Справа № 826/16069/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2014-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., при секретарі Новик В.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика «Феррум»

до

Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про

скасування податкової вимоги від 08.07.2014 року №5633-25, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Фабрика «Феррум» (надалі – позивач або ТОВ «Фабрика «Феррум») з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (надалі – відповідач або ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві) про скасування податкової вимоги форми «Ю» від 08.07.2014 року №5633-25 про сплату боргу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2014 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві безпідставно винесено оскаржувану податкову вимогу, оскільки остання не містить всіх необхідних відомостей. Крім того, представником позивача наголошено, що відповідачем не додано до даної податкової вимоги розрахунку заборгованості, а, відтак, ТОВ «Фабрика «Феррум» не погоджується з вказаним у податковій вимозі від 08.07.2014 року №5633-25 розміром податкового боргу.

У судове засідання 24.11.2014 року з’явився представник відповідача, який проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримавши доводи викладені у письмових запереченнях проти позову, в яких вказано про наявність у ТОВ «Фабрика «Феррум» узгодженого розміру податкових зобов’язань, на підставі чого і винесено оскаржувану податкову вимогу.

Позивач у судове засідання 24.11.2014 року не з’явився, явку свого представника не забезпечив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, що у відповідності до положень ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України) підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

При цьому, 21.11.2014 року від представника позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності останнього із зазначенням про те, що позивач заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд задовольнити їх, з підстав викладених у позовній заяві.

Суд у судовому засіданні 24.11.2014 року на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, враховуючи неприбуття належним чином повідомленого позивача та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

На підставі викладеного вище, ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві винесено податкову вимогу форми «Ю» від 08.07.2014 року №5633-25, якою ТОВ «Фабрика «Феррум» повідомлено, що станом на 07.07.2014 року сума податкового боргу вказаного платника податків за узгодженими податковими зобов’язаннями становить 589 854,99 грн., у тому числі з податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем у розмірі 226 315,10 грн. та пеня у розмірі 76 115,88 грн., з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 225 020,00 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) – 1,00 грн., пеня – 62 403,01 грн.

Також, у відповідності до змісту вказаної вище вимоги, позивача попереджено, що починаючи з 04.06.2014 року, на будь-яке майно, яке перебуває у його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому, розповсюджується право податкової застави, а на суму податкового боргу нараховується пеня та штрафи, визначені Податковим кодексом України, а також наголошено, що орган державної податкової служби буде здійснено опис майна у податкову заставу; вимагається терміново сплатити суму податкового боргу, включаючи штрафні (фінансові) санкції (штрафи) та пеню, нараховану на нього (за їх наявності); застережено, що у разі несплати суми податкового боргу до платника податків будуть застосовані передбачені Податковим кодексом України заходи стягнення податкового боргу.

Вважаючи податкову вимогу від 08.07.2014 року №5633-25 необґрунтованою, а, відтак, такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України (надалі – ПК України), який набрав чинності 01.01.2011 року.

Так, згідно п. 58.1 ст. 58 ПК України, у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (абз. 4 п. 56.18 ст. 56 ПК України).

При цьому, постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано (ч. 1 ст. 254 КАС України).

Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, – через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 254 КАС України).

В свою чергу, доказів сплати ТОВ «Фабрика «Феррум» узгодженого розміру вищезазначеного грошового зобов’язання позивачем не надано.

У силу положень п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (п. 59.3 ст. 59 ПК України).

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що оскаржувана вимога містить всі відомості, необхідність наявності яких передбачена приписами п. 59.3 ст. 59 ПК України, а тому твердження представника позивача щодо відсутності останніх у податковій вимозі від 08.07.2014 року №5633-25 є необґрунтованими.

Враховуючи вищезазначені положення, заявлений предмет та підставу позову, суд дійшов висновку, що ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві правомірно винесено податкову вимогу форми «Ю» від 08.07.2014 року №5633-25, на підставі наявного у ТОВ «Фабрика «Феррум» узгодженого розміру грошового зобов’язання, що також підтверджується копією наявного у матеріалах справи зворотнього боку облікової картки платника податку на додану вартість та податку на прибуток.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а, відтак, такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, ст.ст. 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок