Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/82029/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

за участю: секретаря Волошина В.М.,

прокурора Бараненко І.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Прокуратури Харківської області на
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13.10.2011 по
справі №2-а-880/11/2070 за позовом прокурора
Дзержинського району міста Харкова в
інтересах держави в особі Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі міста Харкова до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про
застосування та стягнення фінансових
санкцій.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., пояснення прокурора, перевіривши
доводи касаційної скарги щодо
дотримання правильності застосування
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Харківського оружного
адміністративного суду від 18.05.2011,
позовні вимоги прокурора
Дзержинського району міста Харкова в
інтересах держави в особі Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі міста Харкова до фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 про застосування та
стягнення фінансових санкцій -
задоволено частково. Застосовано та
стягнуто з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на користь держави фінансову
санкцію у розмірі восьми тисяч
мінімальних заробітних плат, а саме
7376000,00грн. з конфіскацією грального
обладнання. В задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13.10.2011
постанову Харківського оружного
адміністративного суду від 18.05.2011
скасовано та прийнято нову постанову
про відмову у задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду
апеляційної інстанції, Прокуратура
Харківської області 21.11.2011 звернулась з
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, який
ухвалою від 04.01.2012 прийняв її до свого
провадження.

В касаційній скарзі Прокуратура
Харківської області просить скасувати
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13.10.2011 та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

В обґрунтування своїх вимог
Прокуратура Харківської області
посилається на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, статей 2, 3 Закону України «Про
заборону грального бізнесу в України»,
статей 11, 69, 70, 195 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 17.12.2010 прокуратурою
Дзержинського району міста Харкова
разом з співробітниками Дзержинського
РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській
області у ході огляду розважального
клубу «Зеон», розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, встановлено, що в приміщенні
вищевказаного клубу знаходились особи,
які грали в карти та робили ставки з
метою отримання виграшу (призу) на
спеціально призначених для азартних
ігор столах за участю дилера (круп'є).

Крім того, у ході огляду вищевказаних
приміщень були виявлені та вилучені
предмети для надання послуг у сфері
організації та проведення азартних
ігор, а саме, 4019 гральних фішок різного
номіналу, 34 колоди гральних карт та
виручені від організації та проведення
азартних ігор грошові кошти у сумі
19100,00грн. та 200 євро, про що був складений
відповідний протокол.

Відповідно до договору оренди від 26.08.10
№02/08-10 Приватною фірмою «Олімпія-7»
надано у користування фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 нежитлове
приміщення загальною площею 184,4кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з
метою використання під спортивний
покерний клуб.

Стягуючи з відповідача фінансові
санкції з конфіскацією грального
обладнання, суд першої інстанції
виходив з того, що факт здійснення
відповідачем діяльності з організації
і проведення азартних ігор є
встановленим.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позовних, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що матеріалами справи
не підтверджується факту організації
та здійснення позивачем азартної гри.

Суд касаційної інстанції не може
визнати законними і обґрунтованими
судові рішення попередніх інстанцій,
оскільки останні ухвалені без повного
та всебічного з'ясування обставин,
якими сторони обґрунтовують свої
вимоги і заперечення, та інших
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Згідно з пунктами 1 та 2 статті 1 Закону
України «Про заборону грального
бізнесу в Україні» гральний бізнес -
діяльність з організації та проведення
азартних ігор у казино, на гральних
автоматах, у букмекерських конторах та
в електронному (віртуальному) казино,
що здійснюють організатори азартних
ігор з метою отримання прибутку;
азартна гра - будь-яка гра, умовою
участі в якій є внесення гравцем
ставки, що дає змогу отримати виграш
(приз), і результат якої повністю або
частково залежить від випадковості. До
азартних ігор не відносяться:

організація та проведення лотерей;

організація та проведення творчих
конкурсів, спортивних змагань тощо,
незважаючи на те передбачається чи не
передбачається їх умовами грошовий або
майновий виграш;

гра в більярд, гра в кеглі (боулінг) та
інші ігри, які проводяться без
одержання гравцем призу (виграшу);

гра на гральних автоматах типу
«кран-машина» (двокоординатні
автомати), де як виграш (приз) гравець
отримує виключно матеріальні речі
(іграшки, цукерки тощо);

розіграші на безоплатній основі з
рекламуванням (популяризацією)
окремого товару, послуги, торгової
марки, знаків для товарів і послуг,
найменування або напрямів діяльності
суб'єктів господарювання, комерційної
програми з видачею виграшів у грошовій
або майновій формі;

розіграші у вигляді конкурсів (ігор,
вікторин), умови яких передбачають
безоплатне набуття особою статусу її
учасника та отримання учасником, який
виявив кращі особисті знання та вміння,
виграшів у грошовій або майновій формі
за особисту перемогу;

розіграші на безоплатній основі для
розважальних, благодійних або
пізнавальних цілей.

