Справа № 761/11605/14-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Фролов І.В.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

11 грудня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Сорочко Є.О.

за участю
секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Шевченківського районного суду м.Києва
від 31 жовтня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в м. Києві, управління
Пенсіного фонду України в Подільському
районі м. Києва про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з
адміністративним позовом до головного
управління Пенсійного фонду України в
м. Києві, Управління Пенсійного фонду
України в Подільському районі м. Києва
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії, а саме,
зобов'язати відповідачів виконати
рішення суду в частині нарахування та
виплати пенсії та доплат до пенсії.

Постановою Шевченківського районного
суду м.Києва від 31 жовтня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з помилковим
застосуванням норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі. В своїй
апеляційній скарзі апелянт
посилаються на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
процесуального права, що є підставою
для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що
звернулись в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
залишенню без змін, з наступних
підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
та віднесений до категорії 1, що
підтверджується наявною у матеріалах
справи копією посвідчення, та отримує
пенсію у відповідача2 та доплату за
шкоду, заподіяну здоров'ю, призначену у
відповідності до ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
(далі - Закон).

У серпні 2013 року Позивач звернувся до
Управління із заявою, в якій просив
невідкладно здійснити призначення,
перерахунок та видачу довідки про
фактичну заборгованість згідно
рішення суду.

Листом від 23 серпня 2013 року №172/Р-51/4
відповідач повідомив ОСОБА_2 про розмір
пенсії та зазначив, що у зв'язку з
відсутністю фінансування з Державного
бюджету України виплата призначених та
нарахований і перерахований пенсій
згідно рішення суду не здійснюється.

Вважаючи вказані дії відповідача
протиправними позивач звернувся до
суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позову прийшов до
висновку, що суб'єкт владних
повноважень не може бути зобов'язаний
виконувати судове рішення шляхом
ухвалення судом іншого рішення,
оскільки примусове виконання
постанови суду здійснюється в порядку,
передбаченому Законом України «Про
виконавче провадження», в рамках
виконавчого провадження з виконання
виконавчого листа.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
оскільки вони знайшли своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, колегія суддів зважає
на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 березня
2014 року частково задоволено апеляційну
скаргу УПФ України у Подільському
районі, а саме скасовано постанову
Подільського районного суду м. Києва
від 21 листопада 2013 року та ухвалено
нову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 до
Управління задоволено частково:
визнано протиправними дії відповідача2
щодо перерахунку та виплати ОСОБА_2
основної пенсії по інвалідності та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірах, менших ніж
передбачено ст. ст.50, 54 Закону, та
зобов'язано Управління здійснити
перерахунок та виплату ОСОБА_2 основної
пенсії по інвалідності у розмірі 10
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 100 % мінімальної
пенсії за віком відповідно до ст. ст. 50,
54 Закону за періоди з 05 листопада 2006
року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008
року по 22 липня 2011 року з урахуванням
проведених виплат.

Крім того, встановлено, що постановою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління про зобов'язання здійснити
перерахунок та виплату підвищення до
пенсії на підставі ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» задоволено
апеляційну скаргу Управління,
скасовано постанову Подільського
районного суду м. Києва від 06 вересня 2013
року та відмовлено у задоволенні
позову у повному обсязі.

Так, невиплата позивачу перерахованої
відповідно до рішення суду пенсії та
подальше неврахування Відповідачем
розмірів пенсії та доплати до пенсії,
стосується саме належного виконання
відповідачем постанови Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31 жовтня 2013 року.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС України)
встановлено, що судове рішення, яким
закінчується розгляд справи в
адміністративному суді, ухвалюється
іменем України. Постанови та ухвали
суду в адміністративних справах, що
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Судове рішення, яке набрало законної
сили, та виконується у порядку
встановленому Законом України "Про
виконавче провадження".

Також, відповідно до ст.257 КАС
України примусове виконання
судових рішень в адміністративних
справах здійснюється в порядку,
встановленому Законом України "Про
виконавче провадження».

Закон України «Про виконавче
провадження» від 21 квітня 1999 року №
606-XIV (далі - Закон України № 606-XIV)
визначає умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

При цьому, примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу службу"
від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР.

