Справа № 818/2062/14
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 р.Справа № 818/2062/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Шевцової Н.В. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання
Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Сумської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
04.09.2014р. по справі № 818/2062/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АВІС УКРАГРО"

до Сумської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлення-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Авіс Украгро" (далі
за текстом - ТОВ "Авіс Украгро", позивач)
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Сумської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області (далі за текстом -
Сумська ОДПІ, відповідач), в якому
просив суд визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача: від
12.05.2014 р. № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 179168,00 грн., в тому
числі: за основним платежем - 143334,00 грн.
і за штрафними (фінансовими) санкціями -
35834,00 грн.; № про зменшення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість в розмірі 2801862,00 грн. та
визначення суми штрафних санкцій в
розмірі 700466,00 грн.; № про
зменшення розміру від'ємного значення
з суми податку на додану вартість на
408773,00 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 04.09.2014 року
адміністративний позов задоволено в
повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Сумської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області від 12 травня 2014 року №
форми "Р" про збільшення суми грошового
зобов'язання Товариству з обмеженою
відповідальністю "Авіс Украгро" по
податку на додану вартість на загальну
суму 179168 (сто сімдесят дев'ять тисяч сто
шістдесят вісім) грн., із них 143334 грн. за
основним платежем і 35834 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Сумської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області від 12 травня 2014 року №
форми "В1" про зменшення суми бюджетного
відшкодування Товариству з обмеженою
відповідальністю "Авіс Украгро" з
податку на додану вартість в розмірі
2801862 (два мільйони вісімсот одна тисяча
вісімсот шістдесят дві) грн. та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 700466 (сімсот тисяч
чотириста шістдесят шість) грн.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Сумської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області від 12 травня 2014 року №
форми "В4" про зменшення Товариству з
обмеженою відповідальністю "Авіс
Украгро" розміру від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 408773 (чотириста вісім тисяч
сімсот сімдесят три) грн.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, а саме вимог п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п.
198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 201
Податкового кодексу України, просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач вважає, що придбана
позивачем у контрагентів
сільськогосподарська продукція була в
подальшому реалізована на експорт без
фактичної участі ТОВ "Авіс Украгро", без
фізичного переміщення продукції на
зерновий склад ТОВ "Грейн Інновейшин
Системз", а сама операція з продажу сої
на експорт має збитковий характер, що
свідчить про направлення даної
операції на зменшення податкових
зобов'язань зі сплати до бюджету
податку на додану вартість.

Сторони в судове засідання апеляційної
інстанції не з'явилися, про дату, час та
місце апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, причини
неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що зазначена
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 01 по 11 квітня 2014 р. Сумською об'єднаною
державною податковою інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Сумській області проведено
позапланову документальну виїзну
перевірку ТОВ "Авіс Украгро" щодо
правомірності нарахування суми
бюджетного відшкодування ПДВ за січень
2014 року, за наслідками якої 18.04.2014 р.
складено акт №1/18-15-15-042/33227782 (Т.1, а.с.13-23)

На підставі вказаного акту 12.05.2014 р.
винесені податкові
повідомлення-рішення: № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з ПДВ на 179168 грн., із них: за основним
платежем - 143334 грн. і за штрафними
(фінансовими) санкціями - 35834 грн. (Т.1,
а.с. 24); № про зменшення суми
бюджетного відшкодування з ПДВ на 2801862
грн. та визначено суму штрафних санкцій
у розмірі 700466 грн. (Т.1, а.с.25); № про
зменшення розміру від'ємного значення
з суми ПДВ на 408773 грн. (Т.1, а.с.26).

