Справа № 2а/0470/8443/12
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2014 року м. Київ
К/800/36492/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.В.суддів Кошіля
В.В. Моторного О.А.,розглянувши у
попередньому судовому
засіданнікасаційну
скаргуДніпропетровської міжрайонної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової службина постанову та
ухвалуДніпропетровського окружного
адміністративного суду від 31.08.2012
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 11.04.2013у
справі № 2а/0470/8443/12за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробнича
фірма «Обрій»доДніпропетровської
міжрайонної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
Державної податкової
службипровизнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень ,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробнича
фірма «Обрій» звернулось до суду з
позовом до Дніпропетровської
міжрайонної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
Державної податкової служби про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
31.08.2012, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 11.04.2013,
позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, відповідач
подав касаційну скаргу, в якій просить
їх скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог позивача у повному обсязі,
оскільки вважає, що постанову суду
першої та ухвалу суду апеляційної
інстанції було прийнято з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, перевіривши повноту
встановлення судовими інстанціями
фактичних обставин справи та
правильність застосування ними норм
матеріального та процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне:

- відповідачем проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
позивача з питань документального
підтвердження господарських відносин
із платниками податків ТОВ
«Консент-2007» та їх реальності та
повноти відображення в обліку за
жовтень-листопад 2011 року;

- перевіркою встановлено порушення
позивачем ч.5 ст.203, ч.1,2 ст.215, ст.216, ст.662,
ст.655 та ст.656 ЦК України в частині
недодержання вимог в момент вчинення
правочину, який не спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлено ним (п.5 ст.203 ЦК України);
ст.1 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні»; ст.44 Господарського Кодексу
України, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6, ст. 198
розділу 5 Податкового кодексу України,
в результаті чого, за висновками
податкового органу, ТОВ «НВФ «Обрій»
завищено суму ПДВ, яка віднесена до
складу податкового кредиту в розмірі
343833,34 грн. по контрагенту-постачальнику
ТОВ «Консент-2007», у т.ч. за жовтень 2011
року - на суму 225000,00 грн., за листопад 2011
року - на суму 118833,34 грн.; п.п. 135.5.4 п.135.5
ст.135, п.137.4. ст.137, п.п. 139.1.1, п.п. 139.1.9, п.139.1,
ст.139 Податкового кодексу України, в
результаті чого ТОВ «НВФ «Обрій»
занижено податок на прибуток за 4 кв. 2011
року на суму 507 495,00 грн.;

- на підставі акту перевірки
відповідачем прийняті наступні
податкові повідомлення-рішення:

1) № від 20.07.2012, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на 429 791,25
грн. (з яких: 343 833 грн. - основний платіж
та 85 958,25 грн. - штрафні (фінансові)
санкції);

2) № від 20.07.2012, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток на 507 495 грн.

Відповідач обґрунтовує вказані
порушення тим, що операції між ТОВ «НВФ
«Обрій» та підприємством
постачальником ТОВ «Консент-2007» у
жовтні-листопаді 2011 року є
безтоварними та створені на паперових
носіях з метою ухилення від сплати
податків та надання податкової вигоди
для третіх осіб.

Задовольняючи позов, суди першої та
апеляційної інстанцій не погодилися з
висновками податкового органу щодо
встановлених перевіркою порушень
позивачем вимог податкового
законодавства, оскільки не знайшли
підстав, які б виключали право позивача
на віднесення сплачених сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та формування валових витрат.

Суд касаційної інстанції погоджується
з такими висновками судів попередніх
інстанцій, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, між ТОВ «Консент-2007» (як
постачальником) та ТОВ «НВФ «Обрій» (як
покупцем) укладено договір поставки №
4-03/10 від 03.10.2011, за умовами якого
постачальник зобов'язується передати у
встановлений строк товар у власність
покупця, а покупець зобов'язується
прийняти товар і своєчасно здійснити
його оплату.

Оскільки згідно зі ст.1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства, то визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

За змістом п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування податком на прибуток,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до п.138.2 ст.138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

У відповідності до п.198.6 ст.198 ПК України
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

З огляду на наведені приписи
податкового законодавства, колегія
суддів вважає за необхідне зазначити,
що витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток і
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені та підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Дослідивши подані позивачем докази
(зокрема, договір поставки, видаткові
накладні, податкові накладні, договори
відповідального зберігання, акти
прийому-передачі, платіжні доручення,
акти звірки взаєморозрахунків) суди
попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку про те, що
позивачем підтверджено правомірність
формування валових витрат та
податкового кредиту за результатами
фактичного здійснення господарських
операцій, які є об'єктом оподаткування
податком на прибуток та податком на
додану вартість.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що на момент здійснення
спірних господарських операцій
контрагент позивача був
зареєстрований як суб'єкт
господарювання та як платники податку
на додану вартість, а складені
сторонами за результатами здійснення
господарських операцій первинні
документи оформлені у відповідності до
вимог чинного законодавства.

Судами попередніх інстанцій не
встановлено жодного фактичного
порушення позивачем вимог
законодавства, яким регламентується
порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість та
валових витрат, яке б позбавляло
позивача права на податковий кредит чи
слугувало підставою для зменшення
останньому розміру валових витрат, за
наслідками здійснення господарських
операцій з його контрагентом.

Таким чином, колегія суддів касаційної
інстанції вважає правильним, не
спростованим доводами касаційної
скарги, висновок судів попередніх
інстанцій, які, встановивши обставини
фактичного здійснення господарських
операцій та факт взаєморозрахунків між
позивачем та його контрагентом, не
знайшли підстав вважати неправомірним
формування позивачем податкового
кредиту з податку на додану вартість та
валових витрат на підставі
розрахунків, проведених за наслідками
здійснених господарських операцій з
ТОВ «Консент-2007».

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновками судів першої та
апеляційної інстанцій щодо
безпідставного визнання відповідачем
укладених позивачем договорів
нікчемними, з огляду на те, що
податковим органом не надано належних
та допустимих доказів на підтвердження
своїх доводів.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права при вирішенні даної справи та
вважає, що суди повно встановили
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи, та
надали їм правову оцінку на підставі
норм закону, що підлягали застосуванню
до даних правовідносин.

Відповідно до ст.224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
знаходить підстав, які могли б
призвести до скасування оскаржуваних
судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Дніпропетровської
міжрайонної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
31.08.2012 та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 11.04.2013 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, передбачених статтею 237
Кодексу адміністративного судочинства
України, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
І.В. Борисенко

Судді
В.В. Кошіль

О.А. Моторний