Відповідно до статті 3 Закону України
«Про заборону грального бізнесу в
Україні» до суб'єктів господарювання,
які організовують і проводять на
території України азартні ігри,
застосовуються фінансові санкції у
вигляді штрафу у розмірі вісім тисяч
мінімальних заробітних плат з
конфіскацією грального обладнання, а
прибуток (дохід) від проведення такої
азартної гри підлягає перерахуванню до
Державного бюджету України.

Застосування фінансових санкцій,
зазначених у частині першій цієї
статті, здійснюється за рішенням суду,
ухваленим за позовом органів державної
податкової служби.

За змістом частини першої статті 3
Закону України «Про заборону грального
бізнесу в Україні» санкція у вигляді
конфіскації грального обладнання є
обов'язковим додатковим покаранням,
яке застосується в усіх випадках поряд
зі штрафом за порушення суб'єктом
господарювання заборони на
організацію та проведення азартних
ігор.

Санкція у вигляді конфіскації
грального обладнання полягає у
примусовому позбавленні суб'єкта
правопорушення права власності на таке
обладнання. При цьому за
правопорушення, вчинене однією особою,
не може притягатися до
відповідальності інша особа.
Відповідно, конфіскованим може бути
лише те гральне обладнання, яке
належить на праві власності суб'єкту
правопорушення.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій,
вирішуючи питання щодо наявності чи
відсутності підстав для застосування
до відповідача фінансових санкцій, не
з'ясували усі обставини справи, що є
важливими для вирішення спору, та не
надали їм належної правової оцінки.

Обов'язок суду встановити дійсні
обставини справи при розгляді
адміністративного позову безвідносно
до позиції сторін випливає з
офіційного з'ясування обставин справи
як принципу адміністративного
судочинства, закріпленого нормами
статті 7, частин четвертої та п'ятої
статті 11 Кодексу адміністративного
судочинства України.

При цьому, відповідно до вимог статті 86
Кодексу адміністративного судочинства
України суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 65 Розділ II
Переліку видів спорту, що визнані в
Україні, затвердженого наказом
Держкоммолодьспорттуризму України від
07.02.2001 №261, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 22.02.2001 за
№55/5346, спортивний покер визнано видом
спорту, який не входить до програми
Олімпійських ігор.

В той же час, за посиланнями позивача,
фізична особа-підприємець ОСОБА_1 під
видом спортивного покеру з метою
отримання прибутку організовувала
азартні ігри за участі осіб, які не були
членами Федерації спортивного покеру
України, а гральні фішки обмінювалися
на грошові кошти.

Проте, судами не досліджені належним
чином зазначені обставини та не
встановлено безвідносно позиції
сторін дійсних обставин справи щодо
фактичного змісту діяльності фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 - організації
нею гри в спортивний покер чи
організації та проведення азартних
ігор під виглядом спортивного покеру.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що справа підлягає
направленню на новий розгляд до суду
першої інстанції із скасуванням
ухвалених судових рішень судів
попередніх інстанцій як таких, що не
відповідають статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до частини другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий розгляд є порушення
норм процесуального права, які
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Оскільки встановлення нових обставин
вимагає дослідження доказів, що
знаходиться поза межами касаційного
розгляду справи, встановлених статтею
220 Кодексу адміністративного
судочинства України, справа підлягає
направленню на новий розгляд до суду
першої інстанції із скасуванням
ухвалених судових рішень судів
попередніх інстанцій як таких, що не
відповідають статті 159 цього Кодексу.

Під час цього розгляду суду слід
врахувати викладене, всебічно і повно
з'ясувати та перевірити всі фактичні
обставини справи, об'єктивно оцінити
докази, що мають юридичне значення для
її розгляду і вирішення спору по суті,
встановити дійсні права і обов'язки
сторін, і в залежності від
встановленого правильно застосувати
норми матеріального права, що
регулюють спірні правовідносини, та
прийняти законне і обґрунтоване
рішення.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 227, 230,
231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Прокуратури
Харківської області задовольнити
частково.

Постанову Харківського оружного
адміністративного суду від 18.05.2011 та
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13.10.2011 по
справі №2-а-880/11/2070 скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв