Справа № 2а-3724/11/1370
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 р.
Справа № 51388/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Гінди О.М., Старунського Д.М.,

з участю секретаря
Щерби С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Дрогобицькому районі Львівської
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
17.06.2011 року у справі за позовом Малого
колективного підприємства фірма
«ГеяНА»до Державної податкової
інспекції у Дрогобицькому районі
Львівської області про визнання не
чинними податкових повідомлень-рішень,
-

ВСТАНОВИЛА :

МКП фірма «Геяна» 29.03.2011року звернулось
в суд з позовом до ДПІ у Дрогобицькому
районі Львівської області та просить, з
наведених в ньому підстав, визнати не
чинними винесені відповідачем
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 17.08.2010 року, яким позивачу
визначено податкове зобовязання за
платежем земельний податок з юридичних
осіб в сумі 18719,95 грн., з яких 12479,95 грн. за
основних платежем та 6240 грн. сума
штрафних (фінансових) санкцій,
податкове повідомлення-рішення
№/0 від 17.08.2010 року, яким позивачу
визначено податкове зобовязання з
податку на додану вартість в сумі 4392
грн., з яких за основним платежем 2928 грн.
та 1464 грн. сума штрафних (фінансових)
санкцій, податкове
повідомлення-рішення №/0 від
17.08.2010 року, яким позивачу визначено
податкове зобовязання з податку на
прибуток в сумі 28166 грн., з яких 18777 грн.
за основним платежем та 9389 грн. сума
штрафних фінансових санкцій.

В позові покликається на те, що
оспорюванні податкові
повідомлення-рішення є незаконними,
оскільки ґрунтуються на невірних
висновках ревізорів, викладених в акті
№ 574/23-1/22367161 від 02.08.2010 р. складеного за
результатами планової виїзної
документальної перевірки МКП фірма
«ГеяНА» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.01.2008 по 31.03.2010 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01.01.2008
по 31.03.2010 року, що проводилась ДПІ у
Дрогобицькому районі Львівської
області.

Зокрема позивач не погоджується з
висновком податкового органу про
неправомірність віднесення до валових
витрат відсотків за договором
інвестиційного кредиту. Позивач також
вважає безпідставним та незаконним
твердження податкового органу про
нібито заниження на 12479,95 грн. податку
на землю за період з 01.01.2008 року по 31.03.2010
року.

Крім цього позивач вважає незаконним
висновок податкового органу про
віднесення ТзОВ фірма «ГеяНА» витрат
на маркетингові послуги до
.податкового кредиту.

Оскаржуваною постановою Львівського
окружного адміністративного суду від
17.06.2011 року позовну заяву Малого
колективного підприємства фірма
«ГеяНА» до Державної податкової
інспекції у Дрогобицькому районі
Львівської області про визнання не
чинними податкових повідомлень-рішень
- задоволено. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Дрогобицькому районі Львівської
області № /0 від 17.08.2010 року, №
/0 від 17.08.2010 року, № /0 від
17.08.2010 року .

У поданій апеляційній скарзі
відповідач просить зазначену
постанову скасувати та прийняти нову,
якою в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.

Вимоги за апеляційною скаргою
відповідач обґрунтовує тим, що в
результаті проведення планової
виїзної документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
МКП фірма «ГеяНА» з питань дотримання
вимог з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.01.2008 по 31.03.2010 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01.01.2008
по 31.03.2010 року в позивача були виявлені
порушення вимог податкового
законодавства щодо сплати податку на
землю, щодо формування податкового
кредиту та включення до нього витрат
пов'язаних з маркетинговими послугами,
щодо віднесення до валових витрат,
витрат пов'язаних з оплатою та
нарахуванням процентів за кредитним
договором.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що з
матеріалів справи вбачається, що між
МКП фірма «ГеяНА» та ПП «Муль»
підписано договір про поставку
продукції, а також додаток до договору
поставки від 01.11.2008 р. в якому чітко
визначені зобовязання постачальника і
покупця.

