Справа № 2а-11149/08/1570
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/37642/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Островича
С.Е., Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Головного управління Міндоходів в
Одеській області на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 17.08.2009 та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 01.06.2011 у справі № 2а-11149/08/1570

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Спільна мета"

до Головного управління
Міндоходів в Одеській області

про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство в судовому порядку
оскаржило рішення від 17.03.2008 № 150467,
яким на підставі акту перевірки від
12.03.2008 державним податковим органом до
нього застосовано штрафні (фінансові)
санкцій у сумі 1 700,00 грн. за порушення
ст. 11 Закону України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
тилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів".

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
послався те, що акт перевірки, на
підставі якого прийнято оспорюване
рішення, не може бути оцінений як носій
доказової інформації про виявлені
порушення вимог Закону України "Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту тилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів", оскільки
працівники контролюючого органу не
були допущені до позапланової
перевірки через порушення порядку
проведення такої перевірки, а тому факт
порушення позивачем вимог зазначеного
Закону не є доведеним.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить судові рішення скасувати та у
позові відмовити.

У відповідності до вимог ст. 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд допустив заміну відповідача у
справі - Регіональне управління
департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів Державної
податкової адміністрації України в
Одеській області на його
правонаступника - Головне управління
Міндоходів в Одеській області.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що фактичною підставою
для застосування до Товариства
фінансових санкцій згідно
оспорюваного рішення слугував
висновок контролюючого органу,
викладений у акті перевірки від 12.03.2008,
про порушення позивачем ст. 11 Закону
України від 19.12.1995 № 481/95-ВР "Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів", що полягало у
зберіганні у місці торгівлі
підакцизного товару (однієї пляшки
вина) без марки акцизного збору.

Суть спірних правовідносин у цій
справі полягає у правомірності
застосування штрафних (фінансових)
санкцій внаслідок недодержання
суб'єктом владних повноважень
процедури проведення перевірки.

В основу судового рішення першої
інстанції, з думкою якого погодився
апеляційний суд, покладено висновок
про те, що оформлення результатів
перевірки було здійснено з порушенням
законодавчо встановленої процедури,
відтак акт перевірки не може бути
прийнятий як належний доказ, а інших
доказів щодо порушення позивачем вимог
Закону № 481/95-ВР державним податковим
органом всупереч вимогам ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України надано не було.

Так, встановлене статтями 11, 11 1, 11 2
Закону України від 04.12.1990 № 509-ХІІ "Про
державну податкову службу в Україні"
правове врегулювання на час спірних
правовідносин визначало певні умови,
за наявності яких перевірка може
вважатися такою, що проведена належним
чином.

З системного аналізу зазначених норм
вбачається, що реалізація певних
етапів перевірки як то встановлення
підстав для проведення перевірки,
прийняття наказу про проведення
перевірки, допуск до перевірки,
вивчення наданих платником податків
документів, оформлення результатів
перевірки означає наявність
податкової перевірки як юридичного
факту, а певні процедурні недоліки
проведення перевірок, без спростування
факту вчинення порушення суб'єктом
господарювання, самі по собі не є
такими, що звільняють останнього від
відповідальності за вчинені ним
порушення податкового та іншого
законодавства, якщо допуск до
перевірки відбувся. У випадку, якщо
платник податків, який вважає
порушеним порядок та підстави
призначення (проведення) податкової
перевірки щодо нього, реалізував своє
право на захист шляхом недопуску
контролюючого органу до такої
перевірки, предметом спору може бути
виключно процедура призначення та/або
проведення спірної перевірки. Тому
суди не повинні оцінювати будь - які
висновки, викладені в актах, що
складаються за результатами спірних
перевірок, а порушення процедури
призначення та/або проведення
податкових перевірок, що спричинили
неналежне з'ясування обставин вчинення
податкового правопорушення чи
позбавили платника податків змоги
надати підтвердження законності своїх
дій, розглядаються як підстава для
звільнення платника податків від
фінансової відповідальності (штрафів),
яка застосовується до платника
податків податковим органом.

На підставі досліджених у ході
розгляду справи доказів, а саме: акту
перевірки від 12.03.2008, який не
підписаний з боку позивача; акту від
12.03.2008 про відмову від підписання
матеріалів перевірки, складеного з
порушенням; наданих пояснень
працівника державного податкового
органу ОСОБА_4 у якості свідка про те, що
участі у перевірці не приймав,
посадових осіб Товариства не бачив, був
викликаний іншими двома перевіряючими
(Малаховим І.С. та Гапічем Д.О.) за
телефоном, та по прибутті на місце на
вулиці підписав акт відмови від
підписання матеріалів перевірки;
заперечень позивача, наданими на акт
перевірки, а також пояснень
працівників позивача, - суди попередніх
інстанцій встановили, що перевірка
фактично не відбулася, відтак акт
перевірки складений не у законодавчо
визначений спосіб, що виключає його як
доказ про допущене з боку позивача
порушення Закону. Оцінка доказів
зроблена з дотриманням норм ст. 86
Кодексу адміністративного судочинства
України.

З огляду на зазначене у суду відсутні
правові підстави для висновку про
законність оскарженого рішення.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Головного управління
Міндоходів в Одеській області залишити
без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 17.08.2009 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 01.06.2011 у
справі № 2а-11149/08/1570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, крім як з
підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
С.Е. Острович

А.О. Рибченко