Справа № 813/8188/14
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2014-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/8188/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючий суддя
секретар судового засідання
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Виконуючого обов'язки
прокурора Франківського району м.
Львова про визнання протиправною
бездіяльності, визнання протиправною
та скасування постанови Франківського
відділу Державної виконавчої служби
Львівського міського управління
Суть справи.
До Львівського окружного
адміністративного суду звернувся
Виконуючий обов'язки прокурора
Франківського району м. Львова (далі -
позивач, В.о. прокурора Франківського
району м. Львова) з адміністративним
позовом до Франківського відділу
Державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції (далі - відповідач,
Франківський ВДВС ЛМУЮ), в якому
- визнати протиправною
бездіяльність державного виконавця
Франківського відділу Державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції Федоришин
І.В. щодо невжиття всіх передбачених
Законом України «Про виконавче
провадження» заходів примусового
виконання постанови Львівського
окружного адміністративного суду від
- визнати незаконною та скасувати
постанову державного виконавця
Франківського відділу Державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції Федоришин
І.В. ВП № 43336149 від 17.11.2014 року про
повернення виконавчого документу
Позовні вимоги мотивовані тим, що
державним виконавцем Франківського
ВДВС ЛМУЮ при виконанні постанови
Львівського окружного
адміністративного суду у справі №
813/1885/14 від 10.04.2014 року (ВП № 43336149)
допущено бездіяльність, яка полягала у
не вчиненні та несвоєчасному виявленні
виконавчих дій, а також невикористання
у повному обсязі наданих йому прав, які
передбачені Законом України «Про
виконавче провадження» та Інструкцією
з організації примусового виконання
рішень призвела до унеможливлення
реального виконання рішення суду і, як
наслідок, до завершення виконавчого
провадження шляхом винесення
необґрунтованої постанови про
повернення виконавчого документу
стягувачеві від 17.11.2014 року згідно зі
ст. 47 Закону України «Про виконавче
У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав у повному обсязі з
підстав, викладених в позовній заяві,
просив позов задовольнити.
Представник відповідача проти
позову заперечив повністю з підстав,
викладених у письмових заперечення від
Вважає скаргу прокурора
необґрунтованою та безпідставною.
Пояснив, що відповідачем здійснено усі
заходи на виявлення майна боржника у ВП
№ 433356149 та зважаючи на відсутність
доходів та майна, на яке можливо
звернути стягнення 17.11.2014 року
державним виконавцем на підставі п. 2 ч.
1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження»
винесено постанову про повернення
виконавчого документа стягувачу, що не
позбавляє його права повторного
пред'явлення до виконання виконавчого
листа № 813/1885/14. Таким чином, на
переконання відповідача, державний
виконавець діяв в межах наданих йому
повноважень і твердження позивача про
те, що бездіяльність державного
виконавця є протиправною та постанова
державного виконавця про повернення
виконавчого документа стягувачу від
17.11.2014 року незаконна є безпідставними,
оскільки не порушено інтересів сторін
виконавчого провадження
Суд заслухав пояснення представника
позивача та заперечення представника
відповідача, з'ясував обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги і
заперечення, а також ті, які мають інше
значення для вирішення справи, повно,
всебічно та об'єктивно дослідив докази
у справі, та -
Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 10.04.2014 у
справі № 813/1885/14 повністю задоволено
позов прокурора Франківського району
м. Львова в інтересах держави в особі
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Львівській області до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про
стягнення штрафу в сумі 1700,00 грн.
Вказаним рішенням суду постановлено
стягнути з ФОП ОСОБА_3 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на
користь бюджету штраф в сумі 1700,00 грн.
На підставі заяви прокуратури
Франківського району м. Львова від
12.04.2014 № 04-13/1814-вих.14 Львівським
окружним адміністративним судом
видано 05.05.2014 виконавчий лист № 813/1885/14
На підставі заяви прокуратури району
від 15.05.2014 № 04-13/2173-вих.14 про відкриття
виконавчого провадження /а.с.15/ та
вищезазначеного виконавчого листа
державним виконавцем Франківського
відділу ДВС ЛМУЮ Федоришин І.В.
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження від 19.05.2014 року
Відповідно до постанови державного
виконавця Франківського відділу ЛВС
Львівського міського управління
юстиції Федоришин І.В. про повернення
виконавчого документа стягувачу від
17.11.2014 (далі - постанова) виконавчий
документ повернуто стягувану /а.с.10/.
Вказана постанова скерована з
зазначення дати реєстрації на адресу
прокуратури району /а.с.11/.
Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
Юрисдикція адміністративних судів,
відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України,
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.
Відповідно до ч. 3 ст. 6 КАС України
суб'єкти владних повноважень мають
право звернутися до адміністративного
суду у випадках передбачених
Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб),
що відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх добровільному порядку
визначено законом України «Про
виконавче провадження» № 606-ХIV від
21.04.1999 року з наступними змінами та
доповненнями (далі - Закон України № 606).
Виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення)
(стаття 1 Закону України № 606).
Згідно з положенням ч. 1 ст. 7 закону
України № 606 учасниками виконавчого
провадження є державний виконавець,
сторони, представники сторін, прокурор,
експерти, спеціалісти, перекладачі,
суб'єкти оціночної діяльності -
суб'єкти господарювання.
Прокурор бере участь у виконавчому
провадженні у випадку здійснення
представництва інтересів громадянина
або держави в суді та відкриття
виконавчого провадження на підставі
виконавчого документа за його заявою.
Прокурор може вступити у виконавче
провадження, відкрите не за його
заявою, за умови, що він здійснював
представництво інтересів громадянина
або держави в суді у відповідній
справі. З метою вирішення питання про
наявність підстав для вступу у
виконавче провадження такий прокурор
має право знайомитися з матеріалами
такого виконавчого провадження, робити
з них виписки, знімати копії.
З врахуванням викладеного прокурор
Франківського району набув статусу
учасника виконавчого провадження.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 181 КАС
України, учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
тговедення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, якщо законом не встановлено
інший порядок судового оскарження
рішень, дій чи бездіяльності таких
осіб.