Відповідно до умов зазначеного
договору покупець взяв на себе
зобовязання надавати постачальнику
інформаційно-консультаційні та
маркетингові послуги стосовно товару,
поставленого постачальником в мережу
магазинів покупця, та виконати ряд
певних дій по просуванню цього товару
на ринок в порядку і на умовах,
визначених цим договором.

Зазначеним договором також
передбачено, що покупець бере на себе
зобовязання надавати постачальнику
послуги по організації збуту товару
постачальника через свою мережу
магазинів, до якого поставляється
товар постачальника. За результатами
виконання умов договору між сторонами
складено та підписано акти
прийому-передачі виконаних
інформаційно-консультаційних та
маркетингових послуг, а також послуг по
організації збуту товару
постачальника. Факт оплати коштів
підтверджується наявними в матеріалах
справи банківськими виписками. Згідно
з п.2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р.№88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.95р. за №168/704, первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); код форми дату і місце
складання; ; зміст господарської
операції та її вимірники( у
натуральному і вартісному виразі)
посади, прізвища і підписи осі,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. №88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.95р. за №168/704, забороняється приймати
до виконання первинні документи на
операції, що суперечать законодавчим і
нормативним актам.

Таким чином для надання первинним
документам юридичної сили і
доказовості, вони повинні бути
складені відповідно до вимог чинного
законодавства. Що стосується Рішення
Дрогобицької міської ради ХХІХ сесії
пятого скликання № 880 від 25.06.2009 року
«Про затвердження грошової оцінки
земель м. Дрогобича», на яке
посилається відповідач, то таке не
заслуговує на увагу, так як рішенням
Дрогобицької міської ради № 938 від
28.08.2009 року «Про внесення змін до
рішення сесії міської ради «Про
затвердження грошової оцінки земель м.
Дрогобича»було призупинено дії пункту
2 та пункту 4 рішення № 880 від 25.06.2009 року,
а Рішення Дрогобицької міської ради
№1145 від 15.04.2010 року підтвердило
непрозорість визначення нормативної
грошової оцінки земель м. Дрогобича.
Згідно останнього рішення Дрогобицька
міська рада вирішила звернутися до ДП
«Львівський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою»для
проведення коригування нормативної
грошової оцінки земель м. Дрогобича,
прийнятої рішенням сесії № 880 від 25.06.2009
року. Таким чином суд приходить до
переконання про безпідставність
визначення позивачу зобовязання з
податку на землю.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, що
ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської
області проведено планову виїзну
перевірку МКП «ГеяНА» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2008 року по
31.03.2010 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2008 року по
31.03.2010 року, за результатами якої
складено акт від 02.08.2010 р. №574/23-1/22367161.

На підставі даного акту перевірки ДПІ
Дрогобицькому районі Львівської
області винесено податкове
повідомлення-рішення № /0 від
17.08.2010 року, яким позивачу визначено
податкове зобовязання за платежем
земельний податок з юридичних осіб в
сумі 18719,95 грн., з яких 12479,95 грн. за
основних платежем та 6240 грн. сума
штрафних (фінансових) санкцій,
податкове повідомлення-рішення
№/0 від 17.08.2010 року, яким позивачу
визначено податкове зобовязання з
податку на додану вартість в сумі 4392
грн., з яких за основним платежем 2928 грн.
та 1464 грн. сума штрафних (фінансових)
санкцій, податкове
повідомлення-рішення №/0 від
17.08.2010 року, яким позивачу визначено
податкове зобовязання з податку на
прибуток в сумі 28166 грн., з яких 18777 грн.
за основним платежем та 9389 грн. сума
штрафних фінансових санкцій.

Відповідно до пп. 5.2.1. до п.5.2. ст.5 «Про
оподаткування прибутку підприємств» №
334/94-ВР від 28.12.1994р. із наступними
змінами та доповненнями, чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин, до складу валових
витрат включаються зокрема суми
будь-яких витрат сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, в тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахування
обмежень установлених п. 5.3. 5.7. цієї
статті.

Згідно з пп.5.3.9 п.5.3. ст.5 «Про
оподаткування прибутку підприємств»№
334/94-ВР від 28.12.1994р. із наступними
змінами та доповненнями, не належить до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими платіжними та іншими
документами обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачено правилами
ведення податкового обліку.