За результатами адміністративного
оскарження позивачем вказаних
податкових повідомлень-рішень до
Головного Управління Міндоходів у
Сумській області, спірні податкові
повідомлення-рішення залишено без
змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив незаконності
та необґрунтованості оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з
наведеними висновками суду першої
інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
актом перевірки встановлено, що згідно
з поданою ТОВ "Авіс Украгро" до Сумської
ОДПІ податковою декларацією з податку
на додану вартість за січень 2014 року та
додатками до неї сума бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на рахунок платника у банку
відображена у рядку 23.1 декларації в
сумі 2801862,00 грн., яку сформовано з
урахуванням залишку від'ємного
значення за грудень 2013 року. Причиною
виникнення від'ємного значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту стало
здійснення платником експорту сої
невласного виробництва в січні 2014 року
на суму 17540245,00 грн.

Колегією суддів встановлено, що
позивачем у перевіреному періоді було
придбано сільськогосподарську
продукцію (сою) за наступними
договорами поставки:

- № 0411 від 04.11.2013 р., за яким ТОВ "АФ
"Довіра 2008" взяло зобов'язання
поставити позивачу сою врожаю 2013 року у
кількості 2243,05 тон на загальну вартість
9746052,25 грн. (Т.1, а.с.135-138);

- № 27/11-13 від 27.11.2013 р. про поставку
підприємством ТОВ "Будильське"
позивачу сої врожаю 2013 року у кількості
33,93 тон. на загальну суму 147425,86 грн. (Т.1,
а.с.151-154);

- № 26/11-13 від 26.11.2013 р. про поставку ПАТ ПЗ
"Василівка" позивачу сої врожаю 2013 року
в кількості 796,945 тон. на загальну суму
3462726,02 грн. (Т.1, а.с.161-165);

- № 15/11-13 від 15.11.2013 р. про поставку ТОВ
"Шпилівське" позивачу сої врожаю 2013
року у кількості 447 тон на загальну суму
1942215,00 грн. (Т.1, а.с.172-175);

- № 1511 від 05.11.2013 р. про поставку ТОВ АПФ
"Фрунзе" позивачу сої врожаю 2013 року в
кількості 829 тон. на загальну суму 3602005
грн. (Т.1, а.с.185-189).

На підтвердження виконання умов
вказаних договорів позивачем надано до
суду копії наступних документів:
складських квитанції на зерно, актів
приймання-передачі, видаткових
накладних, рахунків-фактур, актів
звірки, копії виписок по особовому
рахунку.

Колегія суддів зазначає, що, виходячи з
предмету вказаних договорів щодо
придбання позивачем продовольчої
сільськогосподарської продукції - сої,
на вказані спірні правовідносини
розповсюджуються вимоги Закону
України «Про зерно та ринок зерна в
Україні» від 04.07.2002 р. №37-ІV.

Так, відповідно до ст. 24 вказаного
Закону зерно підлягає зберіганню у
зернових складах.

Власники зерна мають право укладати
договори складського зберігання зерна
на зберігання зерна у зернових складах
з отриманням складських документів на
зерно, а також зберігати зерно у
власних зерносховищах.

При прийманні зерна на зберігання
зерновий склад зобов'язаний здійснити
аналіз його якості.

Видача зерна володільцеві складського
документа на зерно здійснюється в
обмін на виписані на це зерно складські
документи.

Згідно зі ст. 37 Закону України «Про
зерно та ринок зерна в Україні»
зерновий склад на підтвердження
прийняття зерна видає один із таких
документів: подвійне складське
свідоцтво; просте складське свідоцтво;
складську квитанцію.

Складський документ на зерно
виписується після передачі зерна на
зберігання не пізніше наступного
робочого дня.

На виконання вказаних вимог з метою
зберігання придбаної за вищевказаними
договорами сільськогосподарської
продукції (сої), позивачем 29 листопада
2013 року було укладено договір
складського зберігання з ТОВ "Грейн
Інновейшин Системз", відповідно до умов
якого зерновий склад (ТОВ "Грейн
Інновейшин Системз") надає
поклажодавцю (ТОВ "Авіс Украгро")
комплекс послуг, що включають
приймання (вивантаження, зважування,
визначення якості та ін..), доробку,
зберігання, відпуск (відвантаження або
переоформлення) продукції та інші
додаткові послуги, необхідні для
уникнення псування і втрати якості
продукції протягом усього часу
знаходження її на зберіганні (Т.1,
а.с.198-206).

