Справа № 308/7294/14-а
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року
Справа № 7187/14/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 14 липня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до Чопської митниці
Міндоходів про скасування постанови,

В С Т А Н О
В И В :

В черні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Чопської митниці
Міндоходів у якому просила скасувати
постанову відповідача в справі про
порушення митних правил від 28.05.2014
№0716/30511/14 (далі - Постанова) та закрити
провадження.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 10
червня 2014 року в справі №308/7294/14-а
позовну заяву залишено без руху у
зв'язку із невідповідністю позовної
заяви вимогам ст.106 КАС України та
надано строк для усунення її недоліків
до 01.07.2014.

Ухвалою цього ж суду від 14 липня 2014 року
у зв'язку із тим, що позивачем не
усунуто недоліків позовної заяви у
встановлений строк, таку було
повернуто відповідно до п.1 ч.3 ст.108 КАС
України.

Не погодившись із постановленою
ухвалою, її оскаржила ОСОБА_1, яка
покликаючись на порушення судом норм
процесуального права, просить
скасувати ухвалу суду першої інстанції
та прийняти нову ухвалу, якою справу
направити для продовження розгляду.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому апеляційний суд, у
відповідності до ч.1 ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційну скаргу належить
задовольнити з таких міркувань.

Повертаючи позовну заяву в справі, суд
першої інстанції виходив із того, що
оскільки позивачем не оскаржено ухвалу
про залишення адміністративного
позову без руху, такий погодився із її
змістом, однак у встановлений строк не
усунув недоліків поданого позову.

Проте, такі висновки суду першої
інстанції не відповідають фактичним
обставинам справи та є помилковими.

Відповідно до ст.104 КАС України позов
пред'являється шляхом подання позовної
заяви до суду першої інстанції.

В силу вимог ст.107 КАС України суддя
після одержання позовної заяви
з'ясовує зокрема питання відповідності
позовної заяви вимогам ст.106 КАС
України.

Згідно з ст.108 КАС України, суддя
встановивши, що позовну заяву подано
без додержання вимог, встановлених
ст.106 цього Кодексу, постановляє ухвалу
про залишення позовної заяви без руху,
у якій зазначаються недоліки позовної
заяви, спосіб їх усунення і
встановлюється строк, достатній для
усунення недоліків. Копія ухвали про
залишення позовної заяви без руху
невідкладно надсилається особі, що
звернулася із позовною заявою.

Пунктом 1 ч.3 вказаної статті
передбачено, що в разі якщо позивач не
усунув недоліки позовної заяви, яку
залишено без руху, така повертається
останньому.

Копія ухвали про повернення позовної
заяви невідкладно надсилається особі,
яка її подала, разом із позовною заявою
й усіма доданими до неї матеріалами (ч.4
ст.108 КАС України).

Як вбачається з матеріалів справи,
копію ухвали суду першої інстанції про
залишення позовної заяви без руху
позивачем було отримано 01.07.2014 (а.с.13),
тобто після спливу строку визначеного
для усунення недоліків позовної заяви.

Відтак, не має підстав ставити під
сумнів доводи апелянта про
несвоєчасність отримання ним копії
ухвали про залишення позовної заяви
без руху та неможливість у зв'язку з цим
виконати її вимоги у встановлений
строк.

Більше того, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити, що в
силу положень ст.102 КАС України
процесуальні строки встановлені судом,
зокрема для виконання вимог ухвали про
залишення позовної заяви без руху,
можуть бути продовжені ним за
наявності для цього відповідних
обставин.

В даному випадку судом першої
інстанції грубо проігноровано
вищенаведену норму та прийнято
необґрунтоване рішення, яке фактично
призвело до порушення права позивача
на оскарження в суді Постанови
відповідача.

Відповідно до положень ст.55
Конституції України держава кожному
гарантує право на оскарження в суді
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної власності, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб.

Згідно до ч.4 ст.6 КАС України, ніхто не
може бути позбавлений права на розгляд
його справи в адміністративному суді,
до підсудності якого вона віднесена
цим Кодексом.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини», Європейська Конвенція «Про
захист прав людини і основоположних
свобод» (далі - Конвенція) і практика
Європейського Суду з прав людини (далі -
ЄСПЛ) є джерелом права.

Частиною 1 ст.6 Конвенції передбачено,
що кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом.

У справі «Мушта проти України» ЄСПЛ
нагадує, що право на суд, одним з
аспектів якого є право на доступ до
суду, не є абсолютним, воно за своїм
змістом може підлягати обмеженням,
особливо щодо умов прийнятності скарги
на рішення. Однак такі обмеження не
можуть обмежувати реалізацію цього
права у такий спосіб або до такої міри,
щоб саму суть права було порушено. Ці
обмеження повинні переслідувати
легітимну мету, та має бути розумний
ступінь пропорційності між
використаними засобами та
поставленими цілями.

Апеляційний суд вважає, що
постановляючи рішення про повернення
позовної заяви, суд першої інстанції не
врахував того, що ОСОБА_1 була
позбавлена можливості виконати вимоги
суду в усунення недоліків поданої нею
позовної заяви, а відтак застосування
відносно неї обмеження встановленого
законодавцем щодо доступу до суду було
безпідставним та не переслідувало
легітимної мети цього інституту.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції вважає, що суд
першої інстанції прийшов до
передчасного висновку про невиконання
позивачем вимог зазначеної ухвали щодо
усунення недоліків позовної заяви у
встановлений строк та необхідність
повернення такої з підстав,
встановлених п.1 ч.3 ст.108 КАС України,
чим позбавив ОСОБА_1 можливості
захистити свої права та інтереси та
відповідно порушив її права на захист
прав, свобод та інтересів і розгляд
справи в адміністративному суді,
гарантовані ст.6 КАС України.

З огляду на викладене, апеляційний суд
приходить до переконання про порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення питання.
Відтак, оскаржувана ухвала підлягає
скасуванню, а справа направленню до
цього ж суду для продовження її
розгляду по суті.

Керуючись ст.ст.195, 197, 199, 204, 205, 206, 254 КАС
України, суд,

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 14 липня
2014 року скасувати, а справу направити
до суду першої інстанції для
продовження її розгляду.

Ухвала є остаточною і касаційному
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
О.М. Гінда

Суддя
В.В. Ніколін