Справа № 826/11377/14
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Шулежко В.П.
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

27 листопада 2014 року м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючої-судді:
Желтобрюх І.Л.,

суддів:
Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі:
Оліщук А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м.Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 16 вересня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Аскоп-Україна» до Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м.Києві про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Аскоп-Україна»
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві, в якому просило визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 22.07.2014 №
.

Постановою Окружного
адміністративного суду від 16 вересня
2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
першої інстанції скасувати як таку, що
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги посилається на те,
що позивачем були неправомірно
віднесені до складу валових витрат та
податкового кредиту суми за
господарськими операціями з ТОВ
«Нексус-Україна», оскільки
господарські операції між вказаними
підприємствами не спрямовані на
настання реальних наслідків та мають
ознаки фіктивних.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, які з'явилися у судове
засідання, вивчивши матеріали справи,
дослідивши й проаналізувавши доводи
апеляційної скарги і докази на їх
підтвердження, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
податковим органом проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку правомірності нарахування
ТОВ «Аскоп-Україна» з питань
правомірності нарахування бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на рахунок платника в банку за
квітень 2014 року, за результатами якої
складено Акт 04.07.2014 № 3799/26-53-15-01/30579869.

В ході проведення перевірки
встановлено порушення позивачем п.198.1,
п.198.2, ст. 198, п.200.1, п. 200.4, п. 200.14 ст.200, п.201.6,
ст. 201 розділу V ПК України, в результаті
чого підприємством завищено суму
податкового кредиту в розмірі 101 132 грн.
за березень 2014 року, що призвело до
завищення суми бюджетного
відшкодування ПДВ, заявленої до
відшкодування на рахунок платника в
банку за декларацією за квітень 2014 року
на 101 132,00 грн., а також завищено суму
податкового кредиту та від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного звітного
(податкового) періоду в розмірі 949 757
грн. за квітень 2014 року.

На підставі вищеозначеного Акту
перевірки податковим органом прийнято
податкове повідомлення-рішення від
22.07.2014 №, яким позивачу зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі 949
757 грн.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не надано будь-яких
доводів та не подано жодних доказів,
які б ставили під сумнів реальність
виконання спірних господарських
операцій, доводили б невідповідність
цих операцій дійсному економічному
змісту, або засвідчили б наявність
інших обставин, що підтверджують
недобросовісність позивача як
платника податків та виключають право
на формування податкового кредиту.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
виходить з такого.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.6. ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу).

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового
кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо, - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Як вбачається з матеріалів справи,
взаємовідносини позивача з ТОВ
«Нексус-Україна» ґрунтувалися на
договірних правовідносинах, а саме: на
договорі купівлі-продажу №24/03/14 від
24.03.2014, відповідно до умов якого ТОВ
«Нексус-Україна» зобов'язується
передати в установлені даним договором
строки сою врожаю 2013 року у власність
ТОВ «Аскоп-Україна», а ТОВ
«Аскоп-Україна» зобов'язується
прийняти даний товар та сплати за нього
кошти.

На виконання умов договору
купівлі-продажу сої ТОВ
«Нексус-Україна» в квітні 2014 року
поставлено позивачу сою в загальній
кількості 935,58 тон на загальну суму 5 698
541,28 грн., в тому числі, податок на додану
вартість в розмірі 949 756,88 грн., що
підтверджуються відповідними
видатковими, податковими накладними.

Також, на підтвердження реальності
виконання умов договору
купівлі-продажу позивачем надано та
судом досліджено в судовому засіданні
товарно-транспортні накладні,
рахунки-фактури, платіжні доручення та
акти виконаних робіт.

Вищеозначені документи не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку спричиняють
втрату первинними документами
юридичної сили і доказовості.

Крім того, позивачем надано докази
подальшої реалізації товару,
придбаного у ТОВ «Нексус-Україна»,
зокрема: копію зовнішньоекономічного
контракту № 1/13 від 04.01.2013, укладеного з
Компанією «Glarn Invest LLP» (Великобританія),
за умовами якого передбачено поставку
сої для промислової переробки таких
додаткових угод до нього; копію інвойсу
№ 1/13-14-1 від 06.05.2014; копії платіжних
виписок від 14.05.2014 та від 16.05.2014, з яких
вбачається надходження на рахунок
коштів в іноземній валюті та копію
митної декларації №508040000/2014/001473 від
12.05.2014.

