Справа № 808/6387/14
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року (09 год. 45 хв.) Справа №
808/6387/14 Провадження № ДО/808/263/14
м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі

головуючого судді
Максименко Л.Я.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовною заявою: Добропільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області, м.
Добропілля Донецької області

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Білозерське
Донецької області

про: стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Добропільська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області (далі - позивач або
Добропільська ОДПІ ГУ Міндоходів у
Донецькій області), з урахуванням
уточненої позовної заяви, звернулась
до Запорізького окружного
адміністративного суду із позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі
- відповідач або ФОП ОСОБА_1), в якому
позивач просить суд стягнути з
відповідача податковий борг по сплаті
єдиного податку в розмірі 1 065,27 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що ФОП ОСОБА_1 має податковий
борг перед бюджетом по єдиному податку
з фізичних осіб в сумі 1 065,27 грн., який
виник в результаті несплати
відповідачем в повному обсязі
податкових зобов'язань, самостійно
обчислених платником податків
відповідно до заяви про застосування
спрощеної системи оподаткування від
18.04.2012 № 83. Вказує, що з метою погашення
заборгованості та на виконання вимог
ст. 59 Податкового кодексу України,
позивачем сформовано та направлено
податкову вимогу від 25.06.2014 № 391-25, яка
залишилась без виконання. Враховуючи,
що на сьогодні заборгованість
відповідача по єдиному податку з
фізичних осіб в сумі 1 065,27 грн. є не
сплаченою до бюджету, позивач просить
стягнути її в судовому порядку.

Ухвалою Запорізького окружного
адміністративного суду від 03.11.2014
відкрито провадження в
адміністративній справі № 808/6387/14 та
призначено справу до розгляду в
судовому засіданні на 01.12.2014.

Позивачем подано заяву про збільшення
позовних вимог. Вказує, що станом на
27.11.2014 за відповідачем рахується
заборгованість в сумі 2 064,80 грн., яка
виникла в результаті несплати
відповідачем податкових зобов'язань,
відповідно до заяви про застосування
спрощеної системи оподаткування № 83
від 18.04.2012, та донарахованих
контролюючим органом штрафних санкцій,
згідно податкового
повідомлення-рішення № від
21.10.2014. З урахуванням викладеного,
Добропільська ОДПІ ГУ Міндоходів у
Донецькій області просить суд стягнути
з відповідача кошти за податковим
боргом по сплаті єдиного податку в
розмірі 2 064,80 грн.

Згідно ч. 1 ст. 137 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), позивач може
протягом всього часу судового розгляду
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог, подавши письмову заяву, яка
приєднується до справи.

В порядку ст. 137 КАС України, судом
прийняті до розгляду збільшені позовні
вимоги.

В судове засідання представник
позивача не з'явився. Про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
судом заздалегідь. Судова повістка
отримана уповноваженою особою
позивача 18.11.2014, що підтверджується
долученим до матеріалів справи
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення.

01.12.2014 від позивача до суду надійшло
клопотання (вх. № 49321) про розгляд
справи без участі представника
Добропільської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Донецькій області.

Відповідач в судове засідання також не
з'явився. Поштова кореспонденція,
направлена за адресою місця реєстрації
відповідача, повернулась до суду 24.11.2014
з відміткою відділення поштового
зв'язку - «за зазначеною адресою не
проживає».

Частиною 4 ст. 33 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) передбачено, що у
разі ненадання особами, які беруть
участь у справі, інформації щодо їх
поштової адреси судовий виклик або
судове повідомлення надсилаються:

юридичним особам та фізичним особам -
підприємцям - за адресою
місцезнаходження (місця проживання), що
зазначена в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців;

фізичним особам, які не мають статусу
підприємців, - за адресою їх місця
проживання чи місця перебування,
зареєстрованою у встановленому
законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть
участь у справі, за такою адресою
вважається, що судовий виклик або
судове повідомлення вручене їм
належним чином.

Відповідно до ч. 11 ст. 35 КАС України, у
разі повернення поштового
відправлення із повісткою, яка не
вручена адресату з незалежних від суду
причин, вважається, що така повістка
вручена належним чином.

Враховуючи те що, поштова
кореспонденція направлялась
відповідачу за адресою, яка відповідає
реєстраційним відомостям, то згідно
вимог ст.ст. 33, 35 КАС України, слід
вважати, що останній повідомлений про
дату, час та місце розгляду справи
належним чином.

За приписами ч. 4 ст. 128 КАС України у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, суд дійшов до
висновку щодо можливості розгляду
справи за відсутності сторін, на
підставі наявних у справі матеріалів, в
порядку письмового провадження.

У зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі та
з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 КАС
України, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши
обставини та перевіривши їх доказами,
суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 28.10.2014 №
19512979, відповідач - ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
зареєстрована як фізична
особа-підприємець 13.04.2012, номер запису в
Єдиному державному реєстрі про
проведення державної реєстрації
фізичної особи-підприємця - 2
019507.

Як передбачено ст. 67 Конституції
України та п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№ 2755-VI (в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин, далі
- Податковий кодекс України), платник
податків зобов'язаний сплачувати
податки та збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

За приписами п. 291.2 ст. 291 Податкового
кодексу України, спрощена система
оподаткування, обліку та звітності -
особливий механізм справляння
податків і зборів, що встановлює заміну
сплати окремих податків і зборів,
встановлених пунктом 297.1 статті 297
цього Кодексу, на сплату єдиного
податку в порядку та на умовах,
визначених цією главою, з одночасним
веденням спрощеного обліку та
звітності.

Згідно п. 291.3 ст. 291 Податкового кодеку
України, юридична особа чи фізична
особа - підприємець може самостійно
обрати спрощену систему оподаткування,
якщо така особа відповідає вимогам,
встановленим цією главою, та
реєструється платником єдиного
податку в порядку, визначеному цією
главою.

Відповідно до п.п. 298.1.1 п. 298.1 ст. 298
Податкового кодеку України, для
обрання або переходу на спрощену
систему оподаткування суб'єкт
господарювання подає до органу
державної податкової служби заяву.

Підпунктом 298.1.4 п. 298.1 ст. 298 Податкового
кодеку України встановлено, що суб'єкт
господарювання, який є платником інших
податків і зборів відповідно до норм
цього Кодексу, може прийняти рішення
про перехід на спрощену систему
оподаткування один раз протягом
календарного року шляхом подання заяви
до органу державної податкової служби
не пізніше ніж за 15 календарних днів до
початку наступного календарного
кварталу.

Перехід на спрощену систему
оподаткування суб'єкта господарювання,
зазначеного в абзаці першому цього
підпункту, може бути здійснений за
умови, якщо протягом календарного року,
що передує періоду переходу на
спрощену систему оподаткування,
суб'єктом господарювання дотримано
вимоги, встановлені в пункті 291.4 статті
291 цього Кодексу.

З матеріалів справи судом встановлено,
що 18.04.2012 ФОП ОСОБА_1 звернулась до
Добропільської ОДПІ із заявою про
застосування спрощеної системи
оподаткування (вх. № 83), з проханням
перевести її на спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності з
01.05.2012.

Відповідач, у поданій заяві про
застосування спрощеної системи
оподаткування, самостійно обрала другу
групу платників єдиного податку та
ставку єдиного податку 15 % до розміру
мінімальної заробітної плати, а також
визначив ті види діяльності, якими буде
займатися в ході здійснення
підприємницької діяльності, а саме
надання інших індивідуальнихх послуг
(посередництво у галузі реалізації
металопластикових конструкцій), код
згідно з Класифікацією видів
економічної діяльності ДК 009:2005 - 96.09.

До другої групи суб'єктів
господарювання, які застосовують
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності, належать фізичні особи -
підприємці, які здійснюють
господарську діяльність з надання
послуг, у тому числі побутових,
платникам єдиного податку та/або
населенню, виробництво та/або продаж
товарів, діяльність у сфері
ресторанного господарства, за умови, що
протягом календарного року
відповідають сукупності таких
критеріїв: не використовують працю
найманих осіб або кількість осіб, які
перебувають з ними у трудових
відносинах, одночасно не перевищує 10
осіб та обсяг доходу не перевищує 1000000
гривень (п. 291.4 ст. 291 Податкового
кодексу України)

Відповідно до пп. 293.1, 293.2 ст. 293
Податкового кодексу України ставки
єдиного податку встановлюються у
відсотках (фіксовані ставки) до розміру
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
податкового (звітного) року (далі у цій
главі - мінімальна заробітна плата), та
у відсотках до доходу (відсоткові
ставки).

Як було зазначено вище, відповідачем
самостійно визначено щомісячну ставку
для другої групи платників єдиного
податку - фізичних осіб, яка становить 15
% до розміру мінімальної заробітної
плати, встановленої законом на 1 січня
податкового (звітного) року.

Станом на 01.01.2014 розмір мінімальної
заробітної плати становив 1218 грн.
(відповідно до ст. 8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік» від
16.01.2014 № 719-VІІ).

Таким чином, сума єдиного податку з
фізичних осіб на місяць, яку повинен
був сплачувати відповідач у 2014 році,
складає 182,70 грн.

Відповідно до п. 294.1 ст. 294 Податкового
кодексу України, податковим (звітним)
періодом для платників єдиного податку
першої та другої груп є календарний
рік.

