Справа № 804/18642/14
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 р. Справа № 804/18642/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі судді
Кальника В.В., розглянувши в письмовому
провадженні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України у
Васильківському районі
Дніпропетровської області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Васильківському
районі Дніпропетровської області про
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до
адміністративного суду із
вищезазначеним позовом, в якому просив
суд: зобов'язати відповідача прийняти
до відшкодування витрати УПФУ у
Васильківському районі на виплату та
доставку пенсії по інвалідності
пенсіонерам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період
з 01.05.2014 року по 31.10.2014 року на загальну
суму 1217,16 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що
відповідачем в порушення вимог чинного
законодавства не відшкодовуються
витрати УПФУ у Васильківському районі,
пов'язані з виплатою та доставкою
пенсії по інвалідності пенсіонерам
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з 01.05.2014 року
по 31.10.2014 року, оскільки страховиком,
який має виплачувати пенсію по
інвалідності особі, котра стала
інвалідом від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР є відповідач, останній
також має відшкодовувати витрати в
разі виплат такої пенсії органами
Пенсійного фонду України.

Представник позивач надав суду
клопотання про розгляд справи в
порядку письмового провадження,
позовні вимоги підтримав.

Від відповідача надійшло клопотання
про розгляд справи без участі свого
представника та заперечення на позов, в
якому зазначено наступне.

Згідно Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" передача документів,
що підтверджують право працівника на
страхову виплату, тобто регрес, а отже і
на отримання пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва
здійснюється підприємством; такої
передачі документів від підприємства
до робочого органу - відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України в
Васильківському районі, що
підтверджують право пенсіонера на
страхову виплату, не було, оскільки він
отримав трудове каліцтво на території
іншої держави. Таким чином, не
отримання регресу у вигляді страхової
виплати від відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України в
Васильківському районі є підставою для
того, щоб органи Пенсійного Фонду не
отримували відшкодування за їх
виплату.

Ще однією підставою для відмови в
задоволенні позову відповідач вважає
те, що обраний позивачем спосіб захисту
порушеного права є таким, що не
відповідає змісту прав управління
Пенсійного фонду України у
Васильківському районі
Дніпропетровської області щодо
відшкодування понесених ним витрат,
так як Порядком відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженим постановою
правління Пенсійного фонду України,
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України від 04.03.2003 р. №5-4/4,
визначено, що відшкодування витрат
може мати місце лише на
централізованому рівні Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання України
Пенсійному фонду України, а не їх
органами на місцях.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявляти клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Отже, враховуючи зазначені вище
підстави, суд вирішив розглянути
справу в порядку письмового
провадження.

Розглянувши матеріали справи, суд
приходить до висновку що
адміністративний позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до статей 8, 10 Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
пенсійне забезпечення громадян
здійснюється органами Пенсійного
фонду України. Пенсійний фонд, поряд з
іншими надходженнями формується за
рахунок коштів, що відраховуються
підприємствами на заходи соціального
страхування.

Відповідно до ст.26 Основ
законодавства про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
Пенсійний фонд є страхувальником у
сфері пенсійного забезпечення.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем за період з 01.05.2014 року по
31.10.2014 року до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Васильківському
районі подавались списки по особам,
яким виплачено пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку
виробництві або професійного
захворювання, на загальну суму 1217,16
грн., в тому числі - щомісячна цільова
допомога на прожиття 250,80 грн., сума
основної пенсії - 966,36 грн.

Проте відповідач відмовився від
прийняття до відшкодування зазначених
витрат.

Згідно ст.81 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" ( в редакції
Закону України від 17.01.2002 року № 2981 -III
"Про внесення змін до деяких фондів
України") з 1 січня 2002 року призначення
пенсій і оформлення документів для їх
виплати здійснюється органами
Пенсійного фонду України.

Згідно до ст.12 Основ, спори, що
виникають із правовідносин за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, вирішуються в
судовому порядку, якщо законом не
встановлено досудовий порядок їх
розгляду.

