Справа № 820/18655/14
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 грудня 2014 р.
№ 820/18655/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання -
Сальніковій Г. А.

за участю представників сторін:
позивач - ОСОБА_1, представник
віддповідача - Зеленський М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Прокуратури
Харківської області про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до
Прокуратури Харківської області, в
якому просить суд визнати протиправною
бездіяльність відповідача щодо
неналежного розгляду скарги від
31.10.2014року, а також зобов`язати
відповідача розглянути скаргу від
31.10.2014року на бездіяльність
прокуратури м. Харкова щодо
ненаправлення документів до УІАЗ ГУМВС
України в Харківській області.

В обґрунтування вказаного
адміністративного позову позивач
посилається на неналежний розгляд його
звернення суб'єктом владних
повноважень, що виявилося у
переадресації заяви позивача до
прокуратури м. Харкова та ненадання
обґрунтованої відповіді по факту
викладених у зверненні обставин.

Відповідач заперечив проти заявлених
позовних вимог в повному обсязі,
зауваживши на тому, що в прокуратури
Харківської області відсутня
можливість вирішити питання, порушені
в скарзі позивача від 31.10.2014року по
суті, з огляду на відсутність в
прокуратури процесуальних документів
про прийняття остаточних рішень
відносно ОСОБА_1, які позивач просить
направити до УІАЗ ГУМВС України в
Харківській області. Водночас,
представник прокуратури зауважив, що
вказане питання позивача може бути
вирішено Комінтернівським районним
судом м. Харкова при зверненні ОСОБА_1
із відповідною заявою, оскільки саме
цей суд приймав остаточні процесуальні
рішення.

У судовому засіданні 10.12.2014 року
сторони підтримали свої правові
позиції по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши наявні в матеріалах справи
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
повному, всебічному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності,
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
31.10.2014року ОСОБА_1 звернувся із
письмовою заявою, зокрема, до прокурора
Харківської області Данильченко Ю.Б.,
відповідно до якої просив суб'єкта
владних повноважень зобов'язати
прокуратуру м. Харкова направити до
УІАЗ ГУМВС України в Харківській
області документи, необхідні для
видалення відомостей про арешт ОСОБА_1
04.02.1971 року прокуратурою м. Харкова по
ознакам злочину, передбаченого ч.2 ст. 206
Кримінального кодексу України(
кримінальна спарва № 9938) та постанови
прокуратури м. Харкова від 28.04.1971 року
про заміну ОСОБА_1 заходу запобігання
на підписку про невиїзд.

На вказане звернення позивача, 05.112014
року Прокуратурою Харківської області
за підписом начальника управління
процесуального керівництва у
кримінальних провадженнях прокуратури
області радника юстиції Яковлева А.
було надано відповідь № 1513-р-14 про
направлення вказаного звернення
ОСОБА_1 для розгляду по суті до
виконуючого обовязки прокурора м.
Харкова старшого радника юстиції
Бондаренко О.В.

Останньому було запропоновано
повідомити ОСОБА_1 про результати
розгляду його звернення.

Наведені обставини сторонами у
судовому засіданні не спростовувалися
та не заперечувалися.

Перевіряючи правомірність дій
відповідача, суд дійшов наступного
висновку.

Відповідно до положень ст.1 Закону
України "Про звернення громадян",
громадяни України мають право
звернутися до органів державної влади,
місцевого самоврядування, об'єднань
громадян, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, засобів масової інформації,
посадових осіб відповідно до їх
функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 ст. 7 Закону України "Про
звернення громадян" передбачено, що
якщо питання, порушені в одержаному
органом державної влади, місцевого
самоврядування, підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, об'єднаннями
громадян або посадовими особами
зверненні, не входять до їх
повноважень, воно в термін не більше
п'яти днів пересилається ними за
належністю відповідному органу чи
посадовій особі, про що повідомляється
громадянину, який подав звернення. У
разі якщо звернення не містить даних,
необхідних для прийняття
обґрунтованого рішення органом чи
посадовою особою, воно в той же термін
повертається громадянину з
відповідними роз'ясненнями.

