Справа № К/9991/55188/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/55188/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження справу за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України у Київському
районі м. Одеси про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії за касаційними скаргами
ОСОБА_1 та управління Пенсійного фонду
України у Київському районі м. Одеси на
постанову апеляційного суду Одеської
області від 30 червня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що вона має статус постраждалої
від наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС категорії 1 та з 20 січня 2004 року є
інвалідом ІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з аварією на
Чорнобильській АЕС, тому відповідно до
статей 50, 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", має право на отримання
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком,
державної пенсії для інвалідів ІІ
групи в розмірі, не нижчому 8
мінімальних пенсій за віком.

Постановою Київського районного суду
м. Одеси від 4 червня 2010 року позов
задоволено частково.

Визнано протиправною відмову
відповідача перерахувати і виплатити
основну та додаткову пенсії,
зобов'язано відповідача перерахувати
позивачу пенсії за період з 01
січня 2005 року по 31 грудня 2007 року та з 22
травня 2008 року по 01 червня 2010
року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою апеляційного суду Одеської
області від 30 червня 2011 року було
змінено рішення суду першої інстанції.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України у Київському районі м.
Одеси здійснити перерахунок пенсії
ОСОБА_1 відповідно до статті 50, частини
четвертої статті 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» й провести
відповідні виплати за період з
15 січня 2009 року по 01 червня 2010 року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вказуючи на допущені, на думку сторін,
апеляційним судом порушення норм
чинного процесуального і
матеріального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильного судового рішення,
позивач просить скасувати
постановлене рішення суду апеляційної
інстанцій та залишити в силі постанову
суду першої інстанції, а відповідач
просить скасувати рішення апеляційної
інстанції та ухвалити нове судове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позову повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційних скарг та
перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга позивача задоволенню підлягає
частковому задоволенню, а касаційна
скарга відповідача не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Під час розглядусправи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 має статус
учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1
категорії, є інвалідом ІІ групи,
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України у Київському
районі м. Одеси.

Статтею 49 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII
передбачено, що пенсії особам,
віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до частини четвертої статті
54 цього Закону (в редакції, що діяла до
1 січня 2008 року), якою визначено
підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
категорії 1, та у зв'язку з утратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо
яких встановлено зв'язок із
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими 8 мінімальних пенсій за
віком.

Згідно зі статтею 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам ІІ групи - у розмірі
75 процентів мінімальної пенсії за
віком.

Як передбачено статтею 53 зазначеного
Закону, виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Підпунктом 15 пункту 28 розділу ІІ Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" від
28 грудня 2007 року № 107-VI частини третю та
четверту статті 54 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" викладено в
новій редакції, відповідно до змісту
яких у всіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими: для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1986 році, зокрема,
по II групі інвалідності - 200 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1987 - 1990 роках та
осіб, евакуйованих у 1986 році із зони
відчуження, зокрема, по II групі
інвалідності - 150 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для інших
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою, зокрема,
по II групі інвалідності - 120 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Підпунктом 12 пункту 28 розділу ІІ Закону
№ 107-VI статтю 50 Закону № 796-ХІІ
викладено в новій редакції, відповідно
до якої особам, віднесеним до категорії
1, призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам II групи - у розмірі 20
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
пункту 28 розділу ІІ Закону № 107-VI
визнані неконституційними з дня
ухвалення Конституційним Судом
України цього рішення.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Вихідним критерієм розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ, є мінімальний розмір пенсії за
віком, який відповідно до частини
першої статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
тобто законами України про Державний
бюджет на відповідні роки.

Положення частини третьої статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" щодо застосування розміру
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого частиною першою цієї
статті, тільки стосовно визначення
розмірів пенсій, призначених згідно з
цим Законом, на думку колегії суддів, не
є перешкодою для застосування даної
величини мінімального розміру пенсії
за віком до обрахування інших пенсій чи
доплат, пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною першою
цієї статті мінімального розміру
пенсії за віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
застосуванню підлягає мінімальний
розмір пенсії за віком, який
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законами
про Державний бюджет України на
відповідні роки, а не розміри твердих
сум, що установлені постановами
Кабінету Міністрів України "Про
підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок державного
бюджету" від 3 січня 2002 року № 1
(з урахуванням змін, внесених
постановою Кабінету МіністрівУкраїни
"Про підвищення розмірів пенсій,
призначених відповідно до частини
четвертої статті 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 13 липня
2004 року № 894) та "Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян" від 28 травня 2008 року
№530.

Апеляційний суд прийшов до
обґрунтованого висновку про
необхідність застосування до спірних
правовідносин положень частини другої
статті 99 і частини першої статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
України (в редакції чинні на час
виникнення спірних правовідносин),
якими встановлено річний строк
звернення з позовом до суду і
пропущення строку для звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову, оскільки на
їх застосуванні, як це зазначено у
постанові суду першої інстанції,
наполягав відповідач.

Посилання позивача у доводах
касаційної скарги на положення статті
87 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» не може бути прийняте
судом, оскільки у зазначеній нормі
йдеться про нараховані суми пенсій,
щодо яких немає спору про правильність
їх нарахування.

Разом з тим, положення статті 50, 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», згідно з якими позивач
має право на перерахунок пенсії, не
містять обмежень щодо строку, протягом
якого пенсіонер має право на їх
виплату.

Законом не встановлюється ні
строковість, ні обмеження у часі цих
видів виплат. З самого визначення
поняття пенсії вбачається, що ці
виплати здійснюються на постійній
основі, протягом невизначеного періоду
часу. Цей вид виплат не є строковим, а
тому не може бути призначений на якийсь
строк. В цьому випадку визначається
лише дата, з якої особа має право на
отримання пенсії (чи її перерахунок).
Кінцевий термін, або строк, на який
призначається пенсія, не може
встановлюватись, якщо за час розгляду
справи не відбулись зміни у
законодавстві щодо розміру пенсії,
оскільки це суперечить самому
визначенню та суті пенсії.

Однак, суд апеляційної інстанції,
задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1 щодо перерахунку та виплати
їй пенсії з 15 січня 2009 року,
необґрунтовано обмежив такий
перерахунок та виплату кінцевою датою -
01 червня 2010 року.

Відповідно до статті 225 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
змінити судове рішення, якщо у справі
немає необхідності досліджувати нові
докази або встановлювати обставини, а
судове рішення, яке змінюється, є
помилковим тільки в частині.

Виходячи з викладеного, рішення суду
апеляційної інстанції підлягає зміні.

Керуючисьстаттями 220, 222, 223, 225, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у Київському
районі м. Одеси залишити без
задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову апеляційного суду Одеської
області від 30 червня 2011 року змінити,
виключивши з резолютивної частини
постанови апеляційного суду Одеської
області від 30 червня 2011 року слова «по 01
червня 2010 року».

В решті постанову апеляційного суду
Одеської області від 30 червня 2011 року
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.