З метою доведення виконання умов
вказаного договору позивачем надано до
суду копії актів здачі-приймання
робіт, рахунків на оплату, виписок по
особовому рахунку (Т.1, а.с.207-213).

Також на підтвердження дотримання
вимог ст. 24, ст. 37 Закону України «Про
зерно та ринок зерна в Україні»
позивачем надано до суду складські
квитанції на зерно, які підтверджують,
що зерновий склад ТОВ "Грейн Інновейшин
Системз" прийняв на зберігання від ТОВ
"Авіс Украгро" сою.

Колегією суддів встановлено, що
вказаними складськими квитанціями
було переоформлено зберігання сої з
ТОВ "АФ "Довіра 2008", ТОВ "Будильське", ПАТ
ПЗ "Василівка", ТОВ "Шпилівське", ТОВ АПФ
"Фрунзе" на ТОВ "Авіс Украгро" та
проведено аналіз її якості.

Отриманий позивачем товар в подальшому
відповідно до контракту № Р109470 від 29
листопада 2013 року на поставку сої
та/або нестандартної сої, насипом,
врожаю 2013 року і доповнення до нього
(Т.2, а.с.198-208) був реалізований на
експорт Вип§е 8А (Швейцарія), на умовах
СРТ (перевезення оплачено до) в
Миколаївський морський порт, Україна,
на умовах 508 (п'ятсот вісім) доларів США
за одну метричну тонну, загальною
вартість 2224024 доларів США +/-5%.

Транспортування товару здійснювалось
на підставі договору №051113/250-е від
05.11.2013 р. на транспортно-експедиційне
обслуговування, (перевезення) вантажу,
укладеного позивачем з ТОВ "Компанія
"Мелагрейн" у кількості 3807,40 т. (загальна
вартість транспортних послуг
становить 830820 грн. з ПДВ), а також
договору 26.12.2013 р. на
транспортно-експедиційне
обслуговування (перевезення) вантажу,
укладеного позивачем з ТОВ "Компанія
Грано-СВ" у кількості 526,5 т. (вартість
послуг складає 104247 грн. з ПДВ) (Т.1,
а.с.214-218, Т.2, а.с.114-117).

Реальність надання цих послуг
підтверджується копіями: актів
здачі-приймання виконаних робіт
(послуг), рахунків-фактур, виписок по
рахунку, накладних, сертифікатів
якості, актів різниці ваги, карантинних
сертифікатів (Т.1, а.с. 219-250, Т.2, а.с. 1-113,
118-172).

Також з матеріалів справи вбачається,
що 05.11.2013 р. між позивачем та ТОВ "Табро"
було укладено договір
транспортно-експедиційного та
митно-брокерського обслуговування №
05-11/13, за яким ТОВ "Табро"
зобов'язувалося провести організації
по обслуговуванню та проведенню
митно-брокерського обслуговування по
експорту вантажу ТОВ "Авіс Украгро", а
саме поставленої сої врожаю 2013 року по
контракту № Р109470 від 29 листопада 2013
року на адресу Вип§е 8А (Швейцарія) в
кількості 4326,61 т. Реальність виконання
договору підтверджується копіями:
актів надання послуг, акту
приняття-передачі документів, рахунком
оплати (Т.2, а.с.184-186).

Отже, з наданих позивачем первинних
документів вбачається, що діяльність
позивача відповідає умовам укладених
договорів поставки та видам
господарської діяльності (оптова
торгівля зерном), свідчить про
наявність господарської мети при
здійсненні господарських операцій та
наміром отримання прибутку.

В наданих позивачем до суду документах
наявні необхідні реквізити,
передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», зі змісту
договорів вбачається обумовленість
сторін щодо предмету поставки,
вартості, умови оплати та інші істотні
умови договору, які свідчать про
укладення договорів з метою реального
виконання на отримання прибутку.