З матеріалів справи вбачається, що між
МКП фірма «ГеяНА» та ПП «ОСОБА_4»
підписано договір про поставку
продукції, а також додаток до договору
поставки від 01.11.2008 р. в якому чітко
визначені зобовязання постачальника і
покупця.

Відповідно до умов зазначеного
договору покупець взяв на себе
зобовязання надавати постачальнику
інформаційно-консультаційні та
маркетингові послуги стосовно товару,
поставленого постачальником в мережу
магазинів покупця, та виконати ряд
певних дій по просуванню цього товару
на ринок в порядку і на умовах,
визначених цим договором.

Зазначеним договором також
передбачено, що покупець бере на себе
зобовязання надавати постачальнику
послуги по організації збуту товару
постачальника через свою мережу
магазинів, до якого поставляється
товар постачальника. За результатами
виконання умов договору між сторонами
складено та підписано акти
прийому-передачі виконаних
інформаційно-консультаційних та
маркетингових послуг, а також послуг по
організації збуту товару
постачальника. Факт оплати коштів
підтверджується наявними в матеріалах
справи банківськими виписками.

Зокрема, позивачем відповідно до п.5.1,
п.п5.2.1 п. 5.2 ,пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України
віднесено до валових витрат
підприємства витрати на маркетингові
послуги в сумі 14639 грн., в тому числі за 3
квартал 2008р. в сумі 7597грн. за ІУ квартал
2008р. у сумі 3443грн., за І кВ. 2009р. в сумі
3599грн. на підставі актів
прийому-передачі виконаних
інформаційно-консультаційних та
маркетингових послуг, що виконавець ПП
ОСОБА_1 надав замовнику МКП «Геяна»
інформаційно-консультаційні та
маркетингові послуги, а також послуги
по організації збуту товару
постачальника через свою мережу
магазинів, до яких поставляється товар
постачальника, та виконав ряд певних
дій по просуванню цього товару на
ринок, зокрема згідно актів: - від 31.07.08
3762,08грн., у т.ч. ПДВ 627,013грн. -від30.08.08. -
4150,61грн.,у т.ч. ПДВ 691,77грн. -від30.09.08.
1203,87грн., у т.ч. ПДВ 200,645грн. -від31.10.08.
1412,97грн.,у т.ч. ПДВ 235,496грн. -від28.11.08.
1285,92грн.,у т.ч. ПДВ 214,32грн. -від31.12.08.
1432,67грн.,у т.ч. ПДВ 238,778грн. -від31.01.09.
1637,1грн.,у т.ч. ПДВ 272,85грн. -від28.02.09.
1488,50грн.,у т.ч. ПДВ 248,083грн. -від31.03.09.
1192,9грн.,у т. ч. ПДВ 198,817грн.

Відповідно до Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні»від 16.07.99р. № 996-ХІУ
обґрунтування відображення
господарських операцій в податковому
обліку здійснюється на підставі даних
бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. №88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.95р. за №168/704.

Відповідно до п.2.1 ст.2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р., зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.95р. за №168/704, первинні документи це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні»від 16.07.99р. № 996-ХІУ
сфера дії Закону поширюється на всіх
юридичних осіб, створених відповідно
до законодавства України, незалежно
від їх організаційно-правових форм і
форм власності, а також на
представництва іноземних суб'єктів
господарської діяльності, які
зобов'язані вести бухгалтерський облік
та подавати фінансову звітність згідно
з законодавством.

Згідно п.3.2 ст.3 Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні»від 16.07.99р. № 996-ХІУ,
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Наказом ДПА України від 29.03.2003 року №143
«Про затвердження форми декларації з
податку на прибуток підприємства та
порядку її складання»передбачено, що
дані наведені в декларації повинні
підтверджуватись первинними
документами обліку та відповідати
правилам складання податкового обліку
(звітності).

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.99 №996-ХІУ
(зі змінами та доповненнями)
встановлено вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з даною нормою, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкуванням оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис та інші дані, що додають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р.№88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.95р. за №168/704, первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); код форми дату і місце
складання; ; зміст господарської
операції та її вимірники( у
натуральному і вартісному виразі)
посади, прізвища і підписи осі,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. №88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.95р. за №168/704, забороняється приймати
до виконання первинні документи на
операції, що суперечать законодавчим і
нормативним актам.

