Справа № 826/14505/14
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 грудня 2014 року №
Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі: судді Добрянської Я.І.,
розглянув відповідно до вимог ч. 6 ст. 128
КАС України, в порядку письмового
провадження адміністративну справу:
за позовомОСОБА_1до відповідача
Головного управління Державної
міграційної служби України в м.
Києвіпровизнання неправомірними дій
та бездіяльності, зобов'язання вчинити
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся в Окружний
адміністративний суд міста Києва з
позовом до відповідача Головного
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві про визнання
неправомірними дій та бездіяльності,
зобов'язання вчинити певні дії.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23.09.2014 р. позовна
заява ОСОБА_1 була залишена без руху.
Зважаючи на усунення позивачем у
визначені судом строки недоліків
позовної заяви, ухвалою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30.09.2014 р. суддею Добрянською Я.І. було
та призначено справу до судового
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 06.11.2014 р. було
визнано обов'язковою участь у судових
засіданнях відповідача Головного
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві.
В судовому засіданні 11.11.2014 р.
позивач заявлені у позовній заяві
позовні вимоги підтримав повністю, та
просив суд:
- визнати неправомірними дії Головного
управління в м. Києві Державної
міграційної служби України щодо
відмови ОСОБА_1 19.08.2014 року у видачі
закордонного паспорту;
- визнати неправомірними бездіяльність
Головного управління в м. Києві
Державної міграційної служби України
щодо надання письмової відмови на
заяву ОСОБА_1 від 12.07.2014 р. щодо видачі
йому закордонного паспорту3
- зобов'язати Головне управління в м.
Києві Державної міграційної служби
України видати ОСОБА_1 закордонний
В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач зазначив, що Головним
управлінням в м. Києві Державної
міграційної служби України було
необґрунтовано та протиправно
відмовлено ОСОБА_1 19.08.2014 року у видачі
закордонного паспорту з підстав
наявності відносно позивача
незакінчених кримінальних проваджень,
оскільки, на переконання позивача, такі
кримінальні провадження є фактовими та
в останніх не встановлювався
підозрюваний, та крім того, як
наголосив позивач, відносно нього не
застосовувалося обмежувальних заходів
щодо виїзду за кордон.
Відповідачем, у свою чергу, до
канцелярії суду були подані письмові
заперечення на позовну заяву, в яких
Головне управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
зазначає про правомірність вчинених
ним дій щодо відмови позивачу ОСОБА_1
19.08.2014 року у видачі закордонного
паспорту з підстав наявності відносно
позивача незакінчених кримінальних
проваджень, що кореспондується з
вимогами пункту 3 статті 6 Закону
України від 21.04.1994 р. «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
Як наголосив відповідач у своєму
письмовому запереченні, з даного
приводу (наявних кримінальних
проваджень відносно ОСОБА_1), позивачем
не було надано Головному управлінню
Державної міграційної служби України в
м. Києві жодних допустимих доказів щодо
закінчення (закриття) таких
кримінальних проваджень, а також
відповідного підтвердження від
уповноваженого органу МВС України щодо
відсутності відносно ОСОБА_1
У судове засідання 11.11.2014 р. відповідач
не прибув та не скерував свого
представника, хоча останній належним
чином був повідомлений про дату, час та
місце судового засідання, докази чого
наявні в матеріалах справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України,
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі
неявки у судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи якщо
відповідно до положень цього Кодексу
розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
Зважаючи на викладене, а саме не
прибуття відповідача, що був належним
чином повідомлений, в судове засідання
11.11.2014 р., суд ухвалив продовжити
розгляд даної адміністративної справи
провадження, без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, проти чого також не заперечив
Про перехід до розгляду даної справи №
провадження, відповідача було
повідомлено належним чином, докази
чого наявні в матеріалах справи.
Крім того, судом було скеровано судові
запити від 06.11.2014 р. до Прокуратури
Святошинського району м. Києва та
Святошинського РУ ГУ МВС України в м.
Києві з проханням в якомога коротші
терміни надати належним чином завірену
інформацію (данні) щодо наявності
застосування відносно ОСОБА_1 будь-яких
обмежуючих заходів, зокрема (але не
виключно при наявності) порушених
кримінальних справ, стану їх розгляду
та документів, прийнятих за наслідками
З даного приводу 18.11.2014 р. від
Прокуратури Святошинського району м.
Києва до канцелярії суду надійшло
письмове повідомлення про те, що
судовий запит від 06.11.2014 р. було
направлено за належністю до начальника
Святошинського РУ ГУ МВС України в м.
За наслідками зазначеного (а саме -
переходу в письмове провадження),
станом на 17.12.2014 року жодних інших
документів з приводу даної справи №
Святошинського РУ ГУ МВС України в м.
Києві до канцелярії суду не надходило.
Отже, розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, заслухавши
пояснення позивача, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -
Як вбачається з наявних матеріалів
справи, 06.09.2013 р. до Київського міського
центру надання адміністративних
послуг звернувся громадянин ОСОБА_1 із
заявою щодо оформлення паспорта
громадянина України для виїзду за
На виконання вимог до статті 6 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України», Постанови КМУ від
31.03.1995 р. № 231 «Про затвердження Правил
оформлення та видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення»
та пунктів 10-12 Наказу МВС України від
21.12.2004 р. № 1603 «Про затвердження порядку
провадження за заявами про оформлення
паспортів громадянина України для
виїзду за кордон і проїзних документів
дитини» стосовно заявника було
здійснено перевірку щодо наявності або
відсутності підстав, що тимчасово
обмежують право громадянина на виїзд
Так, згідно даних Департаменту
інформаційно-аналітичного
забезпечення (ДІАЗ) МВС України,
позивач є особою стовно якої, станом на
16.09.2013 р. в 2009 році Святошинським РУГУ
МВС України в м. Києві було порушено
кримінальну справу № 58-2217 за ознаками
злочину, передбаченого ст.ст. 191 ч. 5, 366 ч.
2 Кримінального кодексу України, та
рішення по такій кримінальній справі
до МВС не надходило.

