Справа № 819/2680/14-а
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/2680/14-a

04 грудня 2014 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Чепенюк О.В.,

при секретарі судового засідання
Калиняк О.В.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача Стрілкової
І.П.,

представника третьої особи ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тернополі
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до другого відділу державної
виконавчої служби Тернопільського
міського управління юстиції, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні позивача
ОСОБА_4 про визнання дій та рішень
протиправними, зобов'язання вчинити
певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з
адміністративним позовом до другого
відділу державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції (далі - другий відділ ДВС
Тернопільського МУЮ, відповідач), третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні позивача
ОСОБА_4, в якому просила:

- визнати дії другого відділу ДВС
Тернопільського МУЮ (ВП № 44914190) по
незаконному проникненню 17.10.2014 року та
30.10.2014 року на земельні ділянки та до
домоволодіння ОСОБА_3, що знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1, неправомірними;

- визнати дії другого відділу ДВС
Тернопільського МУЮ (ВП № 44914190) по
незаконному проникненню 17.10.2014 року та
30.10.2014 року на земельні ділянки та до
домоволодіння ОСОБА_3, що знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1, неправомірними і
такими, що порушують законні права та
інтереси ОСОБА_3;

- визнати дії другого відділу ДВС
Тернопільського МУЮ (ВП № 44914190) по
примусовому знесенню спорудженого
гаража, огорожі, будівель, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, які на
законних підставах належать ОСОБА_3 на
праві власності та знаходяться на
земельній ділянці по АДРЕСА_1
неправомірними та такими, що порушують
законні права та інтереси ОСОБА_3;

- зобов'язати другий відділ ДВС
Тернопільського МУЮ припинити
вчинення неправомірних дій у
виконавчому провадженні ВП № 44914190 на
виконання виконавчого листа № 2-9/2002,
виданого Тернопільським міськрайонним
судом 15.10.2013 року, та не допускати
примусового протиправного знесення
частини спорудженого гаража, огорожі,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, або
будь-якої іншої споруди і будівлі за
адресою: АДРЕСА_1, які на законних
підставах належать ОСОБА_3 на праві
власності, та пошкодженню/руйнуванню
будь-якого іншого майна ОСОБА_3, що
знаходиться на її земельній ділянці по
АДРЕСА_1;

- зобов'язати другий відділ ДВС
Тернопільського МУЮ у виконавчому
провадженні ВП № 44914190 не вчиняти
незаконне проникнення на земельні
ділянки та до домоволодіння ОСОБА_3, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1;

- визнати дії другого відділу ДВС
Тернопільського МУЮ щодо ігнорування
заяви (на неправомірні дії державного
виконавця) ОСОБА_3 від 29.10.2014 року та
ненадання на неї відповіді
неправомірними;

- визнати постанову другого
відділу ДВС Тернопільського МУЮ про
залучення працівників правоохоронних
органів від 21.10.2014 року та вимогу
другого відділу ДВС Тернопільського
МУЮ від 21.10.2014 року № 34/42767/11 ВП № 44914190
неправомірними.

Позовні вимоги обґрунтовані
наступними обставинами.

На виконанні у другому відділі ДВС
Тернопільського МУЮ перебуває
виконавче провадження ВП № 44914190,
відкрите на виконання виконавчого
листа (дубліката), виданого 15.10.2013 року
Тернопільським міськрайонним судом
Тернопільської області, про
зобов'язання ОСОБА_4 знести частину
самовільно спорудженого гаража на
земельній ділянці спільного
користування, довжиною 3,22 м, та
демонтувати частину металевої огорожі,
зведеної ОСОБА_4 на межі земельної
ділянки ОСОБА_5 і землі загального
користування. Державним виконавцем
другого відділу ДВС Тернопільського
МУЮ вживались заходи для примусового
виконання судового рішення, проте не
враховано, що на даний час власником
майна, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, а саме Ѕ частини житлового
будинку з належною частиною надвірних
будівель та споруд (у тому числі й майна
вказаного у виконавчому документі) є
ОСОБА_3 на підставі договору дарування
від 08.05.2009 року посвідченого нотаріусом
Тернопільського міського
нотаріального округу.

ОСОБА_3 не є стороною виконавчого
провадження ВП № 44914190, шлюб між ОСОБА_3
та ОСОБА_4 розірваний 09.06.2009 року, а тому,
на думку позивачки, відповідачем
неправомірно вчиняються виконавчі дії
щодо майна, власником якого є вона, а не
ОСОБА_4, зокрема, мали місце незаконне
проникнення 17.10.2014 року та 30.10.2014 року на
земельні ділянки та до домоволодіння
ОСОБА_3, що слідує з відповідних актів
державного виконавця, складених у ці
дні; вживались заходи по знесенню
спорудженого гаража, огорожі, будівель,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,
протиправно винесені постанова про
залучення працівників правоохоронних
органів від 21.10.2014 року та відповідна
вимога державного виконавця від 21.10.2014
року. Позивачкою 30.10.2014 року надіслано
заяву (скаргу) відповідачу на
неправомірні дії державного виконавця,
проте відповідь станом на 11.11.2014 року не
надходила.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3
посилається на положення Цивільного
кодексу України щодо захисту права
приватної власності, вимоги Закону
України «Про виконавче провадження».

У судовому засіданні представник
позивачки позовні вимоги підтримав з
підстав, наведених у позовній заяві,
просив позов задовольнити.

Представник третьої особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивачки позовні
вимоги підтримав та просив позов
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнала та
пояснила, що 30.09.2014 року до другого
відділу ДВС Тернопільського МУЮ
надійшла заява ОСОБА_5 про відкриття
виконавчого провадження разом з
дублікатом виконавчого листа № 2-9/2002,
виданим 15.10.2013 року Тернопільським
міськрайонним судом Тернопільської
області, про зобов'язання ОСОБА_4 знести
частину самовільно спорудженого
гаража на земельній ділянці спільного
користування, довжиною 3,22 м, та
демонтувати частину металевої огорожі,
зведеної ОСОБА_4 на межі земельної
ділянки ОСОБА_5 і землі загального
користування, та ухвалою апеляційного
суду Тернопільської області про
поновлення пропущеного строку для
пред'явлення виконавчого листа до
виконання. 30.09.2014 року відкрито
виконавче провадження, надано боржнику
строк для добровільного виконання, про
що сторонам направлена відповідна
постанова.

В подальшому державним виконавцем у
зв'язку з ненаданням боржником, у строк
встановлений для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення розпочато його примусове
виконання. Зокрема, 08.10.2014 року та 17.10.2014
року державним виконавцем здійснено
вихід за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та
встановлено, що рішення суду не
виконано, частина самовільно
спорудженого гаража на земельній
ділянці спільного користування,
довжиною 3,22 м, не знесена, частина
металевої огорожі, зведеної ОСОБА_4 на
межі земельної ділянки ОСОБА_5, не
демонтована (а. с. 26 зворот, 43, 46). Такі
акти складені за участю стягувача
ОСОБА_5

21.10.2014 року головним державним
виконавцем другого відділу ДВС
Тернопільського МУЮ Стрілковою І.П.
винесено постанову про залучення
працівників правоохоронних органів з
метою забезпечення громадського
порядку під час виконання виконавчих
дій, призначених на 30.10.2014 року, яку
направлено начальнику Тернопільського
міського відділу УМВС України у
Тернопільській області (а. с. 27), та
вимогу № 34/42767/11, адресовану сторонам
виконавчого провадження ОСОБА_4,
ОСОБА_5, а також начальнику
Тернопільського міського відділу УМВС
України у Тернопільській області,
начальнику Тернопільського міського
району електричних мереж
(Тернопільський міський РЕМ), в якій
зазначалось про призначення на 30.10.2014
року примусового виконання судового
рішення про зобов'язання ОСОБА_4 знести
частину самовільно спорудженого
гаража на земельній ділянці спільного
користування, довжиною 3,22 м, і
демонтувати частину металевої огорожі,
зведеної на межі земельної ділянки
ОСОБА_5 і землі загального користування
(а. с. 27 зворот).