Таким чином для надання первинним
документам юридичної сили і
доказовості, вони повинні бути
складені відповідно до вимог чинного
законодавства.

Понесені витрати по роботах, послугах
повинні оформлятися відповідними
документами, які б підтверджували
фактичне виконання тої чи іншої роботи.

Суд приходить до переконання, що у МКП
фірма «ГеяНА» для включення до складу
валових витрат наявні документи,
оформлені відповідно до вимог,
встановлених статтею 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні ", які, зокрема,
підтверджують факт отримання
маркетингових послуг від іншої особи, а
також підтвердження зв'язку понесених
витрат із господарською діяльністю
платника податку. Таким чином,
позивачем правомірно віднесено до
складу валових витрат, витрати на
маркетингові послуги у розмірі 14639 грн..
Судом встановлено, що між МКП фірма
«Геяна» та Акціонерним комерційним
інноваційним банком «Укрсиббанк»
укладено кредитний договір №14/05/с-236/294
від 21.05.2005 року згідно якого МКП «Геяна»
отримано інвестиційний кредит на
реконструкцію власних приміщень.

Згідно п.1.4 зазначеного договору
цільовим призначенням кредиту є
купівля нежитлового приміщення за
адресою: м. Дрогобич, вул. П.Орлика, 3-а,
його облаштування та реконструкція,
тобто приміщення, яке використовуються
в господарській діяльності фірми.

Крім цього в розділі «Загальні
положення»п.2.3 акту перевірки №
574/23-1/22367161 від 02.08.2010 року зазначено, що
МКП фірма «ГеяНА» фактично знаходиться
за адресою: м. Дрогобич, вул. П.Орлика,3а.

Відповідно до п.5.5.1. п.5.5 ст. 5 Закону
України від 28.12.94р. № 334/94-ВР "Про
оподаткування прибутку підприємств "
№334/94-ВР від 28.12.1994 року із наступними
змінами та доповненнями до складу
валових витрат відносяться будь-які
витрати, пов'язані з виплатою або
нарахуванням процентів за борговими
зобов'язаннями ( у тому числі за
будь-якими кредитами, депозитами)
протягом звітного періоду, якщо такі
виплати або нарахування здійснюються у
зв'язку з веденням господарської
діяльності платника.

Таким чином суд приходить до
переконання, що позивачем правомірно
включено до складу валових витрат
нараховані та сплачені банку відсотки
за користування кредитом у розмірі 60469
грн..

Разом з тим суд вважає таким, що не
ґрунтується на вимогах законодавства
твердження відповідача, що за сплачені
банку відсотки за користування
кредитними коштами, позивачем придбані
основні засоби, які збільшують
балансову вартість на суму їх
придбання, а тому не можуть бути
включені до складу валових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем на підставі податкових
накладних: -№ 00580/3 від 31.07.08 3762,08грн., у
т.ч. ПДВ 627,013грн. -№ 000678/а від30.08.08. -
4150,61грн.,у т.ч. ПДВ 691,77грн. -№ 000800
від30.09.08. 1203,87грн., у т.ч. ПДВ 200,645грн. -№
000855 від31.10.08. 1412,97грн.,у т.ч. ПДВ 235,496грн.
-№ 000916 від28.11.08. 1285,92грн.,у т.ч. ПДВ
214,32грн. -№ 0000023 від31.12.08. 1432,67грн.,у т.ч.
ПДВ 238,778грн. -№ 000138 від31.01.09. 1637,1грн.,у
т.ч. ПДВ 272,85грн. -№ 000235 від28.02.09.
1488,50грн.,у т.ч. ПДВ 248,083грн. -№ 322/1
від31.03.09. 1192,9грн.,у т. ч. ПДВ 198,817грн.

віднесено до складу податкового
кредиту податок на додану вартість у
сумі 2928 грн. по маркетингових послугах
наданих ПП «ОСОБА_1».