Також, відповідно до наявних
матеріалів справи, стосовно позивача
10.08.2012 р. було порушено кримінальну
справу № 11008-2-1-2012/025295-с. за ознаками
злочину, передбаченого ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч.
2 Кримінального кодексу України, та
рішення по такій кримінальній справі
до МВС також не надходило.

Отже, зважаючи на викладене вище та
керуючись пунктом 3 статті 6 Закону
України від 21.04.1994 р. «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України», відповідачем у
жовтні 2013 року було тимчасово
відмовлено позивачу у видачі
закордонного паспорта, про що позивача
було письмово повідомлено.

12.07.2014 р. позивач повторно звернувся до
ГУДМС України в м. Києві з приводу
оформлення паспорта громадянина
України для виїзду за кордон.

Здійснивши відповідні перевірки,
передбачені чинним законодавством,
відповідачем знову було встановлено,
що станом на 15.07.2014 р. рішення по
вищезазначених кримінальних справах
(№ 58-2217 та № 11008-2-1-2012/025295-с.) до МВС не
надходили.

З даного приводу, відповідачем
пропонувалося позивачу особисто
з'ясувати зазначену інформацію в
органах внутрішніх справ, на які
покладено контроль за обмеженнями у
праві виїзду закордон громадян
України.

Однак при цьому позивач виявив
відносно працівника ГУДМС України в м.
Києві головного спеціаліста
управління з питань громадянства,
реєстрації та роботи з громадянами
тимчасово окупованої території ГУДМС
України в м. Києві ОСОБА_3, яка здійснює
прийом громадян в Київському міському
центрі надання адміністративних
послуг з питань оформлення паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон, некоректну поведінку та
зневажливе відношення, тим самим
зриваючи прийом громадян та
перешкоджаючи виконанню нею своїх
службових обов'язків, про що свідчить
доповідна записка ОСОБА_3 від 19.08.2014 р.

З огляду на таке, та вважаючи
протиправними дії відповідача щодо
відмови ОСОБА_1 19.08.2014 року у видачі
закордонного паспорту, позивач
звернувся за захистом своїх порушених,
на його думку прав та інтересів, у
судовому порядку до Окружного
адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази,
проаналізувавши матеріали справи та
заслухавши пояснення позивача, а також
вивчивши норми відповідного
законодавства з приводу даного спору,
суд дійшов до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог позивача, зважаючи
зокрема на наступне.

Відповідно до вимог п. 3 ст. 6 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»,
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі паспорта
у випадках, якщо стосовно нього у
порядку, передбаченому кримінальним
процесуальним законодавством,
застосовано запобіжний захід, за
умовами якого йому заборонено
виїжджати за кордон, - до закінчення
кримінального провадження або
скасування відповідних обмежень.

Як підтверджується наявними у справі
доказами, а також особисто було
підтверджено позивачем у його позовній
заяві та у судовому засіданні, станом
на час відмови Головним управлінням
Державної міграційної служби України в
м. Києві (19.08.2014 року) у видачі
закордонного паспорту ОСОБА_1, а також
станом на час розгляду судом по суті
вказаної адміністративної справи №
826/14505/14 в порядку письмового
провадження (17.12.2014 р.), - відносно
позивача ОСОБА_1 є наявними дві
кримінальні справи № 58-2217 за ознаками
злочину, передбаченого ст.ст. 191 ч. 5, 366 ч.
2 Кримінального кодексу України та №
11008-2-1-2012/025295-с. за ознаками злочину,
передбаченого ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 2
Кримінального кодексу України, по яких
до відповідача Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві не надходило жодних рішень
щодо їх закінчення чи закриття.

З даного приводу, у зв'язку з тим, що в
ДІАЗ МВС України була відсутня будь-яка
інформація щодо застосування
запобіжного заходу, за умовами якого
позивачу заборонена виїжджати за
кордон, відповідачем 12.08.2014 р. був
направлений запит до Святошинського РУ
ГУМВС України в м. Києві щодо
застосування запобіжного заходу
відносно позивача, проте як відповідь
на такий запит від Святошинського РУ
ГУМВС України в м. Києві не надходила.