Відповідно до статті 1 Закону України №
606-XIV виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Отже, вчинення дій спрямованих на
виконання рішень судів, в тому числі
застосування заходів впливу в разі їх
невиконання та/або неналежного
виконання, є виключною компетенцією
органів державної виконавчої служби,
що виключає можливість задоволення
позовних вимог щодо надання оцінки
діям сторони виконавчого провадження -
боржника в порядку судового розгляду.

Так, позивач має право звертатися до
органів державної виконавчої служби -
як на вимогу для виконання
вищевказаних рішень чи оскарження дій
державного виконавця щодо невжиття
входів щодо виконання даних рішень,
тільки в рамках виконавчого
провадження, а не окремого позовного
провадження, оскільки предметом
судового розгляду не може бути порядок
виконання рішення суду, яке набрало
законної сили та стосовно якого
здійснюється виконавче провадження.

При цьому, Позивач не позбавлений
можливості подати до суду першої
інстанції, який ухвалив судове рішення,
заяву про визнання протиправними
рішень, дій чи бездіяльності, вчинених
суб'єктом владних повноважень -
відповідачем на виконання такої
постанови суду або порушення прав
Позивача, підтверджених такою
постановою суду, в порядку судового
контролю за виконанням судових рішень
в адміністративних справах, який
встановлений ст. 267 КАСУ.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку, що
суб'єкт владних повноважень не може
бути зобов'язаний виконувати судове
рішення шляхом ухвалення судом іншого
рішення, оскільки примусове виконання
постанови суду здійснюється в порядку,
передбаченому Законом України «Про
виконавче провадження», в рамках
виконавчого провадження з виконання
виконавчого листа.

Крім того, вимога про перерахунок та
виплату зазначених видів пенсії вже
було предметом розгляду в іншій
судовій справі, а тому обставини, що
встановлені постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20 березня 2014 року вважаються в силу
приписів ст. 72 КАС України
встановленими та такими, що не
підлягають доведенню. Звідси і
випливає однозначний висновок про те,
що позовні вимоги про призначення
пенсій у відповідності до ст. ст. 50, 54
Закону є необґрунтованими з огляду на
те, що такі пенсії вже призначені
Позивачу, що підтверджується, зокрема,
й наведеним судовим рішенням.

Що стосується підвищення до пенсії
відповідно до ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», то що дане
питання вже було предметом розгляду в
іншій судовій справі, а тому обставини,
що встановлені постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31 жовтня 2013 року вважаються в силу
приписів ст. 72 КАС України
встановленими та такими, що не
підлягають доведенню. Враховуючи
викладене, позовні вимоги про
призначення пенсій у відповідності до
ст. 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» є
необґрунтованими з огляду на те, що
таке підвищення вже призначено
Позивачу, що підтверджується, зокрема,
й наведеним судовим рішенням.

Що стосується вимоги позивача про
відшкодування моральної шкоди, то суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку, що така
вимога не підлягає задоволенню з
огляду на необґрунтованість позову у
цілому.

Що стосується вимоги про призначення
пенсії довічно у розмірі встановленому
постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 березня
2014 року, то колегія суддів зазначає, що
зазначеним рішенням вже встановлений
період проведення перерахунку пенсії
та визначена кінцева дата вказаного
перерахунку.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Отже, суд першої інстанції дав належну
оцінку всім обставинам справи та вірно
застосував законодавство, що регулює
ці правовідносини.

Надані докази були оцінені судом
першої інстанції, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Крім того, було оцінено належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, що відповідає вимогам ст. 86
КАС України.

З огляду на зазначене та беручи до
уваги достатній і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності колегія суддів
дійшла висновку, що викладені у
позовній заяві доводи позивача є не
обґрунтованими та, відповідно, його
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню.

При цьому апеляційна скарга не містить
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційній скарзі
процесуальні порушення не призвели до
неправильного вирішення справи і не є
підставою для скасування судового
рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційна скарга залишається без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Шевченківського районного
суду м.Києва від 31 жовтня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів із дня
складання у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України у
порядку ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

Є.О. Сорочко

Повний текст виготовлено 15 грудня 2014
року

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Сорочко Є.О.