Крім того, державним виконавцем 08.10.2014
року надіслано запит товариству з
обмеженою відповідальністю «Міське
бюро технічної інвентаризації» про
надання інформації хто є власником
будинковолодіння по АДРЕСА_1 та надання
копій інвентарних справ (а. с. 26). З
наданої відповіді від 16.10.2014 року
(зареєстрованої у відповідача 24.10.2014
року, та переданої з резолюцією
керівника державному виконавцю
Стрілковій І.П. 27.10.2014 року) вбачається,
що згідно обліку технічної
інвентаризації власником Ѕ частки
житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3
на підставі договору дарування від
08.05.2009 року, посвідченого нотаріусом
Тернопільського міського
нотаріального округу (а. с. 28 зворот).
Копії інвентарних справ не надані, а
тому у матеріалах виконавчого
провадження були відсутні відомості
про те, що надвірні будівлі та споруди
(у тому числі й майно вказане у
виконавчому документі) належать не
боржнику ОСОБА_4, а іншій особі.

30.10.2014 року на адресу другого відділу
ДВС Тернопільського МУЮ надійшла заява
ОСОБА_3 разом з технічною документацією
та правовстановлюючими документами на
підтвердження переходу права
власності нерухомого та іншого майна
від боржника у виконавчому провадженні
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, а також з документами
на підтвердження того, що земля
спільного користування передана у
користування ОСОБА_3 У зв'язку з цим,
30.10.2014 року при виході державного
виконавця за адресою: АДРЕСА_1 складено
відповідний акт, зі змісту якого
вбачається про надходження до органів
державної виконавчої служби вказаної
вище заяви ОСОБА_3 з доданими
документами та припинення виконавчих
дій з метою недопущення порушення
майнових прав ОСОБА_3 та вирішення
питання про залучення її до проведення
виконавчих дій (а. с. 29).

31.10.2014 року державний виконавець
звернувся до Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області про заміну сторони виконавчого
провадження ВП № 44914190 боржника ОСОБА_4
на ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що до
останньої перейшло право власності на
майно, що підлягало знесенню
(демонтажу), а також за ОСОБА_3 оформлено
право користування земельними
ділянками, на яких знаходиться таке
майно (а. с. 57-58). Ухвалою
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 24.11.2014 року
в задоволенні подання державного
виконавця відмовлено (а. с. 84-85), ухвала
не набрала законної сили у зв'язку з її
апеляційним оскарженням.

Також судом встановлено, що на заяву
ОСОБА_3, адресовану начальнику другого
відділу ДВС Тернопільського МУЮ та
державному виконавцю, зареєстровану у
відповідача 30.10.2014 року, надана
відповідь державним виконавцем
Стрілковою І.П. 11.11.2014 року (а. с. 69).

До спірних правовідносин суд
застосовує наступні правові норми.

Відповідно до частини п'ятої статті 124,
частини третьої статті 129 Конституції
України, статті 13 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010
року № 2453-VІ судові рішення є
обов'язковими до виконання на всій
території України, а обов'язковість
рішень суду визнається однією з
основних засад судочинства.

Обов'язковість судових рішень
гарантується згідно з практикою
Європейського суду з прав людини,
зокрема, статтею 6 Конвенції про захист
прав і основоположних свобод: право на
судовий захист було б примарним, якби
правова система держави дозволяла, щоб
остаточне, обов'язкове судове рішення
залишалося недіючим на шкоду одній зі
сторін.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначені в Законі України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 року
№ 606-ХІV з змінами і доповненнями (далі -
Закон № 606-ХІV).

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 19, частиною першою статті 25
Закону № 606-ХІV державний виконавець
відкриває виконавче провадження на
підставі виконавчого документу,
зазначеного в статті 17 цього Закону за
заявою стягувача або його представника
про примусове виконання рішення;
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Відповідно до частин першої, другої
статті 75 Закону № 606-ХІV після відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
документом, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, державний виконавець
перевіряє виконання рішення не пізніше
ніж на наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. У разі невиконання
зазначених вимог без поважних причин
державний виконавець накладає на
боржника штраф відповідно до статті 89
цього Закону і не пізніше п'яти робочих
днів з дня його накладення повторно
перевіряє стан виконання рішення. Якщо
рішення не виконано і виконання може
бути проведено без участі боржника,
державний виконавець організовує
виконання відповідно до повноважень
наданий йому законом.

