Справа № 2-а-217/2777/12
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-217/2777/12
Головуючий у 1-й інстанції: Слободяник
Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Сапальова Т.В.

судді: Боровицький О. А. Граб Л.С.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення України
Немирівської районної державної
адміністрації Вінницької області на
постанову Немирівського районного
суду Вінницької області від 22 травня 2012
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до управління праці та
соціального захисту населення України
Немирівської районної державної
адміністрації Вінницької області про
перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2011 року позивач звернулася до
Немирівського районного суду
Вінницької області з адміністративним
позовом до управління праці та
соціального захисту населення України
Немирівської районної державної
адміністрації Вінницької області про
визнання дій відповідача
неправомірними; зобов'язання
відповідача зробити перерахунок
позивачу доплати як громадянину, який
працює у зоні посиленого
радіоекологічного контролю, у розмірі
однієї мінімальної заробітної плати
відповідно до ст. 39 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" за період з
26 січня 2011 року по день винесення
постанови суду по даній справі та
виплатити позивачу різницю між
перерахованою та фактично виплаченою
сумою доплат; зобов'язання відповідача
в подальшому виплачувати позивачу
доплату як громадянину, що працює у
зоні посиленого радіоекологічного
контролю, відповідно до вимог ст. 39
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Немирівського районного
суду Вінницької області від 22 травня 2012
року адміністративний позов
задоволено частково: визнано дії
відповідача протиправними; зобов'язано
відповідача нарахувати та виплатити
позивачу доплату як громадянину, який
працює у зоні посиленого
радіоекологічного контролю, в розмірі
однієї мінімальної заробітної плати
відповідно до ст. 39 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" з 21.04.2011
року по 22.07.2011 року, з урахуванням
раніше виплачених сум.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Немирівського районного
суду Вінницької області від 22 травня 2012
року та прийняти нову, якою у
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Згідно зі ст. ст. 183-2, 197 КАС України суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
позивач має статус особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, працює та постійно
проживає в смт. Брацлав Немирівського
району, яке згідно з постановою
Кабінету Міністрів України № 106 від
23.07.1991 року віднесено до зони
посиленого радіоекологічного
контролю.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
згідно з вимогами чинного
законодавства України, позивач має
право на отримання доплати як
громадянину, який працює на території
радіоактивного забруднення,
передбаченої ст. 39 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції по
суті спору, з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" громадянам,
які працюють на територіях
радіоактивного забруднення
проводиться доплата в таких розмірах: у
зоні безумовного (обов'язкового)
відселення - три мінімальні заробітні
плати; у зоні гарантованого
добровільного відселення - дві
мінімальні заробітні плати; у зоні
посиленого радіоекологічного контролю
- одна мінімальна заробітна плата.

Дія ст. 39 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" в частині розмірів доплати
громадянам, які працюють на територіях
радіоактивного забруднення, була
зупинена на 2007 рік Законом України "Про
Державний бюджет України на 2007 рік".

В подальшому рішенням Конституційного
Суду України від 09.07.2007 року таке
зупинення дії ст. 39 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" було
визнано неконституційним.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України"
від 28.12.2007 року, зокрема, були внесенні
зміни до ст. 39 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", згідно з
якими громадянам, які працюють на
територіях радіоактивного
забруднення, провадиться доплата в
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України.

Однак, рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008 року зазначені зміни
були визнані неконституційними і
втратили чинність.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, з 22.05.2008, відповідач був
зобов'язаний нараховувати та
сплачувати доплату за роботу у зоні
посиленого радіоекологічного контролю
в розмірі однієї мінімальної
заробітної плати.

Судом першої інстанції встановлено, що
на виконання статті 39 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" відповідач
щомісяця виплачував позивачу,
передбачену цією статтею виплату за
роботу в зоні посиленого
радіоекологічного контролю в розмірах,
визначених постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 № 836 "Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а саме -5, 20грн.

Таким чином, з огляду на загальні
засади пріоритетності законів над
підзаконними нормативно-правовими
актами, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що при
визначенні розміру такої виплати
застосуванню підлягає саме стаття 39
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
а не постанова Кабінету Міністрів
України, яка істотно звужує обсяг
установлених законом прав позивача.

Крім того, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 14
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
для встановлення пільг і компенсацій
визначаються такі категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема, особи, які
постійно проживають або постійно
працюють чи постійно навчаються на
території зони посиленого
радіоекологічного контролю, за умови,
що вони за станом на 1 січня 1993 року
прожили або відпрацювали чи постійно
навчалися у цій зоні не менше чотирьох
років - категорія 4.

Таким чином, для отримання доплати,
передбаченої ст. 39 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", необхідне
дотримання певних умов.

З матеріалів справи встановлено, що
позивач працює на посаді викладача в
Брацлавському агроекономічному
коледжі ВДАУ з 01 серпня 1973 року (наказ №
126 від 01.08.1973 року) по даний час, тобто по
06.10.2011 року, що підтверджується
довідкою, виданою Брацлавський
агроекономічним коледжем Вінницького
національного аграрного університету
(а.с.5).

Брацлавський Агроекономічний коледж
ВНАУ розташований в смт. Брацлав, яке
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України № 106 від 23.07.1991 року
віднесено до зони посиленого
радіоекологічного контролю.

Отже, станом на 1 січня 1993 року позивач
працювала у зоні посиленого
радіоекологічного контролю більше
чотирьох років.

Таким чином, позивач має право на
виплату доплати за роботу в зону
посиленого радіоекологічного контролю
в розмірі, встановленому ст. 39 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Крім того, колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо періоду захисту
порушеного права позивача, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

З матеріалів адміністративної справи
встановлено, що позивач звернулася до
суду 21.10.2011 року.

Тому, враховуючи позовні вимоги
позивача та строки звернення до суду,
визначені ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, право
позивача на отримання доплати за
роботу в зоні посиленого
радіоекологічного контролю у
встановленому законом розмірі
підлягає захисту за період, починаючи з
21.04.2011 року.

19 червня 2011 року набув чинності Закон
України від 14.06.2011 №3491-VI "Про внесення
змін до Закону України "Про державний
бюджет України на 2011 рік", яким
передбачено, зокрема, що у 2011 році
положення статтей 39,50,51,52,54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", ст. 6 ЗУ "Про
соціальний захист дітей війни"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи із наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Згідно з рішенням Конституційного Суду
України №20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року у
справі за конституційним поданням щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) пункту 4 розділу VII
"Прикінцеві положення" ЗУ "Про
державний бюджет України на 2011 рік"
положення Закону України від 14.06.2011
№3491-VI "Про внесення змін до Закону
України "Про державний бюджет України
на 2011 рік" визнані такими, що
відповідають Конституції України (є
конституційними).

Таким чином, починаючи з 23.07.2011 року для
проведення таких виплат встановлений
інший розмір та порядок, визначений
законодавством, у зв'язку з чим
визначений судом першої інстанції
період захисту порушеного права
позивача є обґрунтованим.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо протиправності дій
відповідача по виплаті доплати за
роботу у зоні посиленого
радіоекологічного контролю в розмірах,
встановлених постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836.

Отже, доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, тобто
прийнята постанова відповідає
матеріалам справи та вимогам закону, і
підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб, строки та
межах, визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України , суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення України
Немирівської районної державної
адміністрації Вінницької області,
-залишити без задоволення, а постанову
Немирівського районного суду
Вінницької області від 22 травня 2012
року, -без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Сапальова Т.В.

Судді
Боровицький О. А.

Граб Л.С.