Податковий (звітний) період
починається з першого числа першого
місяця податкового (звітного) періоду і
закінчується останнім календарним
днем останнього місяця податкового
(звітного) періоду (п. 294.2 ст. 294
Податкового кодексу України).

Згідно п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу
України, платники єдиного податку
першої і другої груп сплачують єдиний
податок шляхом здійснення авансового
внеску не пізніше 20 числа (включно)
поточного місяця.

Такі платники єдиного податку можуть
здійснити сплату єдиного податку
авансовим внеском за весь податковий
(звітний) період (квартал, рік), але не
більш як до кінця поточного звітного
року.

За приписами п. 295.2 ст. 295 Податкового
кодексу України, нарахування авансових
внесків для платників єдиного податку
першої і другої груп здійснюється
контролюючими органами на підставі
заяви такого платника єдиного податку
щодо розміру обраної ставки єдиного
податку, заяви щодо періоду щорічної
відпустки та/або заяви щодо терміну
тимчасової втрати працездатності.

Як вбачається з матеріалів справи, за
період з березня 2014 року по вересень 2014
року позивачем було нараховано
відповідачу до сплати у бюджет
основного платежу в розмірі 182,70 грн. за
кожен місяць.

Судом з'ясовано, що відповідачем не
сплачено нарахування авансових
внесків за вищевказаний період.

Відповідно до п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України, грошове
зобов'язання платника податків - сума
коштів, яку платник податків повинен
сплатити до відповідного бюджету як
податкове зобов'язання та/або штрафну
(фінансову) санкцію, що справляється з
платника податків у зв'язку з
порушенням ним вимог податкового
законодавства та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, а
також санкції за порушення
законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Як зазначено в п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України,
податковий борг - це сума грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгодженого платником податків або
узгодженого в порядку оскарження, але
не сплаченого у встановлений цим
Кодексом строк, а також пеня,
нарахована на суму такого грошового
зобов'язання.

Згідно наданої позивачем картки
особового рахунку платника податків, у
відповідача станом на 20.03.2014 була
наявна переплата в розмірі 30,93 грн.

Оскільки у встановлений законом строк,
відповідач суму єдиного податку з
фізичних осіб в повному обсязі не
сплатив, а також враховуючи наявну на
рахунку платника податків переплату,
податковий борг ФОП ОСОБА_1 по єдиному
податку з фізичних осіб за період з
березня 2014 року по вересень 2014 року
складає 1 247,97 грн.

Крім того, 01.10.2014 заступником
начальника відділу доходів і зборів з
фізичних осіб Добропільської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Донецькій області
Шаповаловою М.Д. проведено камеральну
перевірку ФОП ОСОБА_1 з питання
своєчасності сплати єдиного податку
(код платежу 18050400) за звітний
податковий період - травень 2013 року,
січень, березень - вересень 2014 року, в
ході якої встановлено несвоєчасну
сплату єдиного податку за перевіряємий
період.

За результатами вищезазначеної
перевірки, позивачем складено акт від
01.10.2014 № 365/17-02/НОМЕР_2, примірник якого
направлено на адресу відповідача
рекомендованим листом, про що свідчить
наявна в матеріалах справи копія
поштового конверту.

На підставі даного акту перевірки,
21.10.2014 Добропільською ОДПІ ГУ
Міндоходів у Донецькій області
винесено податкове
повідомлення-рішення форми «Ш» №
, яким відповідачу збільшено суму
грошового зобов'язання по єдиному
податку з фізичних осіб за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
розмірі 816,83 грн., яке було направлено
відповідачу рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Проте,
поштова кореспонденція повернулась на
адресу податкового органу з відміткою
відділення поштового зв'язку - «за
зазначеною адресою не проживає», що
підтверджується наданою позивачем
копією поштового конверту.

Пунктом 58.3 ст. 58 Податкового кодексу
України передбачено, що у разі коли
пошта не може вручити платнику
податків податкове
повідомлення-рішення або податкові
вимоги, або рішення про результати
розгляду скарги через відсутність за
місцезнаходженням посадових осіб, їх
відмову прийняти податкове
повідомлення-рішення або податкову
вимогу, або рішення про результати
розгляду скарги, незнаходження
фактичного місця розташування
(місцезнаходження) платника податків
або з інших причин, податкове
повідомлення-рішення або податкова
вимога, або рішення про результати
розгляду скарги вважаються врученими
платнику податків у день, зазначений
поштовою службою в повідомленні про
вручення із зазначенням причин
невручення.

З урахуванням положень п. 58.3 ст. 58
Податкового кодексу України, вказане
податкове повідомлення-рішення
вважається врученим відповідачу
належним чином.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 Податкового
кодексу України зазначено, у разі
визначення грошового зобов'язання
контролюючим органом за підставами,
зазначеними у п.п. 54.3.1-54.3.6 п. 54.3 ст. 54
цього Кодексу, платник податків
зобов'язаний сплатити нараховану суму
грошового зобов'язання протягом 10
календарних днів, що настають за днем
отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу.