Згідно з ч. 4 ст. 82 Закону України «Про
виконавче провадження», рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути оскаржені
сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону
України № 606 державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України №
606 державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право: 1) проводити перевірку
виконання боржниками рішень, що
підлягають виконанню відповідно до
цього Закону; 2) здійснювати перевірку
виконання юридичними особами всіх форм
власності, фізичними особами,
фізичними особами - підприємцями
рішень стосовно працюючих у них
боржників; 3) з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну; 4) безперешкодно
входити до приміщень і сховищ, що
належать боржникам або зайняті ними,
проводити огляд зазначених приміщень і
сховищ, разі необхідності примусово
відкривати та опечатувати такі
приміщення і сховища; 5) накладати арешт
на майно боржника, опечатувати,
вилучати, передавати таке майно на
зберігання та реалізовувати його в
установленому законодавством порядку;
6) накладати арешт на кошти та інші
цінності боржника, зокрема на кошти,
які перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах, а також
опечатувати каси, приміщення і місця
зберігання грошей; 7) за згодою власника
використовувати приміщення, у тому
числі комунальної власності, для
тимчасового зберігання вилученого
майна, а також транспортні засоби
стягувача або боржника для перевезення
майна; 8) звертатися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення рішення, про видачу
дубліката виконавчого документа, про
встановлення чи зміну порядку і
способу виконання, про відстрочку та
розстрочку виконання рішення; 9)
звертатися до органу (посадової особи),
який видав виконавчий документ, про
роз'яснення змісту документа; 10)
звертатися до суду з поданням про
розшук боржника - фізичної особи або
дитини чи про постановлення
вмотивованого рішення про примусове
проникнення до житла чи іншого
володіння боржника - фізичної або іншої
особи, в якої перебуває майно боржника
чи майно та кошти, належні боржникові
від інших осіб, або дитина, стосовно
якої складено виконавчий документ про
її відібрання; 11) викликати фізичних
осіб, посадових осіб з приводу
виконавчих документів, що знаходяться
у виконавчому провадженні, а в разі
неявки боржника без поважних причин
виносити постанову про його привід
через органи внутрішніх справ; 12)
залучати у встановленому порядку до
провадження виконавчих дій понятих,
працівників органів внутрішніх справ,
інших осіб, а також експертів,
спеціалістів, а для оцінки майна -
суб'єктів оціночної діяльності -
суб'єктів господарювання; 13) накладати
стягнення у вигляді штрафу на фізичних,
юридичних та посадових осіб у випадках,
передбачених законом; 14) застосовувати
під час провадження виконавчих дій
відеозапис, фото - і кінозйомку; 15) у
процесі виконання рішень за наявності
вмотивованого рішення суду про
примусове проникнення до житла чи
іншого володіння фізичної особи
безперешкодно входити на земельні
ділянки, до житлових та інших приміщень
боржника - фізичної особи, особи, у якої
знаходиться майно боржника чи майно та
кошти, належні боржникові від інших
осіб, проводити в них огляд, у разі
необхідності примусово відкривати їх в
установленому порядку із залученням
працівників органів внутрішніх справ,
опечатувати такі приміщення,
арештовувати, опечатувати та вилучати
належне боржникові майно, яке там
перебуває та на яке за законом можливо
звернути стягнення; 16) вимагати від
матеріально відповідальних і
посадових осіб боржників - юридичних
осіб або від боржників - фізичних осіб
надання пояснень за фактами
невиконання рішень або законних вимог
державного виконавця чи іншого
порушення вимог законодавства про
виконавче провадження; 17) з метою
профілактичного впливу повідомляти
органам державної влади, громадським
об'єднанням, трудовим колективам і
громадськості за місцем проживання або
роботи особи про факти порушення нею
вимог законодавства про виконавче
провадження; 18) у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням; 19) у разі необхідності
залучати до проведення чи організації
виконавчих дій суб'єктів
господарювання, у тому числі на платній
основі, за рахунок авансового внеску
стягувача; 20) здійснювати інші
повноваження, передбачені цим Законом
та іншими законами.

