Справа № 826/15639/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2014-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 грудня 2014 року 15:35
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Скочок Т.О., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Суші Хаус Україна»
доДержавної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
провизнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 08.09.2014 року
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернулося Товариство з
обмеженою відповідальністю «Суші Хаус
Україна» (надалі - позивач або ТОВ «Суші
Хаус Україна») з позовом до Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві (надалі -
відповідач або ДПІ у Святошинському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 15.10.2014 року
відкрито провадження у справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначив, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийнято
контролюючим органом безпідставно,
оскільки, як стверджує останній, ТОВ
«Суші Хаус Україна» не порушувало
вимог пп. 44.1 ст. 44, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п.
201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, а реальність господарських
операцій між позивачем та контрагентом
ТОВ «Джапан Продукт» підтверджується
належним чином оформленими первинними
обліковими документами.
У судове засідання 12.11.2014 року з'явився
представник позивача, який заявлені
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі та просив суд задовольнити їх з
підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач у вказане судове засідання
не з'явився, хоча був належним чином
повідомлений про дату, час і місце
судового розгляду, що у відповідності
до вимог ст. 35 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України) підтверджується
наявною у матеріалах справи розпискою.
Водночас, у судовому засіданні 29.10.2014
року представником відповідача подано
суду письмові заперечення на
адміністративний позов, зі змісту яких
вбачається, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийнято у межах
та на підставі наявних у контролюючого
органу повноважень на підставі
виявлених порушень податкового
законодавства з боку позивача.
Суд у судовому засіданні 12.11.2014 року на
підставі ч. 6 ст. 128 КАС України,
враховуючи неприбуття належним чином
повідомленого відповідача та
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, ухвалив про перехід до
розгляду справи у порядку письмового
Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представника позивача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд зазначає
Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ
у Святошинському районі ГУ Міндоходів
у м. Києві проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ТОВ «Суші
Хаус Україна» з питання дотримання
вимог правильності обчислення повноти
та своєчасності сплати до бюджету
податку на додану вартість по
взаємовідносинах з ТОВ «Джапан
Продукт» за період з 01.03.2014 року по
31.03.2014 року, у зв'язку з чим складено акт
від 21.08.2014 року №404/26-57-22-03-10/36173431 (надалі
За результатами вищезазначеної
перевірки встановлені наступні
порушення податкового законодавства з
боку ТОВ «Суші Хаус Україна»:
пп. 44.1 ст. 44, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.6, п.
201.10 ст. 201 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та
доповненнями), п.п. 1 та 2 ст. 9 Закону
України від 16.07.1999 року №996-ХІV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (зі змінами і
доповненнями), пп. 2.5 п. 2 «Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року №88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05.06.1995 року за №168/704 (зі
змінами та доповненнями), що призвело
до завищення податкового кредиту по
податку на додану вартість на загальну
суму 246 371,00 грн., в тому числі по
періодам: за березень 2014 року на суму 246
На підставі викладеного вище, ДПІ у
Святошинському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві прийнято податкове
повідомлення-рішення від 08.09.2014 року
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість за
основним платежем у розмірі 246 371,00 грн.
та за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 123 185,50 грн.
повідомлення-рішення від 08.09.2014 року
що підлягає скасуванню, позивач
звернувся з позовом до суду.
Розглядаючи справу по суті, суд
виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи,
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті за
результатами виявлених порушень з боку
ТОВ «Суші Хаус Україна» в звітних
(податкових) періодах за березень 2014
Відповідно до абз. 5 п. 1 розділу ХІХ
Податкового кодексу України, цей
Кодекс набирає чинності з 1 січня 2011
року, крім розділу III цього Кодексу,
який набирає чинності з 1 квітня 2011
Отже, основним нормативно-правовим
актом, що врегульовує спірні
правовідносини є Податковий кодекс
України від 02.12.2010 року №2755-VI з
наступними змінами та доповненнями у
редакції на час виникнення спірних
правовідносин (надалі - ПК України).
Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
Згідно пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту, зокрема, виникає у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(абз. 1 п. 198.2 ст. 198 ПК України).
В силу п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку
контролюючим органом суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу (абз. 1 та 2 п. 198.6 ст. 198 ПК
Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України,
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів: а)
у паперовому вигляді; б) в електронній
формі з дотриманням умови щодо
реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних.