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу. На момент укладення договору,
ТОВ «Нексус-Україна» мало Свідоцтво
про реєстрацію платника податку на
додану вартість.

Висновки ж податкового органу про
«фіктивність» спірних господарських
операцій ґрунтуються виключно на
даних, викладених в Акті ДПІ у м.
Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області від
26.05.2014 № 151/21-03-22-06/37464659 Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Нексус-Україна», яким встановлено
відсутність ТОВ «Нексус-Україна» за
юридичною адресою.

Колегія суддів вважає, що
вищеозначений Акт не може бути
належним та допустимим доказом
«фіктивності» спірних господарських
операцій, а висновки податкового
органу є необґрунтованими, з огляду на
наступне.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, відповідно до частини 2
статті 71 КАСУ, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів (ст. 69 ч. 1 КАСУ).

Згідно з ч. 1 ст. 70 КАС України належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не приймає до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Частиною 4 ст. 70 КАС України
передбачено, що обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору.

Оцінка доказів здійснюється судом за
правилами статті 89 КАСУ, відповідно до
приписів якої суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно з п. 73.5 ст. 73 ПК України з метою
отримання податкової інформації
органи державної податкової служби
мають право проводити зустрічні звірки
даних суб'єктів господарювання щодо
платника податків. Зустрічною звіркою
вважається співставлення даних
первинних бухгалтерських та інших
документів суб'єкта господарювання.
Зустрічна звірка здійснюється
органами державної податкової служби з
метою документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків і зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків. Зустрічні
звірки не є перевірками і проводяться у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України. За результатами
зустрічних звірок складається довідка,
яка надається суб'єкту господарювання
в десятиденний термін.

Що стосується висновків Акта щодо
виявлених порушеннь норм податкового
законодавства, колегія суддів звертає
увагу, що у податкового органу відсутні
повноваження щодо здійснення в межах
проведення зустрічних звірок контролю
за дотриманням податкового
законодавства платниками. Функції
контролю за дотриманням податкового та
іншого законодавства реалізується
шляхом проведення перевірок у випадках
і в порядку, встановленому Податковим
кодексом України.

Крім того, слід зазначити, що Актом
звірки (перевірки) контрагента
встановлено неможливість проведення
зустрічної звірки. Разом з тим, жодні
первинні документи бухгалтерського
обліку чи податкової звітності при
цьому не досліджувалися.

Таким чином, висновки Акту, зроблені
податковим органом, не ґрунтуються на
вимогах чинного законодавства, яке
регулює спірні правовідносини, та є
такими, що ґрунтуються на припущеннях.

А посилання на неможливість проведення
зустрічної звірки такого
постачальника з питань їх
взаємовідносин з контрагентами, не
може вважатися беззастережним та
безперечним доказом на підтвердження
доводів податкової інспекції про
фіктивність спірних господарських
операцій. (Аналогічна правова позиція
викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
13.04.2011 у справі № К-30752/10).

Більше того, відповідно до ст. 61
Конституції України, юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер, а тому
позивач не може нести відповідальності
за можливі протиправні дії інших
юридичних осіб.

Зазначена позиція узгоджується із
практикою Європейського суду з прав
людини, так, у справі «БУЛВЕС» АД проти
Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від
22.01.2009 зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати податок на додану вартість
вдруге, а також сплачувати пеню. На
думку Суду, такі вимоги стали надмірним
тягарем для платника податку, що
порушило справедливий баланс, який
повинен підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
з огляду на що підстави для її
задоволення відсутні.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що доводи, викладені
відповідачем у акті перевірки, не
містять правового підґрунтя та
спростовуються матеріалами справи, а
тому оскаржуване податкове
повідомлення-рішення підлягаює
скасуванню.

Допущення судом першої інстанції
порушень норм матеріального та
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення справи,
колегією суддів не виявлено, а підстав
для скасування оскаржуваної постанови
суду немає.

Керуючись ст.ст.160, 167, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м.Києві залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 16
вересня 2014 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 02
грудня 2014 року.

.

Головуючий суддя
Желтобрюх І.Л.

Судді:
Мамчур Я.С

Шостак О.О.