Справа № 754/13018/14-а
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Журавська
Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді
Кобаля М.І.,

суддів:
Епель О.В., Карпушової О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження матеріали апеляційної
скарги ОСОБА_2 на постанову
Деснянського районного суду міста
Києва від 15 серпня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва про
визнання протиправною бездіяльності
та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулась до
суду із адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва (далі -
Відповідач) у якому просила визнати
протиправними дії щодо відмови у
перерахунку пенсії та зобов'язати
відповідача провести перерахунок
пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
починаючи з 01.01.2005 року.

Постановою Деснянського районного
суду міста Києва від 15 серпня 2014 року в
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, позивач подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити адміністративний позов в
повному обсязі (за текстом апеляційної
скарги).

Апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197
КАС України, якою передбачено, що суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої ст. 183-2 КАС України.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити частково, з наступних
підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Згідно статті 202 КАС України, суд
апеляційної інстанції скасовує
постанову суду першої інстанції та
приймає нову постанову, якщо судом не
доведені обставини, що мають значення
для справи, які суд першої інстанції
вважає встановленими, судом неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, порушено норми
матеріального права, а висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є інвалідом ІІ групи
(безстроково) і має категорію 1 як особа,
яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, що
підтверджується копіями посвідчень
серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 і копією довідки
МСЕК № 121554 (а.с.16-17).

ОСОБА_2 звернулась до УПФУ у
Деснянському районі м. Києва про
перерахунок пенсій відповідно до ст.
ст. 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 01 січня 2005 року.

За результатами розгляду даного
звернення, 03.03.2014 року УПФУ у
Дніпровському районі м. Києва надало
відповідь, що позивач отримує пенсію
розмір якої розрахований з
урахуванням вимог чинного
законодавства, тобто постанов Кабінету
Міністрів України.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні адміністративного позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачем правомірно відмовлено в
перерахунку пенсії позивачу, оскільки
відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» підставою
її нарахування взято розмір
мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів апеляційної інстанції
не погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки він не
знайшов своє підтвердження під час
апеляційного розгляду справи.

Виходячи із змісту статті 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах: - інвалідам II групи - 75
процентів мінімальної пенсії за віком.

Також, частиною 4 статті 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
передбачено, що в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими: по
II групі інвалідності - 8 мінімальних
пенсій за віком.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті
87 Бюджетного кодексу України до
видатків, що здійснюються з Державного
бюджету України (з урахуванням
особливостей, визначених пунктом 5
частини другої статті 67-1 цього
Кодексу), належать видатки на державні
програми з ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи, охорони
навколишнього природного середовища
та ядерної безпеки, запобігання
виникненню та ліквідації надзвичайних
ситуацій та наслідків стихійного лиха.

Згідно абзацу 8 пункту 4 мотивувальної
частини Рішення Конституційного Суду
України від 25.01.2012 року № 3-рп/2012
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, якими регулюються
бюджетні відносини, зокрема питання
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України, є
складовою бюджетного законодавства
відповідно до пункту 5 частини першої
статті 4 Бюджетного кодексу України.
Отже, суди загальної юрисдикції
України під час вирішення справ щодо
соціального захисту прав громадян
повинні застосовувати
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, прийняті на
підставі і на виконання Бюджетного
кодексу України, інших законів України,
в тому числі закону про Державний
бюджет України на відповідний рік.

Статтею 63 Закону України «Про статусі і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що
фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок коштів державного бюджету,
коштів, які враховуються при
визначенні міжбюджетних трансфертів,
та інших джерел, не заборонених
законодавством.

Починаючи з 01.01.2014 року, Закон України
«Про державний бюджет України на 2014
рік» від 16.01.2014 року в редакції Закону
України від 06.07.2014 р. № 1534-18 не містить
жодної норми, яка б обмежувала у 2014 році
пряме застосування Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», зокрема
статей 50 та 54 вказаного Закону.

Проте, Законом України «Про державний
бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014
року в редакції Закону України від
03.08.2014 року № 1622-18, встановлено, що норми
і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48,
50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів бюджетів усіх
рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік.

Колегія суддів вважає за необхідне
зверти увагу, що вказана норма діє з 16
серпня 2014 року.