Окремі питання організації виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб) (далі - рішення), що
відповідно до Закону підлягають
примусовому виконанню визначаються
Інструкцією з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України № 512/5 від
02.04.2012 року (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 2.1. Інструкції
державний виконавець при здійсненні
виконавчого провадження зобов'язаний
використовувати всі надані йому права
та повноваження, необхідні для
забезпечення своєчасного і повного
виконання рішення.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Предметом доказування відповідно до ч.
1 ст. 138 КАС України є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

Зі змісту постанови про повернення
виконавчого документа стягувачеві
встановлено, що в результаті вжитих
державним виконавцем заходів
виконавцем встановлено, що боржник за
адресою, вказаною у виконавчому
документі фактично не проживає та
майна належного йому не виявлено, що
підтверджується актом державного
виконавця /а.с.10/, а також
повідомленнями реєструючи органів.

Однак, як пояснив представник позивача,
ознайомившись із матеріалами справи
містяться наступні документи:

- вимога державного виконавця від
19.06.2014 № 348/В-15 щодо наявності у боржника
автотранспорту зареєстрованого на
праві приватної власності.

- відповідь № від 25.07.2014 на
запит № 6143910 від 25.07.2014 до Пенсійного
фонду України про осіб - боржників, які
отримують пенсії щодо ОСОБА_3 згідно
якого інформацію не знайдено.

- відповідь № від 28.07.2014 на
запит № 6143874 від 25.07.2014 до Державної
податкової служби України про джерела
отримання доходів боржників - фізичних
осіб щодо ОСОБА_3 згідно якого
інформація щодо сум доходу,
нарахованого (сплаченого) податковим
агентом на користь платників податку,
та сум утриманого з них податку в ДРФО
відсутня.

- вимога державного виконавця від
24.10.2014 № В-15/7508 щодо наявності у
боржника автотранспорту
зареєстрованого на праві приватної
власності.

- відповідь начальника Центру
надання послуг пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів з обслуговування м. Львів та
Пустомитівського району, згідно якої
за іншими громадянами вказаними у
запиті (в т.ч. ОСОБА_3) транспортних
засобів не зареєстровано.

