Справа № 2а-8409/12/2670
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року м. Київ
К/800/55764/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

в складі: головуючий: Стародуб О.П.,

судді: Заїка М.М., Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову окружного адміністративного
суду м. Києва від 22.01.2013р. та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.10.2013р. у
справі за позовом ОСОБА_1 до відділу
Державної виконавчої служби
Дарницького районного управління
юстиції у м. Києві, Головного
управління юстиції в м.Києві про
зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом (з урахуванням уточнених
позовних вимог) про скасування наказу
ГУЮ у м. Києві від 25.06.2009р. №1025/03 про його
звільнення на підставі пункту
четвертого частини першої статті 40
КЗпП України за прогул без поважних
причин, поновлення на посаді головного
державного виконавця відділу ДВС
Дарницького РУЮ та стягнення
заробітної плати за весь час
вимушеного прогулу.

Постановою окружного
адміністративного суду м.Києва від
22.01.2013р., яка залишена без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.10.2013р., в
задоволенні позову відмовлено.

З такими рішеннями судів не погодився
позивач, подав касаційну скаргу, в якій
посилається на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Просить скасувати постановлені
судами першої та апеляційної інстанції
рішення та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача по справі та
перевіривши матеріали справи колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних мотивів та
передбачених законом підстав.

Так, відповідно до пункту четвертого
частини першої статті 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Відповідно до Інструкції про порядок
видачі документів, що засвідчують
тимчасову непрацездатність громадян
(затв. наказом МОЗ України від 13.11.2001р.
№455) тимчасова непрацездатність
працівників засвідчується листком
непрацездатності.

Судами встановлено, що позивач
працював на посаді головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Дарницького районного управління
юстиції м.Києва.

Згідно акту від 25.05.2009р. зафіксовано
факт відсутності позивача на робочому
місці 25.05.2009р. з 09:00 по 18:00 годину.

Наказом від 25.06.2009р. №1025/03 позивача
звільнено із займаної посади на
підставі пункту 4 частини 1 статті 40
КЗпП України за допущений 25.05.2009р.
прогул без поважних причин.

Підставою винесення зазначеного
наказу стало подання начальника
відділу державної виконавчої служби
Дарницького районного управління
юстиції м.Києва та акт службового
розслідування від 02.06.2009р.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
25.05.2009р. протягом робочого дня позивач
на робочому місці був відсутній,
доказів поважності причин відсутності
не надав, а тому відповідач правомірно
звільнив його на підставі пункту 4
частини 1 статті 40 КЗпП України за
допущений прогул в межах передбаченого
статтею 148 КЗпП України місячного
строку.

Посилання позивача на консультативний
висновок від 25.05.2009р., як на поважну
підставу відсутності на робочому
місці, судами визнано безпідставним,
оскільки відповідно до Інструкції про
порядок видачі документів, що
засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян тимчасова
непрацездатність працівників повинна
засвідчуватись листком
непрацездатності.

Крім того, суди виходили з того, що
згідно даних Київської міської
клінічної лікарні позивач 25.05.2009р.
госпіталізації, лікування та
звільнення від роботи не потребував і
відмовився надати лікареві відомості,
необхідні для реєстрації його
звернення в «Журналі відмов від
госпіталізації», а тому у затвердженій
обліковій медичній документації
лікарні звернення позивача за медичною
допомогою не зареєстровано.

В частині доводів позивача, що його
звільнення відбулось з порушенням
вимог статті 43 КЗпП України без
попередньої згоди профкому, суди
виходили з того, що станом на час
розгляду справи така згода була
отримана.

З висновками судів першої та
апеляційної інстанцій колегія суддів
погоджується і вважає їх такими, що
відповідають нормам матеріального
права та фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній
скарзі, висновки судів не спростовують
і є безпідставними, оскільки в ході
розгляду справи встановлено факт
допущеного позивачем 25.05.2009р. прогулу
без поважних причин, а тому суди
обгрунтовано прийшли до висновку про
законність його звільнення на підставі
пункту четвертого частини першої
статті 40 КЗпП України.

Посилання позивача в обгрунтування
касаційної скарги на несвоєчасні
ознайомлення його з наказом про
звільнення, видачу трудової книжки та
розрахунок при звільненні висновки
судів з приводу допущеного позивачем
прогулу не спростовують і не можуть
свідчити про незаконність його
звільнення.

Крім того, винесення наказу про
звільнення через місяць після
допущеного позивачем прогулу не може
свідчити про протиправність дій
відповідача, оскільки за правилами
статті 148 КЗпП України для застосування
дисциплінарного стягнення встановлено
саме місячний строк.

Відповідно до статті 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що при ухваленні
судових рішень суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права, а тому касаційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 222, 223, 224, 230, 231, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від
22.01.2013р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17.10.2013р. у даній справі - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П. Стародуб

Судді:
М.М. Заїка

І.В. Штульман