У такому разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді не є
У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).
Приписами п. 201.4 ст. 201 ПК України
передбачено, що податкова накладна
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця.
Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Контролюючі органи
за даними реєстрів виданих та
отриманих податкових накладних,
наданих в електронному вигляді,
повідомляють платника податку про
наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу
(п. 201.6 ст. 201 ПК України).
Податкова накладна складається на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс). У разі якщо
частка товарів/послуг, послуг не
містить відокремленої вартості,
перелік (номенклатура) частково
поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку, встановленому
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, та
враховується при визначенні загальних
податкових зобов'язань (п. 201.7 ст. 201 ПК
Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).
Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту
(абз. 1 п. 201.10 ст. 201 ПК України).
При цьому, форма та порядок заповнення
податкової накладної затверджуються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику (п.
201.2 ст. 201 ПК України).
Так, на виконання положень п. 201.2 ст. 201
ПК України наказом Міністерства
доходів і зборів України від 14.01.2014 року
№10 затверджено Порядок заповнення
податкової накладної, який набрав
чинності 01.03.2014 року та втратив
чинність 01.12.2014 року (надалі - Порядок
№10).
У відповідності до п. 8 Порядку №10,
податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
Не дає права покупцю на віднесення сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту: відсутність факту
реєстрації платником податку -
продавцем товарів/послуг податкових
накладних в Єдиному реєстрі податкових
накладних. При цьому такій реєстрації
підлягають податкові накладні,
складені в електронній формі, а у разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді - такій реєстрації
підлягають податкові накладні, які
відповідають вимогам пункту 11
підрозділу 2 розділу ХХ Податкового
кодексу України; порушення порядку
заповнення податкової накладної;
складення податкової накладної
платником податку, звільненим від
сплати податку за рішенням суду, після
набрання чинності таким рішенням суду.
Усі примірники податкової накладної
підписуються особою, уповноваженою
платником податку здійснювати
постачання товарів/послуг, та
скріплюються печаткою такого платника
податку - продавця. Податкова накладна
не підписується покупцем
товарів/послуг і не скріплюється його
печаткою (п. 18 Порядку №10).
Отже, виходячи з аналізу наведених норм
в сукупності, ПК України та Порядком №10
визначено окремі випадки, за яких
неможливе формування податкового
кредиту, зокрема, це відсутність
зв'язку з господарською діяльністю,
фіктивність операцій (відсутність
поставок), відсутність податкової
правосуб'єктності, відсутність на
момент перевірки податкових накладних
або видача їх особою, яка не є платником
ПДВ. Таким чином, із зазначеного вище
також випливає те, що при дослідженні
факту здійснення господарської
операції, оцінці підлягають відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.
Також, у відповідності до правової
позиції Вищого адміністративного суду
України, що викладена у листі від 02.06.2011
року №742/11/13-11, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
фактично здійснений і підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року
№996-ХІV (надалі - Закон №996), який
визначає правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні, бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.
Приписами ст. 1 Закону №996 визначено, що
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
В свою чергу, підставою для
бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів
можуть складатися зведені облікові
документи (ч. 1 ст. 9 Закону №996).
Первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції (ч.
2 ст. 9 Закону №996).
Нормативно-правовим актом, який
встановлює порядок створення,
прийняття і відображення у
бухгалтерському обліку, а також
зберігання первинних документів,
облікових регістрів, бухгалтерської
звітності підприємствами, їх
об'єднаннями та госпрозрахунковими
організаціями (крім банків) незалежно
від форм власності (надалі -
підприємства), установ та організацій,
основна діяльність яких фінансується
за рахунок коштів бюджету (надалі -
установи), є наказ Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року №88,
яким затверджено Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (надалі -
Положення №88).
Згідно п. 2.1 Положення №88, первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів
за готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних
касових апаратів, чеків тощо. Для
контролю та впорядкування обробки
інформації на основі первинних
документів можуть складатися зведені
документи (далі первинні документи) (п.
2.2 Положення №88).
Первинні документи, створені в
електронному вигляді, застосовуються
у бухгалтерському обліку за умови
дотримання вимог законодавства про
електронні документи та
електронний документообіг. На вимогу
контролюючих або судових органів
та своїх контрагентів підприємство,
установа зобов'язані за свій рахунок
зробити копії таких документів на
паперовому носії (п. 2.3 Положення №88).
Первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст
та обсяг господарської операції,
одиниця виміру господарської операції
(у натуральному та/або вартісному
виразі), посади і прізвища осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані,
що дають змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції. Залежно від
характеру операції та технології
обробки даних до первинних документів
можуть бути включені додаткові
реквізити: ідентифікаційний код
підприємства, установи з Державного
реєстру, номер документа, підстава для
здійснення операцій, дані про
документ, що засвідчує
особу-одержувача тощо (п. 2.4 Положення
№88).
Аналіз викладених норм свідчить про те,
що податковий кредит формується за
наслідками реальної господарської
операції, що підтверджується належними
податковими накладними та первинними
документами, в рамках господарської
діяльності платника податків.
Таким чином, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
фактично здійснений і підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків, що також було
зазначено в листі Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 року №742/11/13-11.
Як було зазначено вище, підставою для
прийняття оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення став факт
виявлених відповідачем порушень
податкового законодавства з боку
позивача при взаємовідносинах з ТОВ
«Джапан Продукт» за березень 2014 року.
У відповідності до наявної у
матеріалах справи копії договору
поставки №02-ПП-2012 від 03.01.2012 року,
укладеного між позивачем (Покупець) та
ТОВ «Джапан Продукт» (Постачальник),
сторони погодили, що Постачальник
зобов'язується передати у встановлений
у даному Договорі термін у власність
Покупця товарно-матеріальні цінності,
надалі - «Товар», а Покупець
зобов'язується оплатити вартість
Товару та прийняти його відповідно до
умов цього Договору. Ціна, загальна
кількість, асортимент та розгорнута
номенклатура Товару, що поставляється
за цим Договором, визначається у
рахунках-фактурах Постачальника, які є
невід'ємними частинами даного
видаткових/транспортних накладних.
На підтвердження товарності
(реальності) фінансово-господарської
операції, здійсненої на підставі
вищезазначеного договору,
представником позивача надано суду
копії наступних документів:
від 31.03.2014 року на суму 52 560,00 грн.,
року на суму 105 429,55 грн.);
від 31.03.2014 року на суму 90 000,00 грн.,
року на суму 105 429,55 грн.);
- податкових накладних (від 31.03.2014
року №3 на суму 1 273 851,89 грн., від 31.03.2014
року №5 на суму 204 373,87 грн.).
Також, на підтвердження оплати
поставлених ТОВ «Джапан Продукт» за
договором поставки №02-ПП-2012 від 03.01.2012
року товарів, представником позивача
надано суду виписку з банківського
рахунку ТОВ «Суші Хаус Україна».
Крім того, на підтвердження наявності у
представників сторін повноважень на
товарно-матеріальних цінностей у
матеріалах справи містяться копії
повідомлень про зразок печатки
(штампу), якою матеріальна особа, що
буде приймати цінності, завіряє на
супровідних документах
(товарно-транспортній, податковій,
товарній накладній, акті звірки, тощо)
свій підпис про одержання цінностей,
які вказані як додатки №1 до договору
поставки №02-ПП-2012 від 03.01.2012 року.
За результатами дослідження
вищеперелічених первинних документів
суд дійшов висновку, що вони оформлені
у відповідності до вимог Закону №996 та
Положення №88.
Слід також зазначити, що контролюючим
органом не заперечувалося факту
формування валових витрат та
податкового кредиту, який став об'єктом
перевірки, на підставі саме вказаних
вище документів первинно облікової
Суд також звертає увагу, що
відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано доказів
відсутності у контрагента позивача
(ТОВ «Джапан Продукт») спеціальної
податкової правосуб'єктності на момент
укладення з ним вказаних вище
правочинів, зокрема, того, що вказана
юридична особа не була зареєстрована в
якості платника податку на додану
вартість або того, що реєстрація
останнього платником податку на додану
вартість була анульована до спірного
періоду. Відтак, наявні у матеріалах
справи копії первинних облікових
документів, на підставі яких позивач
сформував податковий кредит за
результатами господарських операцій з
ТОВ «Джапан Продукт», відповідають
встановленим вимогам податкового
При цьому, суд вважає необґрунтованими
доводи відповідача, сформовані на
підставі акту ДПІ у Шевченківському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Джапан Продукт» щодо
підтвердження господарських відносин
з контрагентами за період з 01.03.2014 року
по 31.03.2014 року від 24.07.2013 року
№1663/26-59-22-03/37202033, оскільки, інформація,
викладена в останньому, фактично
переписана відповідачем в акт
перевірки позивача без належного
дослідження та надання оцінки
первинним документам, як того
вимагають норми діючого податкового
законодавства України.
