Справа № 2а-5419/10/1670
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/15402/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Кошіля В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_3

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 22 лютого 2011 року

у справі № 2а-5419/10/1670

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_3

до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 22 грудня 2010
року адміністративний позов Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_3 (далі - СПД-ФО ОСОБА_3;
позивач) до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції у
Полтавській області (далі -
Кременчуцька ОДПІ у Полтавській
області; відповідач) задоволено.
Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення №
/0/361 від 03 березня 2010 року, №
/1/1220 від 19 травня 2010 року,
№ /2/1715 від 06 серпня 2010 року
та № /3/2595 від 10
листопада 2010 року. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
СПД-ФО ОСОБА_3 витрати, пов'язані
із сплатою судового збору, в розмірі
3,40 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку.

Постановою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 22 лютого 2011 року апеляційну
скаргу Кременчуцької ОДПІ у
Полтавській області задоволено.
Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 22 грудня 2010
року скасовано. Прийнято нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним
судовим рішенням у справі, позивач
оскаржив його в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
ставиться питання про скасування
постанови Харківського апеляційного
адміністративного суду від
22 лютого 2011 року та залишення в силі
постанови Полтавського окружного
адміністративного суду від 22 грудня 2010
року.

В запереченні на касаційну скаргу
відповідач просить відмовити в її
задоволенні, а рішення суду
апеляційної інстанції залишити без
змін.

Крім того, Кременчуцькою ОДПІ у
Полтавській області заявлено
клопотання про заміну відповідача у
справі - Кременчуцької ОДПІ у
Полтавській області на Кременчуцьку
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області у зв'язку з
реорганізацією, яке згідно із статтею 55
Кодексу адміністративного судочинства
України підлягає задоволенню.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
планову виїзну документальну
перевірку СПД-ФО ОСОБА_3 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 жовтня 2005 року по 30
вересня 2008 року, за результатами якої
складено акт №
632/17-311/ від 24 лютого 2010 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
контролюючим органом прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0/361 від 03 березня 2010 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку з доходів
найманих працівників у розмірі 73 888,20
грн. (24 629,40 грн. - основний платіж,
49 258,80 грн. - штрафні
(фінансові) санкції).

За результатами адміністративного
оскарження, скарги підприємця
залишено без задоволення, а також
прийнято податкові
повідомлення-рішення №
/1/1220 від 19 травня 2010 року, №
/2/1715 від 06 серпня 2010 року та №
/3/2595 від 10 листопада 2010 року.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пункту 1.2 статті 1, пункту 7.1
статті 7, підпункту 8.1.1 пункту 8.1 статті
8, пункту 19.2 статті 19 Закону України від
22 травня 2003 року № 889-IV «Про податок з
доходів фізичних осіб» (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин; далі - Закон № 889-IV) у
зв'язку з ненарахуванням, неутриманням
та неперерахуванням до бюджету податку
з доходів, виплачених на користь
фізичних осіб за придбані в них горіхи,
шкури кролів та насіння соняшника.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції про задоволення
адміністративного позову та
відмовляючи в його задоволенні, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про обґрунтованість здійсненого
податковим органом донарахування.

Колегія суддів із зазначеними доводами
суду апеляційної інстанції погодитись
не може, виходячи з таких підстав.

Відповідно до пункту 1.15 статті 1 Закону
№ 889-IV податковим агентом, зокрема, є
фізична особа, що є суб'єктом
підприємницької діяльності чи
здійснює незалежну професійну
діяльність, яка використовує найману
працю інших фізичних осіб, щодо виплати
заробітної плати (інших виплат та
винагород) таким іншим фізичним особам.

При цьому слід враховувати, що за
змістом частин 1, 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього
Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 1 Закону України від 16
липня 1999 року № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон №
996-XIV) визначено, що первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9
Закону № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ
Порядку оформлення результатів
документальних перевірок щодо
дотримання податкового та валютного
законодавства суб'єктами
підприємницької діяльності-фізичними
особами, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 11 червня 2004 року № 326 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), за кожним
відображеним в акті фактом порушення
податкового та валютного
законодавства необхідно: висвітлити
показники, які відображаються
платником податків у податковій
звітності, та фактичні показники,
виявлені у ході перевірки на підставі
первинних документів обліку платника
податків у розрізі періодів; у разі
виявлення розбіжностей чітко викласти
зміст порушення з посиланням на
конкретні пункти і статті
нормативно-правових актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків, в якому дане
порушення здійснено, при цьому додати
до акта письмові пояснення платника
податків та, за їх наявності,
відповідальних осіб за ведення обліку
доходів і витрат суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи щодо встановлених порушень;
зазначити первинний документ, на
підставі якого вчинено записи з обліку,
а у разі відсутності такого - інші
докази, що достовірно підтверджують
наявність факту порушення; у разі
відмови платника податків та, за їх
наявності, відповідальних осіб за
ведення обліку доходів і витрат
суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи надати
посадовим особам, що здійснюють
перевірку, письмові пояснення щодо
причини ненадання документів, факти
відмови відображаються в акті.

Однак, в акті перевірки №
632/17-311/ від 24 лютого 2010 року
відсутні посилання на первинні
документи, які б підтверджували
придбання позивачем горіхів, шкур
кролів та насіння соняшника саме у
фізичних осіб, розмір
виплаченого їм доходу та сам факт
виплати такого доходу фізичним особам,
що, зокрема, унеможливлює
визнання оскаржуваних актів
індивідуальної дії такими, що прийняті
законно та обґрунтовано.

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає, що суд апеляційної
інстанції помилково скасував
постанову суду першої інстанції, яка є
законною та обґрунтованою.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Замінити в даній справі
відповідача - Кременчуцьку об'єднану
державну податкову інспекцію у
Полтавській області її
правонаступником - Кременчуцькою
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Полтавській області.

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 22 лютого 2011 року, а постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 22 грудня 2010
року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановленими главою 3 розділу IV
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Кошіль В.В.