Справа № 2а-9328/10/1370
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/25305/13

к/с №
К/800/25305/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І., Шипуліної
Т.М.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Франківському районі м.
Львова Львівської області Державної
податкової служби

на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16.04.2013

у справі № 2а-9328/10/1370 (20914/11/9104)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Титан-Груп»

до Державної податкової інспекції у
Франківському районі м. Львова
Львівської області Державної
податкової служби

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 03.02.2011
відмовлено у задоволенні позовних
вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю «Титан-Груп» (надалі -
позивач, ТОВ «Титан-Груп») до Державної
податкової інспекції у Франківському
районі м. Львова Львівської області
Державної податкової служби (надалі -
відповідач, ДПІ Франківському районі м.
Львова) про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 01.10.2010 №
/0.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про непідтвердження реальності
господарських операцій, на підставі
яких позивачем сформовано податковий
кредит.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16.04.2013
скасовано постанову суду першої
інстанції та винесено нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної
інстанції прийнято з порушенням норм
матеріального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, у
якій просить скасувати постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16.04.2013 і
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Позивач надав письмові заперечення на
касаційну скаргу, в яких обґрунтовує
законність винесення оскаржуваного
судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з 19 по 27 серпня 2010 року
працівниками ДПІ у Франківському
районі м. Львова проведено виїзну
позапланову перевірку ТОВ «Титан-Груп»
з питань достовірності нарахування і
своєчасності сплати податку на додану
вартість за квітень 2010 року, про що
складено акт № 4249/23-2/3494132 від 17 вересня
2010 року.

В результаті перевірки встановлено
порушення позивачем вимог п.1.7 ст.1,
пп.7.4.1 п.7.4, пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України
від 03.04.1997 № 168/97-ВР «Про податок на
додану вартість» (надалі - Закон
України «Про податок на додану
вартість»), в результаті чого занижено
суму зобов'язання з податку на додану
вартість на 154 260 грн.

На підставі вищенаведеного акта
перевірки відповідачем винесено
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення № /0 від
01.10.2010, яким визначено позивачу суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 231 390 грн., в
тому числі: 154 260 грн. - за основним
платежем, 77 130 грн. - сума штрафних
(фінансових) санкцій.

Переглянувши судове рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» в редакції, що була чинною на
момент виникнення спірних
правовідносин, податковий кредит
звітного періоду визначається,
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше, ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду, зокрема, у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. ст. 7 вказаного
Закону встановлено, що до складу
податкового кредиту підлягають
включенню суми сплаченого
(нарахованого) податку, що підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з підпунктом 7.2.6
цього пункту). Не дозволяється
включення до податкового кредиту
будь-яких витрат по сплаті податку, що
не підтверджені податковими
накладними.

З огляду на викладені норми, колегія
суддів дійшла висновку про те, що для
формування податкового кредиту
платник податків-покупець має отримати
належно оформлену податкову накладну,
сплатити грошові кошти контрагенту в
сумі, визначеній в податковій
накладній, а також фактично виконати
господарську операцію, за наслідками
якої у платника ПДВ виникає право на
податковий кредит.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначено нормами п.1.2 ст. 1,
п.2.1 ст.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995, відповідно до якого первинні
документі - це письмові свідоцтва, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України від 16.07.1999 №
996-XIV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, між позивачем та ПП «Домус
Плюс» 04.01.2010 укладено договір про
надання рекламних та маркетингових
послуг (виготовлення і розміщення
рекламних матеріалів у засобах масової
інформації), виконання якого
підтверджується податковою накладною,
актом здачі-прийняття робіт,
платіжними дорученнями на оплату
отриманих послуг.

Договірні відносини позивача з ПП
«Альфа Ресурс» полягали у здійсненні
останнім дизайну, виготовлення та
роздрукування постерів ПВХ в кількості
134 шт. Здійснення вказаних операцій
підтверджено податковою накладною,
актом здачі-прийняття робіт та копіями
платіжних доручень.

Договором поставки від 11.01.2010
передбачено, що постачальник ПП «НВП
«Такт» зобов'язується поставити та
передати у власність покупця (ТОВ
«Титан-Груп») товар, а покупець
зобов'язується його прийняти та
оплатити на умовах даного договору.
Виконання даного договору також
підтверджується податковими
накладними, а також платіжними
дорученнями.

Отже, досліджені судами попередніх
інстанцій первинні документи
розкривають зміст господарських
операцій, підтверджують рух активів
позивача та отримання ним реального
результату в процесі господарської
діяльності, тому колегія суддів вважає,
що ТОВ «Титан-Груп» правильно
сформувало податковий кредит з податку
на додану вартість відповідного
періоду за результатом проведення
господарських операцій із вказаними
контрагентами з дотриманням вимог
Закону України «Про податок на додану
вартість».

Висновки податкового органу про
відсутність у контрагентів можливості
здійснювати господарську діяльність,
невідображення операцій із позивачем у
складі податкових зобов'язань
контрагентів не є підставою для
позбавлення позивача права на
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість і не може
вважатись підтвердженням наявності
мети ухилення від сплати податків та
отримання незаконної податкової
вигоди позивачем.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України також
не може погодитись із посиланнями
відповідача на нікчемність укладених
позивачем договорів, оскільки висновки
про наявність мети укладання
правочину, що порушує публічний
порядок, може зробити лише суд в межах
кримінального провадження, що має
наслідком винесення вироку щодо
конкретних суб'єктів та набуття
чинності таким вироком. Оскільки
укладені між ТОВ «Титан-Груп» та
вказаними суб'єктами господарювання
договори не віднесено законом до
нікчемних та відсутні судові рішення
про визнання їх недійсними, наведене
свідчить про передчасність висновків
органу владних повноважень про
наявність в діях позивача при
укладанні договорів із
вищезазначеними контрагентами ознак
порушення публічного порядку,
удаваності з метою приховання сплати
податків третіх осіб, отримання
податкової вигоди, порушення
конституційних прав, невідповідність
інтересам держави та суспільства.

Відтак, наведене підтверджує
правильність застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
при винесенні постанови від 16.04.2013 та
скасуванні рішення суду першої
інстанції, що доводами касаційної
скарги не спростовується.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Франківському
районі м. Львова Львівської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16.04.2013 у
справі № 2а-9328/10/1370 (20914/11/9104) залишити
без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна