Справа № 2а-6/11
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/64412/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м. Синельникове
Дніпропетровської області про
перерахунок пенсії за касаційною
скаргою управління Пенсійного фонду
України в м. Синельникове
Дніпропетровської області на
постанову Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 лютого 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 23 серпня 2011
року,

в с т а н о в и л а:

1 лютого 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що він має статус учасника ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
категорії 1 та з 17 червня 2010 року є
інвалідом ІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з виконанням
обов'язків військової служби з
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, до цього йому було
встановлено інвалідність ІІІ групи,
тому відповідно до статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
має право на отримання: щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 50 процентів
мінімальної пенсії за віком, а з 17
червня 2010 року у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком; державної
пенсії для інвалідів ІІІ групи в
розмірі, не нижчому 6 мінімальних
пенсій за віком, а з 17 червня 2010 року у
розмірі, не нижчому 8 мінімальних
пенсій за віком. В зв'язку з тим, що
зазначені виплати були проведені у
значно меншому розмірі, позивач в січні
2010 року звернувся до управління
Пенсійного фонду України в м.
Синельникове Дніпропетровської
області із заявою про перерахунок
призначеної пенсії, але відповідач
відмовив у цьому.

Просив з урахуванням уточнення
позовних вимог:

поновити строк звернення до суду;

визнати неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в
м. Синельникове
Дніпропетровської області щодо
виплати пенсії в розмірі, меншому
встановленого частиною четвертою
статті 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», та невиплати додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за
період з 27 січня 2007 року по 16
червня 2010 року в розмірі 50 процентів
мінімальної пенсії за віком як
інваліду ІІІ групи, з 17 червня 2010 року в
розмірі 75 процентів мінімальної пенсії
за віком як інваліду ІІ групи;

зобов'язати відповідача призначити
позивачу за період з 27 січня 2007 року по
16 червня 2010 року пенсію як
інваліду ІІІ групи в розмірі 6
мінімальних пенсій за віком та
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 50 процентів
мінімальної пенсії за віком, а з 17
червня 2010 року зобов'язати відповідача
призначити йому пенсію як інваліду ІІ
групи в розмірі 8 мінімальних пенсій за
віком та додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком;

зобов'язати відповідача підвищувати
розмір пенсії та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у зв'язку з
підвищенням розміру мінімальної
пенсії за віком.

Постановою Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 лютого 2011 року позов
ОСОБА_1 було задоволено частково.

Визнано неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в
м. Синельникове Дніпропетровської
області щодо відмови позивачу у
перерахунку і виплаті основної та
додаткової пенсій з інвалідності у
розмірах, передбачених статтями 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 1 лютого 2009 року з
урахуванням розміру прожиткового
мінімуму для осіб, встановленого в
законах України про Державний бюджет
України на відповідний рік.

Зобов'язано відповідача здійснити за
період починаючи з 1 лютого 2009 року
(в межах строку позовної давності,
яка діяла на час подання позову) на
користь позивача перерахунок основної
та додаткової пенсії з інвалідності (з 1
лютого 2009 року по 16 червня 2010
року - по ІІІ групі, з 17 червня 2010 року -
по ІІІ групі інвалідності) у
розмірах, передбачених статтями 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з розрахунку
мінімальних пенсій за віком,
визначеної статтею 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», з урахуванням
встановленого законодавством
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 23 серпня 2011 року апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Синельникове Дніпропетровської
області залишено без задоволення, а
постанову Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 лютого 2011 року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
управління Пенсійного фонду України в
м. Синельникове
Дніпропетровської області, судами
порушення норм чинного процесуального
і матеріального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильних судових рішень,
відповідач просить скасувати
постановлені судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши у межах доводів
касаційної скарги за матеріалами
справи правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 має статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС категорії 1, з 1
березня 1999 року був інвалідом ІІІ групи
внаслідок захворювання, пов'язаного з
виконанням обов'язків військової
служби з ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, з 17 червня 2010
року є інвалідом ІІ групи.

Статтею 49 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII
передбачено, що пенсії особам,
віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до частини четвертої статті
54 цього Закону (в редакції, що діяла
до 1 січня 2008 року), якою визначено
підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
категорії 1, та у зв'язку з утратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими,
зокрема, по II групі інвалідності - 8
мінімальних пенсій за віком; по III групі
інвалідності - 6 мінімальних пенсій за
віком.

Згідно зі статтею 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам II групи - 75 процентів
мінімальної пенсії за віком, інвалідам
ІІІ групи - у розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком.

Як передбачено статтею 53 зазначеного
Закону, виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Проте підпунктом 15 пункту 28 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28 грудня 2007 року № 107-VI
частини третю та четверту статті 54
Закону № 796-ХІІ викладено в новій
редакції, відповідно до змісту яких у
всіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими: для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1986 році, зокрема,
по II групі інвалідності - 200 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, по IIІ групі
інвалідності - 180 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1987 - 1990 роках та
осіб, евакуйованих у 1986 році із зони
відчуження, зокрема, по II групі
інвалідності - 150 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, по IIІ групі
інвалідності - 140 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для інших
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою, зокрема,
по II групі інвалідності - 120 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, по IIІ групі
інвалідності - 110 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Підпунктом 12 пункту 28 розділу ІІ Закону
№ 107-VI статтю 50 Закону № 796-ХІІ
викладено в новій редакції, відповідно
до якої особам, віднесеним до категорії
1, призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам II групи у розмірі 20
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
інвалідам IIІ групи - 15 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» визнані
неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Вихідним критерієм розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ, є мінімальний розмір пенсії за
віком, який відповідно до частини
першої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
тобто законами України про Державний
бюджет на відповідні роки.

Положення частини третьої статті 28
Закону № 1058-ІV щодо застосування
розміру мінімального розміру пенсії за
віком, встановленого частиною першою
цієї статті, тільки стосовно
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, на
думку колегії суддів, не є перешкодою
для застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ, застосуванню підлягає
мінімальний розмір пенсії за віком,
який вираховується виходячи з
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законами про Державний бюджет України
на відповідні роки, а не розміри
твердих сум, що установлені постановою
Кабінету Міністрів України «Деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян» від 28 травня 2008
року №530.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не
спростовуються, підстави для їх
скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Синельникове Дніпропетровської
області залишити без задоволення, а
постанову Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 лютого 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 23 серпня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.