Частинами першою, другою статті 11
Закону № 606-ХІV визначено, що державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії;
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом. Вимоги державного
виконавця щодо виконання рішень
обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України
(частина перша статті 5 Закону № 606-ХІV).

Відповідно до пункту 1.5, підпункту 1.5.2
пункту 1.5 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 02.04.2012 року № 489/20802 (далі -
Інструкція), під час здійснення
виконавчого провадження державний
виконавець приймає рішення шляхом
винесення процесуальних документів,
зокрема складання актів. Акт - це
документ, що підтверджує певні
встановлені факти або події, вимоги до
якого наведені у підпункті 1.5.2 пункту 1.5
Інструкції, серед яких така: у
констатуючій частині викладаються
мета і завдання складання акта, суть і
характер проведених виконавчих дій,
встановлені факти, події, а також у разі
потреби висновки і пропозиції.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 та 2.5 Інструкції
реалізація учасниками виконавчого
провадження своїх повноважень, а також
залучення інших осіб до участі у
проведенні виконавчих дій та
реалізації ними своїх повноважень
здійснюються відповідно до глави 2
Закону. Державний виконавець при
здійсненні виконавчого провадження
зобов'язаний використовувати всі
надані йому права та повноваження,
необхідні для забезпечення
своєчасного і повного виконання
рішення. Залучення працівників органів
внутрішніх справ у межах наданих їм
повноважень здійснюється державним
виконавцем при виконанні рішень у разі
виникнення загрози життю та здоров'ю
державного виконавця та для охорони і
забезпечення правопорядку на місці
здійснення виконавчих дій. Залучення
державним виконавцем інших органів,
підприємств, установ, організацій,
посадових осіб, фізичних осіб при
примусовому виконанні рішень
здійснюється у разі, якщо їх
присутність може сприяти своєчасному й
повному виконанню рішень.

Як вбачається з матеріалів справи
державним виконавцем другого відділу
ДВС Тернопільського МУЮ з метою
перевірки виконання судового рішення
17.10.2014 року здійснювався вихід за
адресою: АДРЕСА_1. Як пояснив державний
виконавець, будинок позивачки і
земельна ділянка для його
обслуговування (подвір'я) огороджені
парканом, а тому зайти до
будинковолодіння та на земельну
ділянку неможливо; будівля і огорожа,
що підлягали знесенню, розміщені таким
чином, що їх видно з вулиці, та з
подвір'я стягувача ОСОБА_5 17.10.2014 року
державний виконавець на земельну
ділянку та до домоволодіння ОСОБА_3 не
заходила, оскільки і без цього шляхом
огляду встановила, що рішення суду не
виконано.

Позивачка вказує, що 17.10.2014 року мало
місце незаконне проникнення на
земельну ділянку та до домоволодіння
ОСОБА_3, посилаючись на складений в цей
день акт державного виконавця. Разом з
тим, представник позивачки зазначає, що
17.10.2014 року державного виконавця ніхто
не бачив в домоволодінні ОСОБА_3, про
наявність такого акту та перевірку
стану виконання судового рішення 17.10.2014
року стало відомо після ознайомлення з
матеріалами виконавчого провадження.

Таким чином, складений головним
державним виконавцем другого відділу
ДВС Тернопільського МУЮ Стрілковою І.П.
акт від 17.10.2014 року при перевірці
виконання судового рішення в межах
виконавчого провадження № 44914190
свідчить та фіксує факт не виконання
боржником ОСОБА_4 виконавчого листа
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області № 2-9/2002 щодо
зобов'язання знести самовільно
споруджені гараж та огорожу. Проте зі
змісту даного акту не вбачається, що
державний виконавець заходила,
знаходилась чи перебувала на території
земельної ділянки, якою користується
ОСОБА_3, чи в її домоволодінні, тобто
будь-якого проникнення державного
виконавця в домоволодіння позивачки не
було і не мало місця. Вказане
підтверджується і поясненнями
представника позивачки, який
підтвердив той факт, що позивачці
взагалі не було відомо про вихід
державного виконавця 17.10.2014 року за
адресою її місця проживання:
ІНФОРМАЦІЯ_1.