Статтею 25 Основ встановлено, що за
пенсійним страхуванням надаються такі
види соціальних послуг та
матеріального забезпечення:пенсії за
віком, по інвалідності внаслідок
загального захворювання (в тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, крім
передбачених пунктом 4 цієї статті;
медичні профілактично-реабілітаційні
заходи; допомога на поховання
пенсіонерів.

Відповідно до п. 4 ст.25 Основ за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Таким чином, оскільки пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Відповідно до п.2 ст.7 Закону України
"Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", Фонд сплачує страхові
виплати та надає соціальні послуги
працівникам (членам їх сімей), які
потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001
року, з того часу, коли відповідні
підприємства передали в установленому
порядку Фонду документи, що
підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку. Потерпілі, документи яких не
передані до Фонду, продовжують
отримувати належні виплати та
соціальні послуги від свого
роботодавця, Пенсійного фонду України
та Фонду соціального страхування
України. При цьому кошти, виплачені
потерпілому страхувальником,
зараховуються Фондом у рахунок його
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Частиною 2 статті 24 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" закріплене аналогічне
правило - якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

За змістом частини 2 статті 2
зазначеного Закону особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону. При цьому право на таке
забезпечення, яке встановлено в
Україні, не залежить від того, у якій з
колишніх республік СРСР стався
нещасний випадок на виробництві з
застрахованою особою або виникло
професійне захворювання, пов'язане з
виконанням нею трудових обов'язків.

Відповідно до пункту 3 розділу XI
(Прикінцеві положення) Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у статті 8
цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Статтями 21, 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне «страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання" передбачений обов'язок
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України,
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або у разі його смерті при
настанні страхового випадку,
виплачувати йому, або особам, які
перебували на його утриманні пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій, у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та витрати пов'язані з
похованням.

Згідно абз.3 п. 3 розділу XI Закону
встановлено, що уся заборгованість
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей, яким до набрання чинності цим
Законом підприємства, установи та
організації не відшкодували
матеріальної і моральної (немайнової)
шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Згідно ст. 46 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання", ст.ст.1,2,7
Закону України «Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності ",
збір та акумулювання страхових внесків
здійснює Фонд соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань, які
спричинили втрату працездатності, а
також сплачує страхові виплати та
надає соціальні послуги певній
категорії працівників, коли
відповідний перелік документів
передано підприємствами.

З урахуванням викладених норм
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, яка стала
інвалідом від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР, а в разі виплати такої
органами Пенсійного фонду України -
відшкодувати останньому витрати, є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків.

Пороте суд вважає, що обраний у цьому
спорі спосіб захисту порушеного права
не відповідає змісту прав позивача
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затверджений постановою
Правління Пенсійного фонду України та
Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань від 4 березня 2003 р. № 5-4/4, не
врегульовує спірних відносин, які
виникли у даному випадку, оскільки
встановлене ним правило підписання
актів звірки розрахунків розраховано
на відсутність спору.

Згаданий Порядок визначає механізм
відшкодування на централізованому
рівні Фондом соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (крім осіб, зазначених
у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому
числі добровільно застраховані, та
потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.

У разі незгоди на підписання актів з
боку Фонду соціального страхування від
нещасних випадків вимоги про стягнення
мають вирішуватись у судовому порядку
в судах адміністративної юрисдикції, а
не шляхом пред'явлення вимог про
підписання актів звірки.

Отже, суд приходить до висновку, що
Управління Пенсійного фонду України у
Васильківському районі
Дніпропетровської області, в своїх
позовних вимогах щодо відшкодування
витрат на виплату та доставку пенсії по
інвалідності пенсіонерам ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 за період з 01.05.2014 року по 31.10.2014
року на загальну суму 1217, 16 грн., невірно
визначило спосіб захисту порушених
прав, а відтак, позов задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст 122, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Управління Пенсійного фонду
України у Васильківському районі
Дніпропетровської області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Васильківському
районі Дніпропетровської області про
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя В.В. Кальник