У відповідності з п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу;

В свою чергу згідно з п.п. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14
бюджетне відшкодування - це
відшкодування від'ємного значення
податку на додану вартість на підставі
підтвердження правомірності сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за результатами
перевірки платника, у тому числі
автоматичне бюджетне відшкодування у
порядку та за критеріями, визначеними у
розділі V цього Кодексу;

Відповідно до п.п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не вище рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу)
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Так, в акті перевірки відповідач
зазначає, що в порушення п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України, позивач
відніс до податкового кредиту суми ПДВ
по придбаному вищевказаному товару, в
зв'язку з тим, що при реалізації товару
на експорт ціна придбання не покрила
витрат у зв'язку з його придбанням на
внутрішньому ринку. Відповідач
стверджує, що операції з продажу товару
на експорт мають збитковий характер,
оскільки в ціні товару не враховані
суми податку на додану вартість,
сплачені при його придбанні на
внутрішньому ринку. При цьому в
обґрунтування факту порушення
відповідач посилається на наказ
Міністерства фінансів України від 20
жовтня 1999 року №246, яким затверджено
Положення (стандарт) бухгалтерського
обліку 9 "Запаси", щодо включення до
первісної вартості запасів суми
непрямих податків у зв'язку з
придбанням запасів, які не
відшкодовуються підприємству (п.9).

Колегія суддів зазначає, що вказана
норма передбачає включення до
первісної вартості запасів виключно
непрямих податків, які не
відшкодовуються підприємству. При
цьому, тим же пунктом Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку 9
"Запаси", визначено що первісною
вартістю запасів, що придбані за плату,
є собівартість запасів, яка
складається, зокрема, з таких фактичних
витрат:

- суми, що сплачуються згідно з
договором постачальнику (продавцю), за
вирахуванням непрямих податків.

Відповідно до п.п. 14.1.178. ст.14
Податкового кодексу України, податок
на додану вартість - непрямий податок,
який нараховується та сплачується
відповідно до норм розділу V цього
Кодексу. Зазначеним розділом
Податкового кодексу України
передбачено відшкодування податку на
додану вартість.

Отже, враховуючи, що податок на додану
вартість є податком який
відшкодовується підприємству, він не
підлягає включенню до собівартості та
первісної вартості запасів.

Аналогічні норми містить і п.п. 139.1.6. п.
139.1 ст. 139 Податкового кодексу України,
відповідно до якого, не включаються до
складу витрат, суми податку на додану
вартість, включеного до ціни товару
(роботи, послуги), що придбаваються
платником податку для виробничого або
невиробничого використання.

Таким чином, в порушення
вищезазначених норм законодавства,
Сумською ОДПІ було фактично враховано
у складі собівартості товару суми
податку на додану вартість, що
сплачений постачальнику, що призвело
до безпідставного висновку про продаж
товару дешевше собівартості, а отже про
збитковість господарських операцій.

Виходячи з аналізу перелічених норм
законодавства, суми податку на додану
вартість не впливають на склад доходів
та витрат підприємства. Отже, суми ПДВ,
що сплачені постачальнику в ціні
товару не є витратами підприємства.

При цьому, акт перевірки не містить
жодних зауважень щодо порушень порядку
відображення продавцями товару своїх
податкових зобов'язань, не
підтвердження сформованого позивачем
податкового кредиту податковими
накладними чи не відображення їх в
Єдиному реєстрі податкових накладних.

Контролюючим органом також не
заперечується факт відображення
доходу від продажу товарів на експорт в
бухгалтерському обліку для цілей
оподаткування, а тому висновки про
збитковість господарських операцій
необгрунтовані, а самі господарські
операції позивача щодо придбання
товарів та подальшої їх реалізації на
експорт в повній мірі відповідають
господарській діяльності і спрямовані
на отримання прибутку.

Враховуючи, що актом перевірки та
матеріалами справи в повному обсязі
підтверджено отримання ТОВ "Авіс
Украгро" доходу від продажу товару на
експорт,колегія суддів вважає
висновок податкового органу про
збитковість господарських операцій
необґрунтованим та безпідставним.