При цьому, суд зауважує, що під
незаконним проникненням до житла чи
іншого володіння особи слід розуміти
будь-яке вторгнення у житло (інше
володіння), здійснене всупереч волі
законного володільця, за відсутності
визначених законом підстав чи в
порушення встановленого законом
порядку. Отже, з наведеного слід
зробити висновок, що для визнання дій
відповідача щодо незаконного та
примусового проникненням до житла чи
іншого володіння має бути встановлено
та підтверджено належними та
допустимими доказами будь-яке
вторгнення у житло (інше володіння),
здійснене всупереч волі законного
володільця, за відсутності визначених
законом підстав чи в порушення
встановленого законом порядку.

В даному випадку 17.10.2014 року не мало
місце незаконне проникнення
державного виконавця другого відділу
ДВС Тернопільського МУЮ до
домоволодіння позивачки, а відтак і
вимоги ОСОБА_3 щодо визнання дій
другого відділу ДВС Тернопільського
МУЮ (ВП № 44914190) по незаконному
проникненню 17.10.2014 року на земельні
ділянки та до домоволодіння ОСОБА_3, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
неправомірними і такими, що порушують
законні права та інтереси ОСОБА_3,
безпідставні та не підлягають до
задоволення.

Не підлягають задоволенню і аналогічні
вимоги щодо цих же дій 30.10.2014 року,
оскільки в цей день будь-якого
незаконного проникнення на земельну
ділянку та до домоволодіння ОСОБА_3 не
було, що вбачається зі змісту акту
державного виконавця від 30.10.2014 року, в
якому вказано про припинення
виконавчих дій з метою недопущення
порушення майнових прав ОСОБА_3 та
залучення її до проведення виконавчих
дій (а. с. 29). Крім того, державний
виконавець Стрілкова І.П. та
представник позивачки ОСОБА_1, який був
присутній 30.10.2014 року при виході
державного виконавця за адресою:
АДРЕСА_1, підтвердили, що державний
виконавець не заходила на територію
подвір'я та до домоволодіння позивачки,
а перебувала поза його межами.

Судом встановлено, що державний
виконавець другого відділу ДВС
Тернопільського МУЮ у спірному випадку
діяв у відповідності до положень
статті 75 Закону № 606-ХІV та після
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії, перевіряв
виконання рішення.

Відповідно до статті 20 цього ж Закону
виконання рішення, яке зобов'язує
боржника вчинити певні дії,
здійснюється державним виконавцем за
місцем проведення таких дій. Як
встановлено судом адресою місця
проведення таких дій є АДРЕСА_1 в м.
Тернополі. Представник позивачки
ОСОБА_1 на плані земельної ділянки за
адресою АДРЕСА_1, який міститься в
технічному паспорті на індивідуальний
житловий будинок за вказаною адресою,
та долучений до матеріалів справи (а. с.
8 зворот), показав будівлю, яка
підлягала знесенню як самовільно
побудована ОСОБА_4 (вказана під літерою
«Б» сарай). Також з пояснень
представника позивачки слідує, що спір
та конфлікт щодо даної побудови між
сусідами ОСОБА_3 (раніше ОСОБА_4.) та
ОСОБА_5 існує протягом більш як 10 років
(рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області, на виконання якого видано
виконавчий лист, від 26.03.2002 року), тобто
сторонам (ОСОБА_3, колишній дружині
боржника) та третій особі ОСОБА_4
достеменно відомо щодо якого майна
проводиться виконання судового
рішення. Відтак, державним виконавцем з
метою перевірки виконання рішення суду
правомірно і підставно здійснювався
вихід за адресою: АДРЕСА_1.

Оскільки станом на 17.10.2014 року рішення
суду в межах виконавчого провадження №
44914190 не виконано, то державним
виконавцем призначено його примусове
виконання на 30.10.2014 з одночасним
прийняттям 21.10.2014 року постанови про
необхідність залучення працівників
правоохоронних органів з метою
забезпечення правопорядку на місці
здійснення виконавчих дій. 21.10.2014 року
сторонам виконавчого провадження
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також начальнику
Тернопільського міського відділу УМВС
України у Тернопільській області,
начальнику Тернопільського міського
РЕМ правомірно надіслано вимогу з
метою належної організації та
проведення виконавчих дій щодо
знесення самовільно спорудженого
гаража і демонтажу частини металевої
огорожі.

