Справа № 815/6516/14
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6516/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2014 року
м.
Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючої судді
Потоцької Н.В.

за участю секретаря
Загрійчук О.В.

сторін:

представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Голоцван Є.О.

представника відповідача
не з'явився

представника відповідача
не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом

ОСОБА_3 до реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
Одеської області, державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Дубровіної Олени Володимирівни,
державного нотаріуса Першої Одеської
державної нотаріальної контори
Дудінової Інни Дмитрівни про
скасування рішення та зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до реєстраційної
служби Одеського міського управління
юстиції Одеської області, державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Дубровіної Олени Володимирівни,
державного нотаріуса Першої Одеської
державної нотаріальної контори
Дудінової Інни Дмитрівни, в якому, з
урахуванням поданих уточнень, просить:

- скасувати реєстр права власності на
нерухоме майно від 13.10.2011р. номер витягу
31652588 на реєстраційний номер майна 34875832
як помилковий;

- зобов'язати державного нотаріуса
Першої Одеської державної
нотаріальної контори внести зміни в
Свідоцтво про право на спадщину за
заповітом від 18.10.2011р., спадкова справа
74/2011р., зареєстровану в реєстрі №99-1007,
так як спадщина, на яку видано
свідоцтво, складається з 2/3 (двох
третіх) часток квартири під АДРЕСА_1 в
цілому складається з двох кімнат
загальною площею 58,0 кв. м, у тому числі
житлової 38,3 кв. м, належних померлій 1/3
частки на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом, виданого Першою
Одеською державною нотаріальною
конторою 05.07.2000р. за реєстром №5-1113;

- скасувати рішення про відмову у
державній реєстрації прав та обтяжень
№14394996 від 11.07.2014р. та провести державну
реєстрацію прав та їх обтяжень на
квартиру, що розташована: АДРЕСА_1 за
суб'єктом ОСОБА_3.

В обґрунтування своєї позиції позивач
зазначає, що в оскаржуваному рішенні
№1434996 від 11.07.2014р. вказано, що в
наданих для реєстрації документах є
розбіжності між площею, заявленою
в правовстановлюючому документі -
свідоцтві про право власності (58,0 кв. м)
та зареєстрованою площею (57,2 кв. м) на
квартиру, розташовану за адресою
АДРЕСА_1.

На думку позивача, вказані розбіжності
виникли, оскільки, у Витязі з реєстру
прав власності на нерухоме майно №
31652588 від 13.10.2011р., виконаному КП
«Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості» зроблена помилка, яка
була перенесена далі в документи.

Представник позивача в судове
засідання підтримав заявлені позовні
вимоги з підстав, викладених у
адміністративному позові та наданих в
судовому засіданні поясненнях.

Представник відповідача
/Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції/ проти
позову заперечував, зазначивши
наступне.

08.07.2014 року ОСОБА_3 звернулась до
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
Одеської області із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (реєстраційний номер 7303814), для
проведення державної реєстрації права
власності на квартиру, що розташована в
АДРЕСА_1.

Розглянувши подану заяву та документи
реєстратор встановив, що подані
документи не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують,
внаслідок розбіжності між площею
квартири, заявленою в
правовстановлюючому документі -
свідоцтві про право власності (58, 0 кв.м)
та зареєстрованою площею (57, 2 кв. м).

З урахуванням викладеного та на
підставі приписів ст. 24 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
прийнято рішення № 14394996 від 11.07.2014 р.
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень.

Відповідач /державний реєстратор прав
на нерухоме майно Дубровіна О. В./ до
судового засідання не з'явилась. Про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлявся засобами телефоного
зв'язку, що підтверджується наявним в
матеріалах справи Звітом про
направлення від 10.12.2014 р. об 09:47 год.

Відповідач /державний нотаріус Першої
Одеської державної нотаріальної
контори Дудінова І. Д./ до судового
засідання не з'явилась. Про дату, час та
місце розгляду справи була повідомлена
у встановленому законом порядку, що
підтверджується матеріалами справи.