Згідно з п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України господарська
діяльність визначена, як діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи.
Прибуток - це мета всієї діяльності, а
не результат кожної окремої операції,
яка здійснюється в процесі цієї
діяльності. При цьому збитковість
господарської операції не може бути
підставою для визначення виробничої
діяльності як негосподарської.

Статтею 42 Господарського кодексу
України визначено, що підприємництво -
це самостійна, ініціативна,
систематична, на власний ризик
господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Згідно абз. а) п.п. 195.1.1 п. 195.1 ст. 195
Податкового кодексу України за
нульовою ставкою оподатковуються
операції, зокрема, з вивезення товарів
за межі митної території України у
митному режимі експорту.

За характером проведені позивачем
господарські операції були здійснені в
митному режимі експорту товару.

Отже, придбаний товар в повному обсязі
був використаний в оподатковуваних
операціях за ставкою 0%, що
підтверджується актом перевірки.

Право на податковий кредит, відповідно
до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України, виникає у зв'язку з придбанням
товарів з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Згідно цієї норми Податкового кодексу
України експортні товари є об'єктом
оподаткування ПДВ за ставкою 0%, отже
експортер має право на податковий
кредит з податку на додану вартість, що
сплачений постачальникам.

Нормами чинного податкового
законодавства не встановлено
додаткових умов або обмежень, щодо
віднесення сум податку на додану
вартість до складу податкового
кредиту, в тому числі в залежності від
рівня націнки експортованого товару.

За викладених обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що доводи відповідача про
збитковість вказаних господарських
операцій є необґрунтованими.

При цьому, колегія суддів відхиляє
доводи апеляційної скарги щодо
порушення позивачем податкового
законодавства у зв'язку з реалізацією
сільськогосподарської продукції на
експорт без фактичної участі ТОВ "Авіс
Украгро" та без фізичного переміщення
продукції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач первинним та іншими
документами у відповідності до Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», Закону
України «Про зерно та ринок зерна в
Україні» підтвердив фактичне
придбання сої у контрагентів та
реалізації цього товару до Іспанії
згідно з контрактом № Р109470 від 29
листопада 2013 року з покупцем Вип§е 8А
(Швейцарія). А неможливість фізичного
переміщення товару обґрунтовується
переоформленням зберігання сої з ТОВ
"АФ "Довіра 2008", ТОВ "Будильське", ПАТ ПЗ
"Василівка", ТОВ "Шпилівське", ТОВ АПФ
"Фрунзе" на ТОВ "Авіс Украгро"
відповідно до договору складського
зберігання та складських квитанцій на
складі ТОВ "Грейн Інновейшин Системз".

Колегія суддів також вважає
безпідставними доводи апеляційної
скарги що за результатами проведеного
аналізу ціноутворення у грудні 2013 року
встановлено завищення ціни придбання
позивачем сої у ТОВ "АФ "Довіра 2008", ТОВ
"Будильське", ПАТ ПЗ "Василівка", ТОВ
"Шпилівське", ТОВ АПФ "Фрунзе" порівняно
з ціною сої в Сумському районі та
Сумській області, оскільки вказані
доводи контролюючого органу не
підтверджені жодними належними
доказами та не впливають на формування
позивачем податкового кредиту за
вказаним господарськими операціями.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Отже, з урахуванням приписів ч. 2 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України, якою передбачено обов'язок
відповідача щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності, колегія суддів вважає,
що відповідачем не доведено
правомірність податкових
повідомлень-рішень від 12.05.2014 р. №
, № , № .

За викладених обставин, переглянувши
постанову суду першої інстанції та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів підтверджує, що при її прийнятті
суд першої інстанції дійшов вичерпних
юридичних висновків щодо встановлення
обставин справи і правильно застосував
до спірних правовідносин сторін норми
матеріального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сумської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 04.09.2014р. по
справі № 818/2062/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Макаренко Я.М.Судді
Шевцова Н.В. Мінаєва О.М. Повний текст
ухвали виготовлений 15.12.2014 р.