Згідно зі ст.19 Закону України "Про
звернення громадян" органи державної
влади і місцевого самоврядування,
підприємства, установи, організації
незалежно від форм власності,
об'єднання громадян, засоби масової
інформації, їх керівники та інші
посадові особи в межах своїх
повноважень зобов'язані: об'єктивно,
всебічно і вчасно перевіряти заяви чи
скарги; у разі прийняття рішення про
обмеження доступу громадянина до
відповідної інформації при розгляді
заяви чи скарги скласти про це
мотивовану постанову; на прохання
громадянина запрошувати його на
засідання відповідного органу, що
розглядає його заяву чи скаргу;
відміняти або змінювати оскаржувані
рішення у випадках, передбачених
законодавством України, якщо вони не
відповідають закону або іншим
нормативним актам, невідкладно вживати
заходів до припинення неправомірних
дій, виявляти, усувати причини та умови,
які сприяли порушенням; забезпечувати
поновлення порушених прав, реальне
виконання прийнятих у зв'язку з заявою
чи скаргою рішень; письмово
повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення; вживати
заходів щодо відшкодування у
встановленому законом порядку
матеріальних збитків, якщо їх було
завдано громадянину в результаті
ущемлення його прав чи законних
інтересів, вирішувати питання про
відповідальність осіб, з вини яких було
допущено порушення, а також на прохання
громадянина не пізніш як у місячний
термін довести прийняте рішення до
відома органу місцевого
самоврядування, трудового колективу чи
об'єднання громадян за місцем
проживання громадянина; у разі
визнання заяви чи скарги
необґрунтованою роз'яснити порядок
оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі
розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти
стан розгляду заяв чи скарг громадян,
вживати заходів до усунення причин, що
їх породжують, систематично
аналізувати та інформувати населення
про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності
можливостей розгляд звернень громадян
покладається на посадову особу чи
підрозділ службового апарату,
спеціально уповноважені здійснювати
цю роботу, в межах бюджетних
асигнувань. Це положення не відміняє
вимоги частини дев'ятої цієї статті.

Статтею 4 ЗУ "Про прокуратуру"
передбачено, що діяльність органів
прокуратури спрямована на всемірне
утвердження верховенства закону,
зміцнення правопорядку і має своїм
завданням захист від неправомірних
посягань: закріплених Конституцією
України незалежності республіки,
суспільного та державного ладу,
політичної та економічної системи,
прав національних груп і
територіальних утворень; гарантованих
Конституцією, іншими законами України
та міжнародними правовими актами
соціально-економічних, політичних,
особистих прав і свобод людини та
громадянина; основ демократичного
устрою державної влади, правового
статусу місцевих Рад, органів
самоорганізації населення.

Згідно з приписами ст. 12 "Про
прокуратуру" прокурор розглядає заяви
і скарги про порушення прав громадян та
юридичних осіб, крім скарг, розгляд
яких віднесено до компетенції суду.
Прокурор здійснює нагляд за
додержанням вимог законодавства щодо
порядку розгляду скарг всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами.
Прокурор проводить особистий прийом
громадян. Прийняте прокурором рішення
може бути оскаржено вищестоящому
прокурору або до суду. Після прийняття
рішення по скарзі Генеральним
прокурором України провадження по
таких скаргах в органах прокуратури
припиняється.

Прокуратура Харківської області в
своєму листі від 05.11.2014року № 1513-р-14,
жодних з правових підстав, з якими
законодавцем визначено перелік
законних підстав для прийняття рішення
про відхилення за підсумками вирішення
звернення ОСОБА_1 не вказано, а наведені
ним в обґрунтування обставини є
поведінкою суб'єкта владних
повноважень, яка пов'язана з
невиконанням належним чином останнім
дій, які повинні були і могли бути
вчинені в силу покладених на
відповідача посадових обов'язків і
згідно з чинним законодавством
України, що в свою чергу несе
негативний вплив на реалізацію прав,
свобод та інтересів позивача.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на
те, що відповідачем до суду не надано
належних доказів на підтвердження
належності та обґрунтованості наданої
відповіді у формі листа від 05.11.2014року,
та зважаючи на те, що прокуратура
Харківської області діяла не на
підставі, та не у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, суд
дійшов висновку, що прокуратурою
Харківської області була допущена
протиправна бездіяльність при
розгляді скарги ОСОБА_1 від 31.10.2014року.

Також, суд вважає за потрібне
зазначити, що з метою забезпечення
виконання вимог Конституції України,
Указу Президента України "Про
додаткові заходи щодо забезпечення
реалізації громадянами
конституційного права на звернення",
вдосконалення діяльності органів
прокуратури щодо розгляду та вирішенні
заяв, скарг і пропозицій, керуючись ст.
15 Закону України "Про прокуратуру",
Генеральним прокурором України видано
наказ від 28 грудня 2005 року № 9, яким
затверджено Інструкцію про порядок
розгляду і вирішення звернень та
особистого прийому в органах
прокуратури України.