В обгрунтування заявленої правової
позиції надала до суду письмові
пояснення по справі, в яких просить
відмовити в задоволенні позовних вимог
щодо внесення змін в свідоцтво про
право на спадщину з реєстровим № 9-1007,
яке видано Першою Одеською державною
нотаріальною конторою 18.10.2011 року,
оскільки відомості що містяться у
свідоцтві вносилися на підставі
відомостей наданих з Реєстру прав
власності, а тому внесення будь - яких
змін не має під собою ні яких правових
підстав..

Відповідно до ч. 4 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

«Розгляд справи не відкладається» -
зазначена норма є імперативною: суд
повинен розпочати розгляд справ.

Відповідно до вимог статті 122 КАС
України, адміністративна справа має
бути розглянута і вирішена протягом
розумного строку, але не більше місяця
з дня відкриття провадження у справі,
якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно приписів статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, визначено, що кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справ упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, якій вирішить
спір щодо його прав та обов'язків.

При цьому вжиття заходів для
прискорення процедури розгляду справ є
обов'язком не тільки для держави, а й
осіб, які беруть участь у справі. Так,
Європейський суд з прав людини в
рішенні від 21 грудня 2006 року у справі
«Мороз та інші проти України» зазначив,
що розумність строку проваджень
повинна оцінюватись у світлі обставин
справи та з урахуванням наступних
критеріїв: складність справи,
поведінка заявників і відповідних
органів державної влади та того, яку
важливість для заявників мало питання,
що розглядалося.

Отже, суд вважає, що вжив всі залежні
від нього заходи для повідомлення
відповідачів належним чином про час і
місце розгляду судової справи за їх
участю для реалізації ними права
судового захисту своїх прав та
інтересів.

Саме національним судам належить
функція керування провадженнями таким
чином, щоб вони були швидкими та
ефективними (рішення Європейського
суду з прав людини від 21 грудня 2006 року
справа «Мороз та інші проти України»).

З огляду на викладене суд вважає, що
справу можливо розглянути без участі
відповідачів, належним чином
повідомлених про розгляд справи, на
підставі наявних у ній доказів.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представника позивача,
представника відповідача, дослідивши
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги, перевіривши їх
доказами, судом встановлено наступне.

Підставами виникнення права власності
ОСОБА_3 на нерухоме майно, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1
(реєстраційний номер майна 34875832), є:

- свідоцтво про право власності № 27439
від 16.02.1994, яке зареєстровано і записано
у реєстрову книгу №10-1315, видане УЖКГ
виконкому Одеської міської ради
народних депутаті, де ОСОБА_3 (власнику)
належить 1/3 квартири, в якій загальна
площа квартири становить -58,0 кв. м (а/с.
7);

- свідоцтво про право на спадщину за
законом (спадкова справа № 309/2000 р.),
зареєстрована в реєстрі за №5-1113, де
ОСОБА_6 є спадкоємицею (майна) 1/3
квартири за адресою: АДРЕСА_1, в якій
загальна площа квартири складає також
58,0 кв. м, в тому числі житлова - 38,3 кв. м
(а/с. 8);

- свідоцтво про право на спадщину за
заповітом (спадкова справа № 74/2011 р.),
зареєстрована в реєстрі за № 9-1007, де
ОСОБА_6 визначила спадкоємцем майна у
заповіті ОСОБА_3, яка отримала у
спадщину 2/3 квартири за адресою:
АДРЕСА_1, в якій загальна площа квартири
складає 57,2 кв. м, в тому числі житлова -
37,9 кв. м (а/с. 9).

Суд встановлено, що Свідоцтво про право
на спадщину за заповітом видавалось
державним нотаріусом Першої Одеської
державної нотаріальної контори
Дудіновою І. Д.

На підставі абзацу 4 пункту 216
«Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»
від 03 березня 2004 року, затвердженої
Наказом МЮ України № 20/5 від 03.03.2004 року,
якщо до складу спадкового майна
входить нерухоме майно яке підлягає
реєстрації, нотаріус вимагає, крім
правовстановлюючого документу, витяг з
Реєстру прав власності.

