Справа № 2а-8701/10/2070
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/33241/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Лосєва А.М.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15.12.2010

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25.05.2011

у справі № 2а-8701/10/2070

за позовом Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова

до 1. Приватного підприємства «КСК»;

2. Приватної фірми «Агросоюз»

про визнання недійсними господарських
зобов'язань та застосування наслідків
недійсності правочину, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 15.12.2010,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25.05.2011, в
задоволенні позову Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова про застосування
наслідків визнання господарських
зобов'язань недійсними, передбачених ч.
1 ст. 208 Господарського кодексу України,
відмовлено.

ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова
подала касаційну скаргу, в якій просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове судове рішення про
задоволення позову. Посилається на
порушення судами норм матеріального
права: ст. 228 Цивільного кодексу
України, ч.ч. 2, 3 ст. 5, ч. 1 ст. 208, ст. 250
Господарського кодексу України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова
заявила позов про застосування
передбачених ч. 1 ст. 208 Господарського
кодексу України наслідків визнання
господарських зобов'язань недійсними,
а саме: стягнення з відповідачів у
доход держави коштів у загальній сумі
2467080,45 грн. від господарських договорів
від 01.11.2005 № 10, від 16.01.2006 № 4, від 15.02.2006 №
15 та від 31.03.2006 № 18 про поставку
запчастин до тракторів, укладених між
відповідачами.

Вважає, що Приватне підприємство «КСК»
та Приватна фірма «Агросоюз»,
укладаючи договори, діяли з метою,
завідомо суперечною інтересам держави
і суспільства, оскільки мали умисел на
приховування від оподаткування
прибутків.

В обґрунтування вказаної позиції
позивач вказує те, що згідно з
податковими накладними від 30.11.2005 № 82,
від 01.12.2005 № 85, від 05.12.2005 № 87, від 15.02.2006
№ 19, від 15.02.2006 № 20, від 27.01.2006 № 7, від
18.01.2006 № 4, від 15.02.2006 № 18, від 01.04.2006 № 26,
02.04.2006 № 27, від 10.04.2006 № 29 виконання
зобов'язань за вищезазначеними
договорами здійснено після анулювання
28.11.2005 свідоцтва платника податку на
додану вартість № 28304697. Крім того,
податковий орган посилається на
постанову Господарського суду
Харківської області від 08.06.2006 у справі
№ Б-31/53-06, згідно з якою Приватне
підприємство «КСК» визнано банкрутом.

Суд касаційної інстанції вважає за
правильне погодитись з висновками
судів попередніх інстанцій про
відсутність підстав для задоволення
позову. При цьому виходить з того, що
вказані податковим органом
обґрунтування власної позиції не дають
підстав для висновку про вчинення ПП
«КСК» та ПФ «Агросоюз» договорів з
метою, завідомо суперечною інтересам
держави і суспільства.

Необхідними умовами для визнання
недійсним договору є його укладання з
метою, завідомо суперечною інтересам
держави і суспільства, та наявність
умислу хоча б у однієї із сторін щодо
настання протиправних наслідків.

Наявність умислу не може бути
підтверджена лише рішенням суду про
визнання підприємства банкрутом та
фактом припинення юридичної особи
після укладення та виконання
оспорюваного договору. Такі обставини
не тягнуть за собою безумовних
висновків про недійсність всіх
договорів, укладених з моменту
державної реєстрації юридичної особи і
до моменту виключення з державного
реєстру підприємства.

Порушення платником податків певних
правил оподаткування тягне за собою
відповідальність, передбачену
податковим законодавством, і само по
собі не може бути підставою для
висновку про укладення угоди з метою,
суперечною інтересам держави і
суспільства.

Крім того, запроваджені частиною 1
статті 208 Господарського кодексу
України адміністративно-господарські
конфіскаційні санкції могли бути
застосовані лише з дотриманням
строків, установлених статтею 250 цього
Кодексу, - протягом шести місяців з дня
виявлення порушення, але не пізніше ніж
через один рік з дня порушення
суб'єктом установлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності, крім
випадків, передбачених законом,
закінчення будь-якого із вказаних
строків виключає застосування таких
санкцій до суб'єкта підприємницької
діяльності за вчинене ним порушення
правил здійснення господарської
діяльності.

Враховуючи наведене, підстав для
задоволення касаційної скарги та
скасування оскаржуваних судових
рішень не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова залишити без задоволення, а
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15.12.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25.05.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
ухвали, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

А.М. Лосєв