Відповідно до п. 1 наказу від 28 грудня 2005
року № 9, заступникам Генерального
прокурора України, прокурорам
Автономної Республіки Крим, областей,
міст Києва і Севастополя, військовим
прокурорам регіонів та
Військово-Морських Сил України,
керівникам структурних підрозділів
апаратів, міським, районним,
міжрайонним, іншим прирівняним до них
прокурорам роботу з розгляду звернень
та особистого прийому вважати одним з
важливих напрямів діяльності органів
прокуратури, спрямувати її на захист
прав і свобод людини і громадянина,
зміцнення законності та правопорядку.
При здійсненні перевірок за
зверненнями забезпечити повне,
об'єктивне та якісне вирішення кожного
викладеного доводу, надавати юридично
грамотну, обґрунтовану та мотивовану
відповідь з посиланням на законодавчі
акти. За необхідності до проведення
перевірок залучати фахівців
відповідних контролюючих і
правоохоронних органів, авторів
звернень.

Пунктом 1.4 Інструкції передбачено, що
звернення - викладена в письмовій або
усній формі пропозиція, заява
(клопотання), скарга громадянина,
народного депутата України, депутата
місцевої ради, службової чи іншої
особи.

Відповідно до п. 4.1. Інструкції, порядок
перевірки звернень, що забезпечує
найбільш повний, оперативний і
кваліфікований розгляд поставлених у
них питань, визначається Генеральним
прокурором України, його заступниками,
начальниками самостійних структурних
підрозділів Генеральної прокуратури
України.

Приписами п. 4.2 Інструкції передбачено,
що для оперативності витребування
справ і перевірочних матеріалів
використовуються технічні засоби
інформації та зв'язку.

Згідно з п. 4.14 Інструкції, за підсумками
вирішення звернень може бути прийнято
одне з таких рішень: задоволено - вжито
заходів до повного або часткового
поновлення прав і законних інтересів
заявника. Не може вважатися
задоволеним звернення, рішення по
якому прийнято не за вимогами
громадянина, а результатами виявлених
недоліків або порушень закону.
Частково задоволене звернення -
звернення, в якому міститься дві чи
більше вимог і за результатами
перевірки якого не всі з них визнані
обґрунтованими. Повторно задоволене -
звернення щодо оскарження відповіді
певної прокуратури, за яким приймалося
рішення про відмову в задоволенні
раніше поданого звернення. При цьому
первинне рішення скасовується.
Відхилено - вимоги заявника, викладені
у зверненні, визнані необґрунтованими.
Роз'яснено - за зверненням, у якому не
містилося прохань про задоволення
будь-яких вимог або клопотань, надано
роз'яснення з питань правового
характеру.

Таким чином, при зверненні до органів
прокуратури на останніх покладено
обов'язок щодо розгляду цього
звернення, забезпечення повного,
об'єктивного та якісного вирішення
кожного викладеного доводу, надання
юридично грамотної, обґрунтованої та
мотивованої відповіді з посиланням на
законодавчі акти.

Окрім того, суд вважає за потрібне
зауважити, що п. 4.5. Інструкції
зазначено, що доручення
підпорядкованим прокурорам про
перевірку викладених у зверненнях
доводів даються з обов'язковою
вказівкою конкретних обставин, що
підлягають перевірці, та термінів їх
виконання.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, відповідь прокуратури
Харківської області від 05.11.2014року №
1513-р-14, всупереч вимог вищевказаних
норм права, не містить посилань на
конкретні обставини, які підлягають
перевірці та не зазначено термінів, в
рамках яких слід провести перевірку
вищезазначених обставин та надати
обґрунтовану відповідь на звернення.

Відповідно до п. 4.10. Інструкції, при
вирішенні звернень для перевірки їх
доводів можуть бути витребувані
необхідні документи, пояснення
службових та інших осіб, дії яких
оскаржуються тощо. За підсумками
складається доповідна записка
(довідка). Якщо в результаті проведених
дій установлено обставини, які
свідчать про вчинення кримінального
правопорушення, приймається рішення
відповідно до вимог Кримінального
процесуального кодексу України.

Проте матеріали справи не містять, а
відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, в обґрунтування своєї
правової позиції, не надано до суду
доказів на підтвердження дотримання
вищезазначених вимог Інструкції, яка
для органів прокуратури є обов`язковою
для виконання.