Відповідно до пп.7.4.1., п.7.4., ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит згідно
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари(послуги)
відрізняється більше як на 20% від
звичайної ціни на такі товари (послуги),
та складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.6.1
ст.6 та ст.8 -1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з : -
придбанням або виготовленням товарів (
у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податків; - придбання (будівництвом,
спорудженням) основних фондів (
основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів/послуг для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Як зазначено вище ПП «ОСОБА_1» надані
МКП фірма «Геяна» маркетингові послуги
в сумі 14639 грн. правомірно віднесено МКП
фірма «ГеяНА» до складу валових витрат.

Також як зазначено вище акти виконаних
робіт є первинними документами, які б
містили відомості про фактично
проведену роботу по комерційному
дослідженню ринку щодо можливостей
налагодження поставок продукції. А
отже наявне підтвердження фактичного
надання послуг та їх зв'язок з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг), доведено їх використання
підприємством у власній господарській
діяльності та є підставою для
включення вартості даних послуг до
складу валових витрат.

Таким чином суд вважає, що МКП фірма
«ГеяНА» підставно включено до
податкового кредиту податок на додану
вартість у розмірі 2928грн., у тому числі
за липень 2008р. у сумі 627грн.; за серпень
2008р. у сумі 692грн.; за вересень 2008р. у
сумі 201грн..; за жовтень 2008р. у сумі
235грн.; за листопад 2008р. у сумі 214грн.; за
грудень 2008р. у сумі 239грн.; за січень 2009р.
у сумі 273 грн.; за лютий 2009р. 248грн.; за
березень 2009р.199грн..

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
плату за землю»податкове зобовязання
по земельному податку, визначене у
податковій декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками за
базовий податковий (звітний період),
який дорівнює календарному місяцю,
щомісячно протягом 30 календарних днів,
наступних за останнім календарним днем
звітного (податкового) місяця.

Відповідач стверджує, що позивачем
порушено ст.5,ст.7,ст.13,ст.14,ст.23 Закону
України «Про плату за землю» від
03.07.1992р. № 2535-ХІІ в редакції Закону від
19.09.1996року № 378/96-ВР (зі змінами та
доповненнями), Рішення ХХІХ сесії
пятого скликання Дрогобицької міської
Ради від 25.06.2009р. №880, внаслідок чого
занижено податок на землю в сумі
12479,95грн., в тому числі за липень 2009р. в
сумі 2079,99грн., за серпень 2009р. в сумі 2079,99
грн., за вересень 2009р. в сумі 2079,99грнр., з
за жовтень 2009р. в сумі 2079,99грнр., за
листопад 2009р. в сумі 2079,99грнр., за
грудень 2009р. в сумі 2080грн.

Разом з тим основним документом, що
регулює земельні відносини в Україні є
Земельний Кодекс України від 25.10.2001р.,
п.12 розділу Х Перехідних положень якого
визначено, що до розмежування земель
державної і комунальної власності
повноваження, що до розпорядження
землями в межах населених пунктів, крім
земель, переданих у приватну власність,
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів відповідні органи
виконавчої влади.

Процедуру визначення факту виникнення
або припинення права власності і права
користування земельними ділянками
визначає державний земельний кадастр,
яки згідно зі ст.193 Земельного Кодексу
України є єдиною державною системою
земельно-кадастрових робіт та містить
сукупність відомостей та документів
про місце розташування та правовий
режим цих ділянок, їх оцінку,
класифікацію земель, та якісну
характеристику, розподіл серед
власників землі та землекористувачів.

Відповідно до ст.125 та ст.126 Земельного
Кодексу України встановлено, що право
власності або право користування
земельними ділянками виникає після
одержання її власником, або
користувачем документа, що посвідчує
право власності, або право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації. Тому,
питання виникнення та припинення права
власності або права користування
земельними ділянками, встановлення
грошової оцінки землі, визначення
розмірів земельних ділянок є
компетенцією підрозділів
землевпорядних органів.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про
плату за землю» від 03.07.92р. №2535/ХІІ в
редакції Закону від 19.09.1996р. № 378/96-ВР із
змінами та доповненнями об'єктом плати
є земельна ділянка, яка перебуває у
власності або користуванні, а
платником власник земельної ділянки і
землекористувач, у тому числі орендар.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про
плату за землю» від 03.07.92р. №2535/ХІІ в
редакції Закону від 19.09.1996р. № 378/96-ВР із
змінами та доповненнями, ставки
земельного податку з земель, грошову
оцінку яких встановлено,
встановлюються у розмірі 1% від їх
грошової оцінки, за винятком земельних
ділянок, зазначених у частинах 5-10 цієї
статті та частині 2 ст.6 цього Закону.

