за наявності відповідного
фінансування з Державного бюджету
України, тобто рішення суду
відповідачем не виконано.

Встановлені судами обставини не дають
підстав для висновку про неможливість
виконання судового рішення, що
відповідно до ст. 263 Кодексу
адміністративного судочинства України
було б підставою для зміни способу і
порядку його виконання, адже виплата
нарахованих сум соціальної допомоги
буде здійснена управлінням ПФУ після
надходження відповідних сум із
державного бюджету.

Посилання відділу ДВС на
неможливість виконання рішення суду
зобов'язального характеру щодо
проведення соціальних виплат у зв'язку
з відсутністю такого виду рішень у
визначеному ст. 2 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» переліку рішень,
виконання яких гарантовано державою,
не заслуговують на увагу, оскільки з
огляду на положення ст. 124 Конституції
України та ст. 14 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанови в адміністративних справах,
що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання на всій
території України незалежно від
обраного судом способу захисту
порушеного права позивача
(зобов'язання відповідача вчинити
певні дії чи стягнення з нього коштів).

У даній справі суд для відновлення
права ОСОБА_2 на щомісячну соціальну
допомогу, передбачену Законом України
"Про соціальний захист дітей війни",
прийняв постанову про зобов'язання
органу ПФУ нарахувати та виплатити
соціальну допомогу в установленому
законом розмірі, що відповідало
заявленим у позові вимогам. Розрахунок
суми належної ОСОБА_2 соціальної
допомоги за спірний період судами не
здійснювався, тому, змінивши спосіб
виконання такої постанови із
зобов'язання виплатити зазначену
допомогу на стягнення конкретної суми
цієї допомоги, суд змінив постанову по
суті, вийшовши при цьому за межі
позовних вимог та вирішивши питання, що
не були предметом дослідження судами
всіх інстанцій при розгляді справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що зміна на
підставі ст. 263 Кодексу
адміністративного судочинства України
способу і порядку виконання судового
рішення не передбачає зміни обраного
судом відповідно до ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
при ухваленні рішення способу
відновлення порушеного права. Отже,
зміна способу і порядку виконання
рішення суду про зобов'язання органу
ПФУ здійснити виплату із зобов'язання
на стягнення такої виплати є
незаконною.

Аналогічна правова позиція висловлена
в постанові Верховного Суду України
від 11.11.2014р. (справа № 21-394а14).

Статтею 229 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Відповідно до п. 6 ст. 230 Кодексу
адміністративного судочинства України
розглянувши касаційну скаргу, суд
касаційної інстанції постановляє
ухвалу в разі скасування судових
рішень і постановлення нової ухвали.

З урахуванням того, що фактичні
обставини справи судами першої та
апеляційної інстанцій встановлено
повно та правильно, але неправильно
застосовано норми матеріального права,
що призвело до ухвалення незаконних
судових рішень, відповідно до
повноважень, наданих ст. 229 КАС України,
суд касаційної інстанції вважає за
необхідне судові рішення, ухвалені
цими судами, скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
заяви про зміну способу і порядку
виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 230, 239, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України Ленінського
району в м. Полтаві
задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м.
Полтава від 07.02.2014р. та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18.03.2014р.
скасувати.

Постановити нову ухвалу.

У задоволенні подання Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції про зміну способу та порядку
виконання судового рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, може
бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановлених статтями 237-244 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
Кочан В.М.

судді
Винокуров К.С.

Пасічник С.С.