Статтею 19 ЗУ "Про прокуратуру"
визначено, що предметом нагляду за
додержанням і застосуванням законів є:

1) відповідність актів, які видаються
всіма органами, підприємствами,
установами, організаціями та
посадовими особами, вимогам
Конституції України та чинним законам;

2) додержання законів про
недоторканність особи,
соціально-економічні, політичні,
особисті права і свободи громадян,
захист їх честі і гідності, якщо
законом не передбачений інший порядок
захисту цих прав;

3) додержання законів, що стосуються
економічних, міжнаціональних відносин,
охорони навколишнього середовища,
митниці та зовнішньоекономічної
діяльності.

Перевірка виконання законів
проводиться за заявами та іншими
повідомленнями про порушення
законності, що вимагають
прокурорського реагування, а за
наявності приводів - також з власної
ініціативи прокурора. Прокуратура не
підміняє органи відомчого управління
та контролю і не втручається у
господарську діяльність, якщо така
діяльність не суперечить чинному
законодавству.

Повноваження прокурора під час
здійснення прокурорського нагляду за
додержанням і застосуванням законів
врегульовано ст. 20 ЗУ "Про прокуратуру".

При виявленні порушень закону прокурор
у межах своєї компетенції має право:
вносити подання; у встановленому
законом порядку ініціювати
притягнення особи до дисциплінарної,
адміністративної відповідальності,
складати протокол про адміністративне
правопорушення та починати досудове
розслідування; звертатися до суду в
передбачених законом випадках.

Отже, проаналізувавши вищевказані
норми права та дослідивши зміст
відповіді, наданої суб'єктом владних
повноважень на звернення ОСОБА_1 від
27.03.2014 року, суд дійшов висновку, що
надана відповідачем відповідь від
05.11.2014 року № 1513-р-14 носить лише
інформативний характер, зі змісту
якого не можна встановити суті
прийнятого рішення, порядку його
оскарження, тощо.

Таким чином, суд звертає увагу
відповідача на те, що ані вищенаведені
норми права, ані передача розгляду заяв
чи скарг іншим органам, не звільняють
суб'єкта владних повноважень від
обов'язку щодо належного розгляду
заяви фізичної особи та надання
обґрунтованого рішення за
результатами розгляду такого
звернення по суті викладених обставин
з урахуванням вимог ЗУ "Про звернення
громадян" та ЗУ "Про прокуратуру"

Статтею 2 Кодексу адміністративного
судочинства (далі - КАС) України
визначено завданням адміністративного
судочинства захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

При цьому, перевіряючи правомірність
такого рішення, суд відповідно до ч. 3
ст. 2 КАС України повинен перевірити, чи
прийняте воно: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Положеннями ст. 6 КАС України
передбачено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Отже, у контексті з положеннями частини
1 статті 6 КАС України, завдання
адміністративного судочинства полягає
у захисті саме порушених прав особи в
публічно-правових відносинах. При
цьому захист прав, свобод та інтересів
осіб передбачає наявність
встановленого судом факту їх
порушення.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються вимоги
та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відтак, суд звертає увагу на те, що
згідно з вищевказаними нормами права,
особа має право звернутись до
адміністративного суду з позовом лише
у разі, якщо вона вважає, що рішенням,
дією чи бездіяльністю відповідача
(суб'єкта владних повноважень) порушено
її права, свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин. При цьому,
обставину дійсного (фактичного)
порушення відповідачем прав, свобод чи
інтересів позивача має довести
належними та допустимими доказами саме
позивач. Задоволенню в
адміністративному судочинстві
підлягають лише ті вимоги, які
відновлюють порушені права чи інтереси
особи в сфері публічно-правових
відносин.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку, про необхідність
задоволення позовних вимог, з підстав
їх обґрунтованості на доведеності.

Розподіл судових витрат здійснюється
відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 9, 11, 94, 128, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

На підставі викладеного, керуючись ст.
19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 128,
159, 160- 163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Прокуратури Харківської області про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов`язання вчинити певні дії -
задовольнити.

Визнати бездіяльність по розгляду
заяви ОСОБА_1 від 31.10.2014 року
Прокуратурою Харківської області
протиправною.

Зобов'язати Прокуратуру Харківської
області повторно розглянути заяву
ОСОБА_1 від 31.10.2014 року відповідно до
вимог Закону України "Про прокуратуру"
та Закону України "Про звернення
громадян" та з урахуванням вказаної
постанови суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови виготовлено
16.12.2014року.

Суддя
Горшкова О.О.