Власники землі та землекористувачі
сплачують земельний податок. Підставою
для нарахування земельного податку, як
встановлено ст.13 Закону «Про плату за
землю» від 03.07.92р. №2535/ХІІ є дані
державного земельного кадастру.

У відповідності із ст.14 Закону юридичні
особи самостійно обчислюють суму
земельного податку в порядку,
визначеному цим законом за формулою,
встановленою Головною Державною
податковою інспекцією України, щороку
за станом на 1 січня і до 1 лютого
подають дані відповідній державній
податковій інспекції. Грошова оцінка
земельної ділянки проводиться
державним комітетом України по
земельним ресурсам за методикою,
затвердженою Кабміном України. Грошова
оцінка земельної ділянки щороку за
станом на 1 січня уточнюється на
коефіцієнт індексації, порядок
проведення якої затверджується
Кабміном України.

Згідно з п.1.8. порядку грошової оцінки
земель с/г призначення та населених
пунктів, затвердженого Наказом
Державного комітету України по
земельних ресурсах, Державного
комітету України по справах
містобудування та архітектури,
Міністерства сільського господарства
і продовольства України, та
Української Академії аграрних наук від
27.11.1995р. № 76/230/325/150, результати грошової
оцінки земель міст Києва і Севастополя,
міст обласного підпорядкування, в тому
числі грошової оцінки і ціни земельних
ділянок не сільськогосподарського
призначення, що підлягають продажу в
цих містах, розглядаються і
погоджуються місцевими органами
Держкомзему та містобудування і
архітектури. Дані грошової оцінки
затверджуються Київською і
Севастопольською міськими державними
адміністраціями, виконкомами міських
(міст обласного підпорядкування)
Радами народних депутатів, за поданням
комісій, зазначених у п.1.7.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем, відповідно до р.6 ст. 14 Закону
України «Про плату за землю»
самостійно, обчислено суму податку і до
01 лютого поточного року подано
податковому органу податкову
декларацію на поточний рік з розбивкою
річної суми рівними частинами за
місяцями. Отримання таких податкових
розрахунків земельного податку
підтверджується відміткою Державної
податкової інспекції на примірнику
податкового розрахунку, про його
отримання. Визначені у податковій
декларації платежі земельного податку
позивачем сплачені у повній мірі.

Що стосується Рішення Дрогобицької
міської ради ХХІХ сесії пятого
скликання № 880 від 25.06.2009 року «Про
затвердження грошової оцінки земель м.
Дрогобича», на яке посилається
відповідач, то таке не заслуговує на
увагу, так як рішенням Дрогобицької
міської ради № 938 від 28.08.2009 року «Про
внесення змін до рішення сесії міської
ради «Про затвердження грошової оцінки
земель м. Дрогобича»було призупинено
дії пункту 2 та пункту 4 рішення № 880 від
25.06.2009 року, а Рішення Дрогобицької
міської ради №1145 від 15.04.2010 року
підтвердило непрозорість визначення
нормативної грошової оцінки земель м.
Дрогобича. Згідно останнього рішення
Дрогобицька міська рада вирішила
звернутися до ДП «Львівський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою»для проведення
коригування нормативної грошової
оцінки земель м. Дрогобича, прийнятої
рішенням сесії № 880 від 25.06.2009 року.
Таким чином суд приходить до
переконання про безпідставність
визначення позивачу зобов'язання з
податку на землю.

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дрогобицькому
районі Львівської області - залишити
без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 17.06.2011 року
у справі № 2а-3724/11/1370 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду у порядку
адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
О.М. Гінда

Д.М. Старунський