Справа № 815/4254/14
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 р. Справа № 815/4254/14

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції:
Харченко Ю. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В. судді -
Потапчук В.О. судді - Жук С.І.

розглянувши у письмовому провадженні у
приміщенні Одеського апеляційного
адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на Постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 08
серпня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до Державної міграційної служби
України про скасування рішення від
05.06.2014р. №284-14 про відмову у визнанні
біженцем або собою, яка потребує
додаткового захисту, та зобов'язання
прийняти рішення про визнання біженцем
або собою, яка потребує додатковго
захисту, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до суду з
позовом до Державної міграційної
служби України про скасування рішення
від 05.06.2014р. №284-14 про відмову у визнанні
біженцем або собою, яка потребує
додаткового захисту, та зобов'язання
прийняти рішення про визнання біженцем
або собою, яка потребує додатковго
захисту.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 08 серпня 2014
року у задоволені адміністративного
позову ОСОБА_4 відмовлено повністю.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, апелянт подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову суду та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. Крім того, позивач
зазначає, що судом першої інстанції при
прийняті оскаржуваного рішення
порушено норми матеріального та
процесуального права.

Сторони по справі сповіщались належним
чином про час, дату та місце проведення
судового засідання, однак своїм правом
на участь в розгляді апеляційної
скарги не скористались та у судове
засідання не з'явилися, тому судовий
розгляд справи здійснено в порядку
письмового провадження згідно ст. 197
КАС України.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції
встановлено, що позивач є громадянином
Сенегал, уродженцем провінції м.Дакар,
район Пікіне Дару Кхудосс (Афганістан),
за віросповіданням мусульманин. До
України прибув авіарейсом Дакар
(Сенегал) - Стамбул (Туреччина) - Одеса
(Україна). Із Сенегалу позивач виїхав
21.09.2010р. на підставі національного
паспорта та учбової візи. До України
прибув 22.09.2010р., місце перетину кордону
міжнародний аеропорт «Одеса». З метою
отримання додаткового захисту ОСОБА_4
27.09.2013р. звернувся до Управління у
справах біженців ГУ ДМС України в
Одеській області з заявою про надання
додаткового захисту в Україні,
посилаючись на те що, члени його сім'ї
як і він особисто мусульманами, та
підтримують закони Корану. Батько
позивача є проповідником в
мусульманській мечеті. За навчання в
інституті права в м.Дакар, ОСОБА_4
зустрічався з дівчиною - ОСОБА_7
(християнка), яку сильно кохав. ОСОБА_7
запропонувала ОСОБА_4 на свято
католичного різдва разом відвідати
церкву, на що позивач погодився. Після
церкви вона запросили до дому в гості,
де вона проживала разом зі своєю
родиною. ОСОБА_4 пригощали свинячим
м'ясом та алкогольними напоями. Позивач
розумів, що він мусульманин та згідно
своєї віри не має права вживати свиняче
м'ясо та пити алкогольні напої, однак
йому було ніяково відмовитись від
пригощань, а також не хотів образити
родину коханої дівчини. У подальшому в
районі пішли чутки про похід до церкви
і про вищеозначений вчинок, у зв'язку
батько позивача мав з ним дуже серйозну
розмову та сказав, що ОСОБА_4 скоїв дуже
великий гріх і після походу до церкви
вже не мусульманин, а християнин, у
зв'язку з чим не буде сплачувати за
навчання ОСОБА_4, та вигнав його з дому.
Означене стало підставою для
проживання у друга, який мешкав у
іншому районі. Увесь цей час його
таємно відвідувала та допомагала мати.
З позивачем перестали спілкуватися
друзі, оскільки дізнались про похід до
церкви і про те, яку їжу він вживав.
ОСОБА_4 не зміг більше жити в своєму
місті, тому що почались навіть погрози
з боку членів об'єднання «Хібаду», які
являються мусульманами та
проповідують мусульманську віру, котрі
вважали, що тільки християнин може
стати мусульманином, але не на навпаки.
Одного разу коли ОСОБА_4 виходив з дому
товариша його підстерегли
представники «Хібаду» та почали бити, а
один з них навіть витяг ніж і почав
погрожувати. Під час бійки вони
кричали, що якщо батько ОСОБА_4
мусульманин, а позивач вживає свинину
як християнин, то він має померти.
Наступного разу коли до ОСОБА_4 прийшла
матір, то він розповів їй про бійку та
погрози, які були направлені в його
сторону, у зв'язку з чим, за ради
безпеки, мати порадила покинути країну,
та допомогла з оформленням учбової
візи до України.