Разом з тим, будь-яких дій державним
виконавцем, іншими особами, які
залучалися до проведення виконавчих
дій, 30.10.2014 року не вчинялось, що слідує
з пояснень представників сторін та
акту державного виконавця від 30.10.2014
року.

Як встановлено судом, 30.10.2014 року до
другого відділу ДВС Тернопільського
МУЮ надійшла заява ОСОБА_3 від 29.10.2014
року з документами, що підтверджують
перехід права власності на все
нерухоме та інше майно за адресою:
АДРЕСА_1, від ОСОБА_4 до ОСОБА_3, та
оформлення за останньою права
користування земельними ділянками (а.
с. 52-53, 8-22). Саме з 30.10.2014 року відповідачу
стало відомо про такі обставини, та те,
що майно, яке підлягало знесенню вибуло
з володіння боржника ОСОБА_4 У зв'язку з
цим, як слідує з пояснень головного
державного виконавця другого відділу
ДВС Тернопільського МУЮ Стрілкової І.П.
всі виконавчі дії були припинені, про
що свідчить також акт державного
виконавця від 30.10.2014 року. Представник
позивачки та третьої особи підтвердив,
що дії по знесенню будівлі гаража
(сараю), огорожі 30.10.2014 року не вчинялись
та не проводяться на даний час,
самовільно збудована ОСОБА_4 будівля
гаража (сарай) та огорожа не
демонтовані, не знесені. Отже, позовні
вимоги про визнання дій другого
відділу ДВС Тернопільського МУЮ (ВП №
44914190) по примусовому знесенню
спорудженого гаража, огорожі, будівель,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,
неправомірними та такими, що порушують
законні права та інтереси ОСОБА_3, до
задоволення не підлягають. Державний
виконавець з метою забезпечення
виконання судового рішення, яке
підлягає обов'язковому виконанню,
вживались дії виключно в межах статей 5,
11, 75 Закону № 606-ХІV, в тому числі
прийнята постанова про залучення
працівників правоохоронних органів
від 21.10.2014 року та відповідна вимога від
21.10.2014 року № 34/42767/11, а відразу після
з'ясування обставин щодо переходу
права власності на майно від боржника
до нового власника ОСОБА_3 всі дії щодо
примусового виконання рішення
припинені.

Не підлягають до задоволення і вимоги
позивачки щодо зобов'язання другий
відділ ДВС Тернопільського МУЮ
припинити вчинення неправомірних дій у
виконавчому провадженні ВП № 44914190 та
не допускати примусового знесення
частини спорудженого гаража, огорожі,
що знаходяться адресою: АДРЕСА_1, або
будь-якої іншої споруди і будівлі за
даною адресою, оскільки такі дії не
вчиняються.

Що стосується зобов'язання на майбутнє
другий відділ ДВС Тернопільського МУЮ
у виконавчому провадженні ВП № 44914190 не
вчиняти будь-яких дій, що передбачені
виконавчим документом, та не допускати
примусового протиправного знесення
частини спорудженого гаража, огорожі,
що знаходяться адресою: АДРЕСА_1, або
будь-якої іншої споруди і будівлі за
вказаною адресою, які на законних
підставах належать ОСОБА_3, та
пошкодженню/руйнуванню будь-якого
іншого майна ОСОБА_3, то суд враховує
таке.

Відповідно до частини першої статті 6
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси. Таким
чином, до адміністративного суду
вправі звернутися кожна особа, яка
вважає, що її право чи охоронюваний
законом інтерес порушено чи
оспорюється, водночас, відповідно до
зазначеної вище норми, право особи на
звернення до адміністративного суду
обумовлено суб'єктивним уявленням
особи про те, що її право чи законний
інтерес потребує захисту, однак
обов'язковою умовою здійснення такого
захисту судом є наявність відповідного
порушення права або законного інтересу
на момент звернення до суду. Тобто,
неодмінною ознакою порушення права
особи є реальний, фактичний характер
порушення права, а не умовний, тобто
той, що може виникнути в майбутньому.