Згідно п.п. 1.2, 1.3, 3.1.3, 3.9, 3.10, 6.1, 6.2.1, 7.1, 7.2
Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
№157/6445 від 18.02.2002 року, затвердженого
Наказом МЮ України №7/5 від 07.02.2002 року,
встановлено, що державна реєстрація
прав - це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
права власності.

Державну реєстрацію прав на той час
проводило виключно БТІ, реєстратор
якого надавав спадкоємцю з Реєстру
прав відповідний витяг, який
формувався на підставі відомостей, що
містяться в Реєстрі прав. Наданню
витягу обов'язково передує проведення
технічної інвентаризації об'єкту.
Витяг містить: тип та місцезнаходження
об'єкту, розмір частки спадкодавця,
опис об'єкту, в тому числі його загальну
та житлову площу, розмір якої
встановлений під час проведеної
технічної інвентаризації такого
об'єкту, особливі позначки реєстратора
БТІ, в тому числі про самочинне
будівництво, інші відомості про
власника та правовстановлюючий
документ.

Приписами «Інструкції про порядок
проведення технічної інвентаризації
об'єктів нерухомого майна»,
затвердженої Наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України №127 від
24.05.2001 року встановлено, що при обмірі
об'єктів нерухомого майна можливе
округлення лінійних промірів та
використання знижувального
коефіцієнту та допустимої неув'язки,
яка розраховується за спецформулою. У
разі виявлення змін щодо складу об'єкту
нерухомості, його технічного стану,
власників та інших характеристик БТІ
вносять до інвентаризаційних
документів відповідні виправлення та
доповнення. Будь-яка обробка
інвентаризаційних матеріалів, вибірки
та виписки з них можливі лише
працівниками БТІ.

На письмовий запит №871/02-14 від 19.04.2011
року ОСОБА_3 (спадкоємиця) надала витяг
№ 31652588, виданий КП «Одеське міське бюро
техничної інвентаризації та
реєстрації об'єків нерухомості», в
якому зафіксовано, що померлій
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 належало на день
смерті 2/3 частки двокімнатної квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 57,2 кв.м. та
житловою площею 37,9 кв.м. Відмітки про
будь-яке самочинне переобладнання
квартири у витязі відсутні.

В електронному Реєстрі прав власності
на нерухоме майно на час видачі витягу
вже був відкритий розділ №34875832 на
вищевказану квартиру в якому було
зареєстроване право власності самої
ОСОБА_3 на 1/3 частку квартири на
підставі свідоцтва про право власності
№10-1315, виданого УЖКГ виконкому
Одеської міської Ради народних
депутатів 16.02.1994 року та право
власності померлої ОСОБА_6 на 2/3 частки
цієї ж квартири на підставі того ж
свідоцтва та свідоцтва про право на
спадщину № 5 - 1113, виданого Першою
Одеською держнотконторою 05.07.2000 року.

На підставі відомостей наданих з
Реєстру прав власності було видане
свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_3
на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 57,2 кв.м. та житловою
площею 37,9 кв.м.

08.07.2014 року ОСОБА_3 звернулась до
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
Одеської області із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (реєстраційний номер 7303814), для
проведення державної реєстрації права
власності на квартиру, що розташована в
АДРЕСА_1.

Розглянувши подану заяву та документи
реєстратор встановив, що подані
документи не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують,
внаслідок розбіжності між площею
квартири, заявленою в
правовстановлюючому документі -
свідоцтві про право власності (58, 0 кв.м)
та зареєстрованою площею (57, 2 кв. м).

З урахуванням викладеного та на
підставі приписів ст. 24 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
прийнято рішення № 14394996 від 11.07.2014 р.
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень.

Надаючи належну правову оцінку суд
виходив з наступного.

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Спеціальним законом, що визначає
правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна
є Закон України від 01.07.2004 року № 1952-IV
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 КАС
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 статті 182 Цивільного кодексу
України визначено, що право власності
та інші речові права на нерухомі речі,
обтяження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації.