З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що відповідачем не було
надано до суду належних доказів, які б
свідчили про відсутність у вказаного
вище товариства (ТОВ «Джапан Продукт»)
умов для здійснення господарської
діяльності (відсутність майна,
складських приміщень, обладнання та
виробничих потужностей, в т.ч.
орендованих, а також трудових ресурсів,
тощо), в тому числі із залученням третіх
В силу п. 15.1 ст. 15 ПК України, платниками
податків визнаються фізичні особи
(резиденти і нерезиденти України),
юридичні особи (резиденти і
нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.
При цьому, приписами ч. 2 ст. 61
Конституції України встановлений
індивідуальний характер юридичної
Так, безпосередньо в акті не наведено
правову норму, в силу якої на платника
податку (позивача) покладена
відповідальність за недекларування та
несплату податкових зобов'язань
платниками податку-контрагентами,
шляхом позбавлення його права на
Згідно правової позиції Вищого
адміністративного суду України,
викладеної в ухвалі від 10.10.2012 року за
податковим органом наявності
замкнутої схеми руху грошових коштів,
яка б могла свідчити про узгодженість
дій позивача та його постачальників по
ланцюгу для одержання підприємством
незаконної податкової вигоди, останнє
не може зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.
Поняття «добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника додаткового
обов'язку з контролю за дотриманням
його постачальниками правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентами податкових
Таким чином, з урахуванням викладеного
вище, суд дійшов висновку, що позивач
фінансово-господарських операцій з
контрагентом - ТОВ «Джапан Продукт» -
діяв як добросовісний платник. При
цьому, іншого з матеріалів справи не
вбачається, а відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень, не
Також, з матеріалів справи не
вбачається, а сторонами не спростовано
факту дійсності правочинів, укладених
між позивачем та контрагентом - ТОВ
Враховуючи все викладене, суд, з
урахуванням вищезазначених висновків
та встановлених обставин у даній
справі, дійшов висновку про
необґрунтованість висновків ДПІ у
Святошинському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві, на підставі яких позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у
відповідності до податкового
повідомлення-рішення від 08.09.2014 року
та підлягає скасуванню.
Щодо вимоги про стягнення на користь
ТОВ «Суші Хаус Україна» понесені
останнім витрати на правову допомогу у
розмірі 15 785,28 грн. (у відповідності до
заяви від 20.11.2014 року), суд зазначає про
У відповідності до ч. 1 ст. 94 КАС України,
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
Так, згідно наявної у матеріалах справи
копії акту 2-АБ-ЖД від 20.11.2014 року
надання-приймання правової допомоги на
підставі договору про надання правової
допомоги 391-С-АБ від 09.09.2014 року, вказано,
зокрема, що участь в судовому засіданні
помічника адвоката складає 90 хв.
Натомість, як вбачається з матеріалів
справи, у судове засідання 29.10.2014 року
представник позивача не з'явися, а
судове засідання 12.11.2014 року, в якому
представник позивача брав участь,
тривало 18 хв. 35 сек., з огляду на що суд
дійшов висновку про необґрунтованість
заявлено розміру витрат на правову
допомогу, а тому вказана вимога
задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
При цьому, суд, оцінюючи спірні дії
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до
яких, зокрема, відносяться вчинення дій
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для вчинення дії.
Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, ст.ст.
158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -
1. Позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 08.09.2014 року
3. Стягнути на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Суші Хаус
Україна» (ідентифікаційний код: 36173431,
судові витрати у розмірі 487,20 грн.
(чотирьохсот вісімдесяти семи грн. 20
грн.) з Державного бюджету України
шляхом їх безспірного списання з
рахунку Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві (ідентифікаційний код:
4. В іншій частині позову
Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Т.О. Скочок