- інформаційна довідка з
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно від 19.11.2014 згідно якої

- акт державного виконавця від
17.10.2014, згідно якого за адресою: АДРЕСА_1
боржниця ОСОБА_3 на даний час не
проживає та належного їй майна не
виявлено.

Будь-які інші документи у матеріалах
виконавчого провадження ВП № 43336149
відсутні.

Представник відповідача проти
вищевказаного не заперечив.

Суд вважає за доцільне зазначити, що ч. 2
ст. 52 Закону України № 606 передбачено
що, стягнення за виконавчими
документами звертається в першу чергу
на кошти боржника у гривнях та
іноземній валюті, інші цінності, у тому
числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитарних установах.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 11
Закону України № 606, державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право
накладати арешт на кошти та інші
цінності боржника, зокрема на кошти,
які перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах, а також
опечатувати каси, приміщення і місця
зберігання грошей.

Згідно з п. 4.1.8 Інструкції розпочинаючи
виконання рішення про стягнення
коштів, державний виконавець
зобов'язаний винести постанову
відповідно до частини другої статті 57
Закону. Копії постанови, якою накладено
арешт на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборон на його відчуження.
Постанова підписується державним
виконавцем та скріплюється печаткою
органу ДВС.

Процедура отримання вказаної
інформації визначена Порядком надання
інформації Міністерством доходів і
зборів України на запити органів
державної виконавчої служби
затвердженим спільним наказом
Міністерства юстиції України та
Міністерства доходів і зборів від
05.02.2014 № 254/5/119, який визначає загальні
правила надання Міністерством доходів
і зборів України органам державної
виконавчої служби інформації про
реєстраційні номери облікової картки
платників податків - боржників -
фізичних осіб, номери рахунків
боржників - юридичних осіб, а також
рахунків, відкритих боржником -
юридичною особою через свої філії,
представництва та інші відокремлені
підрозділи, та/або фізичних осіб -
підприємців, яку отримує Міністерство
доходів і зборів України від
банківських та інших установ, та
джерела отримання доходів боржників -
фізичних осіб і передає на запити
органів державної виконавчої служби.

Таким чином, суд погоджується з
покликанням представника прокуратури
про те, що в контексті згаданої вище ст.
11 Закону України № 606 державним
виконавцем не здійснено запит щодо
наявності на них коштів та інших
цінностей боржника, що у свою чергу
призвело до унеможливлення винесення
постанови про арешт коштів, а відтак і
до невиконання рішення суду.

Крім того, суд бере до уваги
представник прокуратури про невжиття
відповідачем заходів щодо
встановлення фактичного
місцезнаходження боржника - фізичної
особи, з огляду на наступне.

Згідно акту державного виконавця від
17.10.2014 за адресою: АДРЕСА_1 боржниця
ОСОБА_3 на даний час не проживає та
належного їй майна не виявлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону, у разі
відсутності відомостей про місце
проживання, перебування чи
місцезнаходження боржника - фізичної
особи, а також дитини за виконавчими
документами про відібрання дитини
державний виконавець звертається до
суду з поданням про винесення ухвали
про розшук боржника або дитини.

При цьому, згідно п. 3.12. Інструкції,
перед зверненням до суду з поданням про
винесення ухвали про розшук боржника -
фізичної особи або джини, який
здійснюється відповідно до статті 40
Закону, державний виконавець вживає
заходів, спрямованих на встановлення
фактичного місцезнаходження боржника -
фізичної особи або дитини щодо:

а) отримання відповіді на запит
від відповідних територіальних
органів МВС України щодо місця
реєстрації особи;

б) отримання інформації від
учасників виконавчого провадження та
інших осіб, у тому числі усно (в такому
випадку отримана інформація
відображається в акті державного
виконавця), про можливі місця
перебування боржника;

в) перевірки наявності боржника за
можливими місцями його перебування,
встановленими під час проведення
виконавчих дій;

г) отримання інформації щодо місця
роботи боржника;

ґ) отримання інформації про боржника з
інших джерел.