За результатами розгляду справи
№2013OD0273 громадянина Сенегалу ОСОБА_4,
який 27.09.2013р. звернувся до Управління по
роботі з іноземцями та біженцями ГУ ДМС
України в Одеській області із заявою
щодо визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
провідним спеціалістом відділу
соціальної інтеграції управління по
роботі з іноземцями та біженцями ГУ ДМС
України в Одеській області Дячук Н.В.,
на підставі проведеного інтерв'ю із
зазначеним громадянином та приймаючи
до уваги наведені факти, які вимагають
подальшої перевірки, складено Висновок
щодо прийняття рішення про оформлення
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, у якому
останній вважає за доцільне прийняти
рішення про оформлення документів для
вирішення питання про визнання
заявника біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

17.10.2013р. відповідно до ст.8 Закону
України «Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту», та приймаючи до
уваги висновок провідного спеціаліста
відділу соціальної інтеграції
управління по роботі з іноземцями та
біженцями ГУ ДМС України в Одеській
області, Дячук Н.В., стосовно матеріалів
справи № 2013ОD0273 на громадянина
Сенегалу ОСОБА_4, Управлінням по роботі
з іноземцями та біженцями ГУ ДМС
України в Одеській області видано
Наказ №112 «Про оформлення документів
для вирішення питання про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту», яким наказано
здійснити оформлення необхідних
документів для вирішення питання щодо
надання статусу біженця або
тимчасового захисту громадянину
Сенегалу ОСОБА_4, особова справа
№2013ОD0273.

17.12.2013р. Управлінням по роботі з
іноземцями та біженцями ГУ ДМС України
в Одеській області видано Наказ №151
«Про продовження строків розгляду
заяви щодо визнання біженцем або особо,
яка потребує додаткового захисту»,
яким згідно з ч.8 ст.9 Закону України
«Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»,
вирішено продовжити строк розгляду
заяви для вирішення питання щодо
надання статусу біженця або
тимчасового захисту для громадянина
Сенегалу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до
отримання відповідей з органів Служби
безпеки України, інших органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та об'єднань громадян,
які можуть сприяти встановленню
справжніх фактів стосовно особи, а
також відповідно до ч.12 ст.9 Закону
України «Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту» вирішено
підготувати особову справу до
направлення до Державної міграційної
служби України для прийняття
остаточного рішення.

21.04.2014 року за результатами розгляду
особової справи заявника - ОСОБА_4,
Управління по роботі з іноземцями та
біженцями ГУ ДМС України в Одеській
області дійшло висновку, що клопотання
громадянина Сенегалу ОСОБА_4 надано до
органу міграційної служби з метою
фактичної легалізації на території
України. При цьому, жодних доказів щодо
його переслідування, та підтвердження
погрози життю ОСОБА_4 не надано.

Також, керуючись положеннями ст.10
Закону України «Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту», за результатами
розгляду особової справи №2013ОD0273
громадянина Сенегалу ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, Державною міграційною
службою України прийнято Рішення №284-14
від 05.06.2014р. про відмову у визнанні
біженцем або особо, яка потребує
додаткового захисту, яким підтримано
Висновок Головного управління ДМС в
Одеській області, та відмовлено
громадянину Сенегалу ОСОБА_4 у визнанні
біженцем або особо, яка потребує
додаткового захисту, відповідно до
абз.4 ч.1 ст.6 Закону України «Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»,
як особі, стосовно якої встановлено, що
умови, передбачені п.п.1,13 ч.1 ст.1 цього
Закону, відсутні.

Порядок регулювання суспільних
відносин у сфері визнання особи
біженцем, особою, яка потребує
додаткового або тимчасового захисту,
втрати та позбавлення цього статусу, а
також встановлення правового статусу
біженців та осіб, які потребують
додаткового захисту і яким надано
тимчасовий захист в Україні, визначено
Законом України «Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту» від 8 липня 2011року
№3671-VI (зі змінами та доповненнями),
відповідно до п.п.1, 13 ч.1 ст.1 біженець -
особа, яка не є громадянином України і
внаслідок обґрунтованих побоювань
стати жертвою переслідувань за
ознаками раси, віросповідання,
національності, громадянства
(підданства), належності до певної
соціальної групи або політичних
переконань перебуває за межами країни
своєї громадянської належності та не
може користуватися захистом цієї
країни або не бажає користуватися цим
захистом внаслідок таких побоювань,
або, не маючи громадянства (підданства)
і перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань; особа,
яка потребує додаткового захисту, -
особа, яка не є біженцем відповідно до
Конвенції про статус біженців 1951 року і
Протоколу щодо статусу біженців 1967
року та цього Закону, але потребує
захисту, оскільки така особа змушена
була прибути в Україну або залишитися в
Україні внаслідок загрози її життю,
безпеці чи свободі в країні походження
через побоювання застосування щодо неї
смертної кари або виконання вироку про
смертну кару чи тортур, нелюдського або
такого, що принижує гідність,
поводження чи покарання або
загальнопоширеного насильства в
ситуаціях міжнародного або
внутрішнього збройного конфлікту чи
систематичного порушення прав людини і
не може чи не бажає повернутися до
такої країни внаслідок зазначених
побоювань.

Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.7 Закону
України "Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту" оформлення
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
проводиться на підставі заяви про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту. Така
заява особисто подається іноземцем чи
особою без громадянства або її
законним представником до органу
міграційної служби в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі за місцем тимчасового
перебування заявника. До заяви про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
додаються документи, що посвідчують
особу заявника, а також документи та
матеріали, що можуть бути доказом
наявності умов для визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту. У разі, якщо у заявника
відсутні документи, що посвідчують
його особу, або такі документи є
фальшивими, він повинен повідомити про
цю обставину в заяві про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, а також викласти
причини виникнення зазначених
обставин.

Обґрунтоване побоювання стати жертвою
переслідувань є визначальним у
переліку критеріїв щодо визначення
статусу біженця. Під впливом цієї
суб'єктивної оцінки особа вирішила
покинути країну і стала біженцем, а
тому з'ясування суб'єктивних обставин є
першочерговим завданням судів під час
вирішення таких спорів.

Зі змісту ст.8 Закону України «Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»
вбачається, що Центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту, який прийняв до
розгляду заяву іноземця чи особи без
громадянства про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, видає заявникові довідку про
звернення за захистом в Україні та
реєструє заявника. Протягом
п'ятнадцяти робочих днів з дня
реєстрації заяви центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту, проводить
співбесіду із заявником, розглядає
відомості, наведені в заяві, та інші
документи, вимагає додаткові відомості
та приймає рішення про оформлення
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, або про
відмову в оформленні документів для
вирішення зазначеного питання.

Рішення про оформлення або відмову в
оформленні документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, приймається на підставі
письмового висновку працівника, який
веде справу, і оформлюється наказом
уповноваженої посадової особи
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту.

Рішення про відмову в оформленні
документів для вирішення питань щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
приймаються за заявами, які є очевидно
необґрунтованими, тобто якщо у
заявника відсутні умови, зазначені
пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1
цього Закону, а також якщо заяви носять
характер зловживання: якщо заявник з
метою визнання його біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, видає себе за іншу особу, а так
само за заявами, поданими особами, яким
було відмовлено у визнанні біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, у зв'язку з відсутністю
підстав, передбачених для визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, встановлених
пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1
цього Закону, якщо зазначені умови не
змінилися.

У разі прийняття рішення про відмову в
оформленні документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту,
протягом трьох робочих днів з дня його
прийняття надсилає заявнику або його
законному представнику письмове
повідомлення з викладенням причини
відмови і роз'ясненням порядку
оскарження такого рішення.

У разі використання особою права на
оскарження центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту, до прийняття
рішення за скаргою залишає на
зберігання документи, що посвідчують
особу заявника, та інші документи.

Таким чином, особа, яка звертається із
заявою про надання статусу біженця,
повинна надати конкретні документи,
які б давали підстави вважати реальною
наявність загрози цілком
обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань.

Відповідно до ст.12 Закону "Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту"
рішення про відмову в прийнятті заяви
про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, про
відмову в оформленні документів для
вирішення питання щодо визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, протягом п'яти
робочих днів з дня отримання
повідомлення про відмову можуть бути
оскаржені в установленому законом
порядку до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту, а також до суду у
строки, встановлені цим Законом.

Рішення, що приймаються центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері біженців та
осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту, щодо визнання
іноземця або особи без громадянства
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, а також рішення
про втрату чи позбавлення статусу
біженця або додаткового захисту, про
скасування рішення про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, можуть бути
оскаржені в установленому законом
порядку та в установлені цим Законом
строки до суду.

Судом встановлено, що 05.06.2014р. Державною
міграційною службою України прийнято
Рішення №284-14 про відмову у визнанні
біженцем або особо, яка потребує
додаткового захисту, оскільки
встановлено відсутність передбачених
п.п.1,13 ч.1 ст.1 Закону України "Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту"
умов.

ОСОБА_4 до суду не надано жодних
належних доказів на підтвердження
дійсно переслідування його у м.Дакар
(Сенегал) за ознаками віросповідання,
національності, громадянства,
належності до певної соціальної групи
або політичних переконань, а відтак суд
дійшов висновку, що оскаржуване
позивачем Рішення №284-14 від 05.06.2014р. про
відмову у визнанні біженцем або особо,
яка потребує додаткового захисту,
прийнято Державною міграційною
службою України на підставі, у межах
повноважень, та у спосіб, що
передбачені Конституцією та чинним
законодавством України, з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надане,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття такого рішення.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_4 про
відмову у визнанні біженцем або собою,
яка потребує додатковог захисту, та
зобов'язання прийняти рішення про
визнання біженцем або собою, яка
потребує додатковго захисту належним
чином не обґрунтовані, не підтверджені
наявними у справі матеріалами
задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну ОСОБА_4, - залишити без
задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 08 серпня 2014
року по справі № 815/4254/14, - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк суддя В.О.
Потапчук суддя С.І. Жук