Характер відносин між сторонами, що
можуть мати місце в майбутньому не може
досліджуватися під час судового
розгляду справи. На думку суду, позовні
вимоги про зобов'язання відповідача на
майбутнє припинити зазначені вище дії,
не підлягають задоволенню, оскільки
захисту в судовому порядку підлягає
вже порушене право, а не те, яке може
бути порушено в майбутньому, і щодо
якого невідомо, буде воно порушено, чи
ні. Судове рішення повинно бути
наслідком чинного правового
регулювання та спрямоване на
відновлення порушених прав, свобод,
інтересів, а не на розрахунок порушення
прав у майбутньому.

Крім того, у спірному випадку у
судовому порядку за поданням
відповідача вирішується питання про
заміну боржника у виконавчому
провадженні № 44914190 з ОСОБА_4 на ОСОБА_3 у
зв'язку з переходом до останньої права
власності на майно, яке підлягало
знесенню та демонтажу. Судове рішення з
даного питання, яке б набрало законної
сили, відсутнє. Зважаючи на те, що
будь-які дії державним виконавцем щодо
майна позивачки не проводяться, та
беручи до уваги судовий розгляд
питання про заміну боржника
виконавчого провадження, у суду немає
підстав на майбутнє забороняти
державному виконавцю вчиняти певні
дії.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Враховуючи встановлені судом
обставини справи та наведені положення
нормативно-правових актів, суд
приходить до висновку, що державний
виконавець у спірних правовідносинах
діяла у межах, у спосіб та порядку,
визначеному Законом України «Про
виконавче провадження», та вживала
заходи, необхідні для своєчасного і в
повному обсязі виконання судового
рішення, а з'ясувавши та отримавши
відповідні докази на підтвердження
переходу права власності на майно, що
підлягало знесенню та демонтажу, від
боржника до позивачки, припинила
будь-які дії (заходи) спрямовані на
примусове виконанню рішення суду.
Таким чином, з наведених вище підстав
позовні вимоги про визнання дій та
рішень другого відділу ДВС
Тернопільського МУЮ, зобов'язання
припинити вчинення певний дій до
задоволення не підлягають.

Щодо вимоги про визнання
неправомірними дій другого відділу ДВС
Тернопільського МУЮ щодо ігнорування
заяви ОСОБА_3 від 29.10.2014 року та
ненадання на неї відповіді, то, на думку
суду, у спірному випадку мала місце
бездіяльність відповідача в частині
ненадання відповіді на заяву позивачки
на неправомірні дії державного
виконавця, з огляду на таке.

Відповідно до статті 82 Закону № 606-ХІV
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця та інших
посадових осіб державної виконавчої
служби можуть бути оскаржені
стягувачем та іншими учасниками
виконавчого провадження (крім
боржника) до начальника відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду. В частині восьмій статті 82 цього
Закону зазначено, що скарга, подана без
додержання вимог, викладених у частині
шостій цієї статті, розглядається
начальником відділу в порядку,
встановленому Законом України «Про
звернення громадян».

У спірному випадку ОСОБА_3 не є стороною
виконавчого провадження, а тому її
заява (яка за своїм змістом є скаргою на
неправомірні дії державного виконавця)
підлягала розгляду у порядку,
встановленому Законом України «Про
звернення громадян».

Питання практичної реалізації
громадянами України наданого їм
Конституцією України права вносити в
органи державної влади, об'єднання
громадян відповідно до їх статуту
пропозиції про поліпшення їх
діяльності, викривати недоліки в
роботі, оскаржувати дії посадових осіб,
державних і громадських органів
регулює Закон України «Про звернення
громадян» від 02.10.1996, № 393/96-ВР, який
також забезпечує громадянам України
можливості для відстоювання своїх прав
і законних інтересів та відновлення їх
у разі порушення.