Таким чином, з 16.08.2014 року, розміри
пенсій передбачених статтями 50 та 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» обмежується вимогами
Законом України «Про державний бюджет
України на 2014 рік» від 16.01.2014 року в
редакції Закону України від 03.08.2014 року.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

З огляду на зазначене, колегія суддів
прийшла до висновку, що, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру пенсій, позивачу з 04.02.2014 по
15.08.2014 року застосуванню підлягають
норми статей 50 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
постанова Кабінету Міністрів України
«Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
№ 1210.

Проаналізувавши норми законодавства,
суд апеляційної інстанції вважає, що
позовна вимога позивача - ОСОБА_2 про
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України у Деснянському районі м.
Києва здійснити нарахування,
перерахунок та виплату пенсій
відповідно до статей 50 та 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за період з 04.02.2014 по 15.08.2014 року -
підлягає задоволенню.

Як зазначено судом першої інстанції в
оскаржуваному рішенні, позовні вимоги
ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними
та зобов'язання вчинити дії за період з
01 січня 2005 року по 03 лютого 2014 року
залишено без розгляду ухвалою
Деснянського районного суду міста
Києва від 14 серпня 2014 року.

Проте, дослідивши в повному обсязі
матеріали справи, судом апеляційної
інстанції встановлено, що
вищезазначена ухвала не міститься в
даній справі, а тому зазначений
адміністративний позов, за період з 01
січня 2005 року по 03 лютого 2014 року
підлягає залишенню без розгляду,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Таким чином, правовий припис «в межах
строку звернення до адміністративного
суду, встановленого законом» означає,
що позов має подаватися лише в тих
межах часу, які встановлені законом.
Крім того, можливість захисту прав та
інтересів залежить від дотримання
строків, встановле них на цей випадок
законом.

У ч. 2 ст. 99 КАС України встановлено
шестимісячний строк для звернення до
адміністративного суду, що пов'язане зі
специфікою правовідносин, а також має
сприяти наданню доказів, підвищує їхню
достовірність і тим самим сприяє
встановленню істини у конкретній
адміністративній справі.

Дана норма закону означає, що за
загальним правилом перебіг строку на
звернення до адміністративного суду
починається від дня виникнення права
на адміністративний позов, тобто коли
особа дізналася або могла дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Необхідно зазначити, що
процесуальним строком є проміжок часу,
встановлений законом або судом, у який
суд та особи, що беруть участь у справі,
та інші учасники процесу вчиняють
певні процесуальні дії, передбачені
Кодексом адміністративного
судочинства України, в результаті
вчинення яких настають певні правові
наслідки.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Як свідчать матеріали справи, позивач
звернулась до суду з даним позовом
04.08.2014р., подавши цей позов більш ніж
через шість місяців з моменту
порушення, на її думку, прав, свобод та
законних інтересів, крім того, позивач
не порушувала питання про поновлення
пропущеного строку та не надала суду
доказів поважності причин пропуску
строку.

Колегія суддів апеляційної інстанції
звертає увагу, що позовна вимога про
зобов'язання відповідача
перераховувати в подальшому пенсії у
вказаних розмірах відповідно до статей
50 та 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», не може бути задоволена в
судовому порядку, так як КАС України не
передбачено можливості захисту прав та
інтересів осіб, які станом на момент
звернення до суду не порушені, а тому в
даній позовній вимозі - необхідно
відмовити.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
судом першої інстанції рішення
прийнято з порушення норм
матеріального та процесуального права.
У зв'язку з цим, колегія суддів вважає
необхідним рішення суду першої
інстанції скасувати, а позовні вимоги
задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212,
254, 183-2 КАС, Київський апеляційний
адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу - ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду
міста Києва від 15 серпня 2014 року -
скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва про
визнання протиправною бездіяльності
та зобов'язання вчинити дії, за період з
01 січня 2005 року по 03 лютого 2014 року -
залишити без розгляду.

Ухвалити нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_2
задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного
фонду України у Деснянському районі м.
Києва щодо відмови в проведені
перерахунку та виплати пенсій в
розмірах, передбачених статтями 50 та 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - неправомірними за період
з 04.02.2014 року по 15.08.2014 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України у Деснянському районі м.
Києва здійснити нарахування,
перерахунок та виплату пенсій
відповідно до статей 50 та 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за період з 04.02.2014 року по 15.08.2014 року.

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту постановлення, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя
М.І. Кобаль

судді:
О.В. Епель

О.В. Карпушова

Головуючий суддя

Кобаль М.І.

Судді:

Епель О.В.

Карпушова О.В.