Оскільки сума штрафних санкцій в
розмірі 816,83 грн., відповідачем у
встановлені законодавством строки не
сплачена до бюджету, то вона набула
статусу податкового боргу.

Підсумовуючи вищенаведені,
встановлені судом, обставини, за
відповідачем рахується заборгованість
зі сплати єдиного податку з фізичних
осіб на загальну суму 2 064,80 грн.

Пунктом 59.1 ст. 59 Податкового кодексу
України передбачено, що у разі коли
платник податків не сплачує узгодженої
суми грошового зобов'язання в
установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Як зазначено у п.п. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України податкова
вимога - це письмова вимога органу
державної податкової служби до
платника податків щодо погашення суми
податкового боргу.

За правилами п. 59.3 ст. 59 Податкового
кодексу України, податкова вимога
надсилається не раніше першого
робочого дня після закінчення
граничного строку сплати суми
грошового зобов'язання.

Так, судом з'ясовано, що позивачем
сформовано та направлено на адресу
відповідача рекомендованим листом
податкову вимогу форми «Ф» від 25.06.2014 №
391-25 на суму податкового боргу платника
податків за узгодженими грошовими
зобов'язаннями в розмірі 699,87 грн.

Проте, як вбачається із наданої
позивачем копії поштового конверту,
кореспонденція повернулась на адресу
податкового органу без вручення
платнику податків із відміткою
відділення поштового зв'язку - «за
зазначеною адресою не проживає».

Враховуючи положення п. 58.3 ст. 58
Податкового кодексу України,
вищезазначена податкова вимога
вважається врученою відповідачу
належним чином.

Наразі, податкова вимога форми «Ф» від
25.06.2014 № 391-25 в порядку визначеному ст. 60
Податкового кодексу України позивачем
не відкликана, оскільки з моменту її
виставлення заборгованість
відповідача залишається не погашеною,
що підтверджується карткою особового
рахунку платника податків за спірний
період та довідкою про заборгованість
відповідача.

Згідно пп. 95.1 - 95.2 ст. 95 Податкового
кодексу України, орган державної
податкової служби здійснює за платника
податків і на користь держави заходи
щодо погашення податкового боргу
такого платника податків шляхом
стягнення коштів, які перебувають у
його власності, а в разі їх
недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна
платника податків провадяться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання (вручення) такому
платнику податкової вимоги.

Відповідно до п. 87.11 ст. 87 Податкового
кодексу України, орган стягнення
звертається до суду з позовом про
стягнення суми податкового боргу
платника податку - фізичної особи.
Стягнення податкового боргу за
рішенням суду здійснюється державною
виконавчою службою відповідно до
закону про виконавче провадження.

За правилами частин 1, 6 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в разі якщо
особа, яка бере участь у справі, без
поважних причин не надасть докази на
пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

Наявні матеріали справи свідчать про
те, що відповідачем в порушення вимог
податкового законодавства, не сплачено
суму податкового боргу по єдиному
податку з фізичних осіб в сумі 2 064,80
грн., що підтверджується довідкою
Добропільської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Донецькій області від 28.11.2014 №
12590/10/05-07-25-13-3 про наявність
заборгованості та грошових зобов'язань
з податків, зборів і платежів станом на
момент розгляду справи.

Відповідач не надав суду будь-яких
платіжних документів, які б свідчили
про повне або часткове погашення
податкової заборгованості.

Крім того, на протязі розгляду справи
відповідачем не надано суду заперечень
стосовно заявлених позовних вимог, а
також жодних доказів, які б
спростовували доводи позивача.

З огляду на викладене, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази у їх
сукупності, суд вважає позовні вимоги
Добропільської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Донецькій області обґрунтованими,
доведеними та такими, що підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до приписів п. 4 ст. 94 КАС
України, у справах, в яких позивачем є
суб'єкт владних повноважень, а
відповідачем - фізична чи юридична
особа, судові витрати, здійснені
позивачем, з відповідача не стягуються.

Враховуючи вищезазначене та керуючись
ст. ст. 41, 71, 86, 94, 128, 137, 159-163 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Добропільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення податкового боргу, -
задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) на користь Місцевого
бюджету (р/р 0038, код бюджетної
класифікації 18050400, , МФО
834016, ГУДКСУ у Донецькій області, м.
Білозерське) кошти за податковим
боргом по єдиному податку з фізичних
осіб в розмірі 2 064,80 (дві тисячі
шістдесят чотири гривні 80 коп.) грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України -з дня
отримання такої постанови, апеляційної
скарги, з подачею її копії відповідно
до кількості осіб, які беруть участь у
справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Л.Я. Максименко