16.09.2014 р. відповідачем був направлений
повторний запит до Святошинського РУ
ГУМВС України в м. Києві, проте як
станом на 10.10.2014 р. відповіді знову не
було отримано.

Крім того, судом також було скеровано
судові запити від 06.11.2014 р. до
Прокуратури Святошинського району м.
Києва та Святошинського РУ ГУ МВС
України в м. Києві з проханням в якомога
коротші терміни надати належним чином
завірену інформацію (данні) щодо
наявності застосування відносно
ОСОБА_1 будь-яких обмежуючих заходів,
зокрема (але не виключно при наявності)
порушених кримінальних справ, стану їх
розгляду та документів, прийнятих за
наслідками їх розгляду.

З даного приводу 18.11.2014 р. від
Прокуратури Святошинського району м.
Києва до канцелярії суду надійшло
письмове повідомлення про те, що
судовий запит від 06.11.2014 р. було
направлено за належністю до начальника
Святошинського РУ ГУ МВС України в м.
Києві, проте як від останнього жодної
відповіді на судовий запит також не
надходило.

Таким чином, посилання позивача на те,
що відносно нього відсутні будь-які
запобіжні (обмежуючі) заходи, які не
дозволяють йому виїжджати закордон, не
підтверджуються жодними допустимими
доказами у справі, та відносно цього
позивачем не було надано суду жодних
допустимих доказів щодо закінчення
(закриття) таких кримінальних
проваджень (де фігурує ОСОБА_1), а також
відповідного підтвердження від
уповноваженого органу МВС України щодо
відсутності відносно ОСОБА_1
обмежуючих заходів.

З даного приводу позивачем також не
було надано суду жодних допустимих
доказів щодо звернення ОСОБА_1 до
Святошинського РУ ГУ МВС України в м.
Києві з метою вирішення зазначених
питань та підтвердження наданих ним
пояснень.

Таким чином, виключно посилання
позивача на відсутність відносно нього
обмежуючих заходів, без надання жодних
допустимих доказів щодо закриття
проваджень в таких кримінальних
справах, де фігурує ОСОБА_1 - не можуть
вважатися судом належними доказами по
справі.

Так, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 6
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» (в редакції від 18.10.2012 р.),
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі паспорта
у випадках, якщо відносно нього
порушено кримінальну справу - до
закінчення провадження у справі.

Державна міграційна служба України
(далі - ДМС України) відповідно до
Положення про ДМС України,
затвердженого Указом Президента
України від 06 квітня 2011 р. № 405/2011, є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра внутрішніх
справ України.

ДМС України входить до системи органів
виконавчої влади та утворюється для
реалізації державної політики у сферах
міграції (імміграції та еміграції), у
тому числі протидії нелегальній
(незаконній) міграції. громадянства,
реєстрації фізичних осіб, біженців та
інших визначених законодавством
категорій мігрантів.

Також, згідно статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень, та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Зважаючи на таке, без наявності
документально підтверджених
відомостей про закінчення провадження
у кримінальних справах, дієвою особою
по яких є позивач ОСОБА_1, та за
наявності в електронних базах
Міграційної служби України даних про
наявність відкритого кримінального
провадження стосовно позивача ОСОБА_1,
відповідач, на виконання вимог п. 3 ч. 1
ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду
з України і в'їзду в Україну громадян
України» (в редакції від 18.10.2012 р.),
фактично не мав права видавати
вказаній особі (відносно якої наявне
відкрите кримінальне провадження)
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон (зважаючи на що,
останній (відповідач) діяв на підставі,
в межах повноважень, та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України), проте як така відмова у видачі
закордонного паспорта громадянину
України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 6 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України» - є
саме тимчасовою, та може бути
переглянута відповідним органом
Міграційної служби України після
надання останньому документально
підтверджених відомостей про
закінчення провадження у кримінальної
справі відносно особи, якій тимчасово
відмовлено у видачі закордонного
паспорта.

Таким чином, враховуючи наявні в
матеріалах справи докази, а також норми
наведеного законодавства, суд
приходить до висновку про
правомірність дій відповідача, та
необґрунтованість позовних вимог
позивача, зважаючи на що, в позові слід
відмовити.

З даного приводу суд також роз'яснює
позивачу, що право останнього на
отримання закордонного паспорта
(паспорта громадянина України для
виїзду за кордон) може бути реалізоване
останнім шляхом звернення із
відповідною заявою до відповідного
органу Міграційної служби України, із
наданням до такої заяви всіх
необхідних, передбачених чинним
законодавством документів, зокрема
також в даному випадку документально
підтверджених відомостей про
закінчення провадження у кримінальної
справі та відсутності обмежуючих
заходів, що перешкоджають виїзду
закордон.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь
у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку, позивач не довів суду
обґрунтованості заявлених ним
позовних вимог, що були спростовані
відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, зважаючи на що, суд дійшов
до висновку про наявність підстав для
відмови в адміністративному позові.

Враховуючи вищенаведене в сукупності,
та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В адміністративному позові
відмовити.

Строк і порядок набрання судовим
рішенням законної сили встановлені у
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя

Я.І.Добрянська

Дата складання та підписання постанови
в повному обсязі - 17.12.2014 р.