Закон України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» (далі - Закон) визначає
правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 вказаного
Закону передбачено, що обов'язковій
державній реєстрації підлягають
речові права та обтяження на нерухоме
майно, розміщене на території України,
що належить фізичним та юридичним
особам, державі в особі органів,
уповноважених управляти державним
майном, іноземцям та особам без
громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема:право постійного користування
та право оренди земельної ділянки.

Частиною 4 статті 15 Закону передбачено,
що державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Частиною 2 статті 24 Закону передбачено,
що за наявності підстав для відмови в
державній реєстрації державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Перелік підстав, за яких може бути
відмовлено у державній реєстрації прав
та їх обтяжень визначений в ч.1 ст. 24
Закону.

Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2013 року № 868,
(далі - Порядок) визначає процедуру
проведення державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень (далі - державна реєстрація
прав), перелік документів, необхідних
для її проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що для
проведення державної реєстрації прав
заявник подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові заяву,
форму та вимоги до заповнення якої
встановлює Мін'юст.

Відповідно до п. 20 Порядку визначено, що
за результатами розгляду заяви та
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації прав, державний
реєстратор приймає рішення про
державну реєстрацію прав або рішення
про відмову в такій реєстрації.

Пунктом 28 Порядку передбачено, що
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав виключно за наявності підстав для
відмови в державній реєстрації прав, що
визначені Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Cудом встановлено, що підставою для
прийняття рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень стала не відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, внаслідок розбіжності між
площею квартири, заявленою в
правовстановлюючому документі -
свідоцтві про право власності (58, 0 кв.м)
та зареєстрованою площею (57, 2 кв. м).

Пунктом 4 ч.1 ст.24 Закону передбачено, що
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

З урахуванням вищевикладених обставин
суд вважає, що державний реєстратор
прав на нерухоме майно Дубровіна О. В.
при винесенні рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень № 14394996 від 11.07.2014 року діяла
згідно вимог Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки вразі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні. Ухвалені у даній справі
судові рішення названим вимогам
процесуального закону не відповідають.

Відтак, зважаючи на встановлені у
справі обставини та, з огляду на
правові приписи законодавства, які
регулюють спірні правовідносини, суд
дійшов висновку про наявність правових
підстав для часткового задоволення
позовних вимог, а саме: зобовязання
реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції Одеської
області внести зміни до реєстру права
власності на нерухоме майно, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1
(реєстраційний номер майна 34875832)
шляхом зазначення відомостей щодо
загальної площі 58, 0 кв. м та житлової
площі 38, 3 кв. м на підставі
правовстановлюючих документів:
свідоцтва про право № 10-1315 від 16.02.1994 та
свідоцтва про право на спадщину № 5 -
1113 від 05.07.2000 р., оскількі дані, які
знаходяться у реєстрі права власності
на нерухоме майно повинні відповідати
даним вказаним у правоустановлюючих
документах.

Правовстановлючий документ - це
документ, який підтверджує право
власності особи на майно, яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 128, 158-163,
167, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Зобов'язати реєстраційну службу
Одеського міського управління юстиції
Одеської області внести зміни до
реєстру права власності на нерухоме
майно, яке розташоване за адресою:
АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна
34875832) шляхом зазначення відомостей
щодо загальної площі 58, 0 кв. м та
житлової площі 38, 3 кв. м на підставі
правовстановлюючих документів:
свідоцтва про право № 10-1315 від 16.02.1994 та
свідоцтва про право на спадщину № 5 -
1113 від 05.07.2000 р.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС
України.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з моменту отримання копії
постанови з одночасним поданням її
копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя
Потоцька Н.В.

Зобов'язати реєстраційну службу
Одеського міського управління юстиції
Одеської області внести зміни до
реєстру права власності на нерухоме
майно, яке розташоване за адресою:
АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна
34875832) шляхом зазначення відомостей
щодо загальної площі 58, 0 кв. м та
житлової площі 38, 3 кв. м на підставі
правовстановлюючих документів:
свідоцтва про право № 10-1315 від 16.02.1994 та
свідоцтва про право на спадщину № 5 -
1113 від 05.07.2000 р.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

18 грудня 2014 року