Статтями 19, 20 Закону України «Про
звернення громадян» визначено, що
органи державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
засоби масової інформації, їх
керівники та інші посадові особи в
межах своїх повноважень зобов'язані:
об'єктивно, всебічно і вчасно
перевіряти заяви чи скарги, письмово
повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення; звернення
розглядаються і вирішуються у термін
не більше одного місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня
їх отримання. Якщо в місячний термін
вирішити порушені у зверненні питання
неможливо, керівник відповідного
органу, підприємства, установи,
організації або його заступник
встановлюють необхідний термін для
його розгляду, про що повідомляється
особі, яка подала звернення.

Згідно з пунктами 3.1, 3.9 Інструкції про
порядок розгляду звернень та
особистого прийому громадян у
Міністерстві юстиції України, в
установах та організаціях, що належать
до сфери його управління, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 18.03.2004 року № 26/5, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 18.03.2004
року за № 342/8941, посадові особи органів
та установ юстиції при розгляді
звернень громадян зобов'язані уважно
вникати в їх суть, у разі потреби
вимагати у виконавців матеріали їх
перевірки, направляти працівників на
місця для перевірки викладених у
зверненні обставин, застосовувати інші
заходи для об'єктивного вирішення
поставлених автором звернення питань,
з'ясовувати та приймати рішення про
усунення причин і умов, які спонукають
авторів скаржитись; відповідь за
результатами розгляду звернення в
обов'язковому порядку дається тим
органом, який його отримав і до
компетенції якого входить розв'язання
порушених у зверненні питань, за
підписом керівників або осіб, яким
право ставити підпис надано керівником
органу чи установи.

Як встановлено судом відповідь від
11.11.2014 року № 34/46039/11 на заяву ОСОБА_3 від
29.10.2014 року (зареєстровану у органах
державної виконавчій службі 30.10.2014
року) підписана головним державним
виконавцем другого відділу ДВС
Тернопільського МУЮ Стрілковою І.П., а
не керівником, по суті заява (скарга) не
розглянута (а. с. 69). Зміст відповіді
державного виконавця містить лише
роз'яснення заявнику порядку
оскарження дій державного виконавця
сторонами виконавчого провадження та
іншими особами, які залучаються до
проведення виконавчих дій. При цьому,
матеріалами справи підтверджено, що
викладені в заяві позивачки факти про
перехід права власності на майно, яке
підлягало знесенню та демонтажу, від
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 взяті до уваги
відповідачем, тобто ігнорування заяви,
як стверджує представник позивачки не
було.

Відповідно до статті 11 Закону № 606-ХІV,
яка передбачає права і обов'язки
державного виконавця, державний
виконавець розглядає заяви сторін та
інших учасників виконавчого
провадженні і їхні клопотання.
Учасниками виконавчого провадження є
державний виконавець, сторони,
представники сторін, прокурор,
експерти, перекладачі, суб'єкти
оціночної діяльності - суб'єкти
господарювання (частина перша статті 7
Закону № 606-ХІV).

Таким чином, слід прийти до висновку, що
повідомлення про результати розгляду
звернення (заяви, скарги) особи, яка не є
стороною виконавчого провадження та не
відноситься до інших учасників
виконавчого провадження, не належить
до компетенції державного виконавця.
Оскільки відповідачем не надано суду
доказів надання відповіді за
результатами розгляду заяви (скарги)
ОСОБА_3 від 29.10.2014 року у порядку та
строки, встановлені чинним
законодавством, тому суд приходить до
переконання, що мала місце
бездіяльність другого відділу ДВС
Тернопільського МУЮ, яка виразилась у
ненаданні ОСОБА_3 письмової відповіді
на її звернення від 29.10.2014 року, відтак,
в цій частині позовні вимоги
підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 2, 11, 71, 86, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправною бездіяльність
другого відділу державної виконавчої
служби Тернопільського міського
управління юстиції, яка виразилась у
ненаданні ОСОБА_3 письмової відповіді
на її звернення від 29 жовтня 2014 року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Тернопільський окружний
адміністративний суд. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України (оголошення
вступної та резолютивної частини
постанови), а також прийняття постанови
у письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У повному обсязі постанову складено 09
грудня 2014 року.

Головуючий суддя
Чепенюк О.В.

копія вірна:

Суддя
Чепенюк О.В.