При цьому, у матеріалах виконавчого
провадження № 43336149 відсутні будь-які
докази здійснення державним
виконавцем заходів, спрямованих на
встановлення фактичного
місцезнаходження боржника - фізичної
особи. Тобто здійснити вихід за місцем
проживання за 2 дні до закінчення
строку закінчення строку виконавчого
провадження державний виконавець
фактично унеможливив можливу подальшу
організацію розшуку боржника.

Таким чином, тривала бездіяльність
державного виконавця під час
здійснення виконавчого провадження №
43336149, яка полягала у невчиненні та
несвоєчасному вчиненні виконавчих дій,
а також невикористання у повному
обсязі наданих йому прав, які
передбачені Законом та Інструкцією
призвела до унеможливлення реального
виконання рішення суду і як наслідок до
завершення виконавчого провадження
шляхом винесення необґрунтованої
постанови про повернення виконавчого
документа стягувачу згідно зі статтею
47 Закону

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону,
державний виконавець провадить
виконавчі дії з виконання рішення до
завершення виконавчого провадження у
встановленому цим Законом порядку,
зокрема повернення виконавчого
документа стягувачу - згідно із статтею
47 цього Закону.

Водночас, відповідно до інформаційної
довідки з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно остання
сформована 19.11.2014, тобто після
винесення постанови про повернення
виконавчого документа стягувачу від
17.11.2014, що у свою чергу свідчить про
проведення виконавчих дій після і
етичного завершення виконавчого
провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону, копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження надсилаються не пізніше
наступного робочого дня стягувачу та
боржникові.

Згідно ч. 1 ст. 31 Закону України № 606,
копії постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження, що державний виконавець
зобов'язаний довести до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, відсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

При цьому, докази надіслання
боржнику та стягувачу копії постанови
про закриття виконавчого провадження,
як і постанови про повернення
виконавчого документа стягувачу в
матеріалах виконавчого провадження
43336149 відсутні, що вказує на позбавлення
сторін виконавчого провадження прав
передбачених ст. 12 Закону.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади і їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень, а
також у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Відповідно до ч.
2. ст. 72 КАС України обставини, визнані
судом загальновідомими, не потрібно
доказувати.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КАС України обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Таким чином суд бере до уваги
покликання представника відповідача
про те, що ним вживалися заходи для
виявлення місцезнаходження та майна у
боржника, однак зазначає, що
несвоєчасність таких заходів
встановлена та підтверджена доказами,
наявними у матеріалах справи. Жодних
пояснень представником відповідача
щодо вищевказаного не надано.

Крім того, суд вважає справедливим
покликання представника прокуратури,
що постанову про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
17.11.2014 року слід визнати протиправною
та скасувати у зв'язку з тим, що
оскільки відповідачем не вжито усіх
заходів по виконанню виконавчого листа
№ 813/1885/14 та вжито такі несвоєчасно,
винесення вказаної постанови слід
вважати передчасним.

Таким чином, сукупність вищенаведених
встановлених обставин підтверджено
документально, що дає суду підстави
визнати позовні вимоги обґрунтованими,
доведеними матеріалами справи, і
такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 94 КАС
України зі сторін стягувати не
належить.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов
задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною
бездіяльність державного виконавця
Франківського відділу Державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції Федоришин
І.В. ВП № 43336149 щодо невжиття всіх
передбачених Законом України «Про
виконавче провадження» заходів
примусового виконання постанови
Львівського окружного
адміністративного суду від 10.04.2014 року
у справі № 813/1885/14.

3. Визнати протиправною та
скасувати постанову державного
виконавця Франківського відділу
Державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції Федоришин І.В. ВП № 43336149 від
17.11.2014 року про повернення виконавчого
документу стягувачеві

4. Судові витрати зі сторін не
стягувати.

Постанова може бути оскаржена, згідно
зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з
дня її проголошення чи отримання копії
постанови, шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили,
згідно зі ст. 254 КАС України, після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження. Якщо строк
апеляційного оскарження буде
поновлено, то вважається, що постанова
суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Повний текст постанови складено
та підписано 17.12.2014 року.

Суддя
Кравців О.Р.