Справа № 2а-9422/11/1370
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 р.
Справа № 135431/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Клюби В. В., Кухтея Р. В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Бродівському районі
Львівської області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2011
року в справі за позовом управління
Пенсійного фонду України в
Бродівському районі Львівської
області до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Бродівському
районі Львівської області про
зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

25 серпня 2011 року Львівським окружним
адміністративним судом зареєстровано
позовну заяву управління Пенсійного
фонду України в Бродівському районі
Львівської області до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Бродівському
районі Львівської області про
зобов'язання відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Бродівському
районі Львівської області включити в
акти звірки та прийняти до
відшкодування, починаючи з січня 2011
року по серпень 2011 року включно,
виплачену пенсію гр. ОСОБА_1 на загальну
суму1050,00 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви
зазначено, що відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Бродівському
районі Львівської області не прийняло
до відшкодування суми державної
адресної допомоги на загальну суму 1050,00
грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2011
року в задоволенні позову відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що
позивачем обраний невірний спосіб
захисту порушеного, на його думку,
права.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, позивачем - управлінням
Пенсійного фонду України в
Бродівському районі Львівської
області, подано апеляційну скаргу до
Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій
висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою задовольнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначено, що підписання
спільних актів звірки прямо породжує
правовідносини щодо відшкодування
витрат органам Пенсійного фонду щодо
виплати пенсій, оскільки перерахування
коштів відбувається на
централізованому рівні і тільки тих
сум, які включені в акт, складений на
територіальному рівні і зазначених в
узгодженій довідці.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, про дату,
час і місце апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, а тому,
колегія суддів, відповідно до п. 2 ч. 1
ст. 197 КАС України, вважає можливим
проведення розгляду справи за їхньої
відсутності, в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами та на основі наявних у ній
доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
проаналізувавши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів не знаходить підстав для її
задоволення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Встановлено, що відповідач не включив в
акти звірки з січня 2011 року по серпень
2011 року включно виплачену пенсію
ОСОБА_1 в сумі 1050,00 грн., що
підтверджується розрахунком суми
позову про спонукання відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Бродівському
районі Львівської області в зв'язку з
тим, що робота потерпілого не була на
момент отримання трудового каліцтва
підтверджена в роботодавця в
установленому порядку за період з
січня 2011 року по липень 2011 року та
списками осіб, пенсії яких пред'явлені
для відшкодування управлінням
Пенсійного фонду України в
Бродівському районі і не прийняті до
відшкодування відділенням виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Бродівському
районі за період з січня 2011 року по
липень 2011 року.

Втрати, понесені Пенсійним фондом
України у зв'язку із виплатою
щомісячної державної адресної
допомоги передбаченої постановою КМУ
№ 265 від 26 березня 2009 року підлягають
відшкодуванню Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві. Вказане підтверджується
ст.7 Закону України «Про страхові
тарифи на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності», відповідно до якої
органи виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві, починаючи з 01
квітня 2001 року відшкодовують органам
Пенсійного фонду України пенсії,
сплачені особам, яким призначено
пенсії внаслідок нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання та пенсій у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до ст.4 Основ в Україні
залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням; медичне страхування;
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; страхування на випадок
безробіття; пенсійне страхування; інші
види страхування, передбачені законами
України.

Відносини, що виникають за зазначеними
в частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Спори, що виникають із правовідносин за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, вирішуються в
судовому порядку, якщо законом не
встановлено досудовий порядок їх
розгляду (ст. 12 Основ).

Відповідно до п. 4 ст. 25 Основ, за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Згідно із ч. 4 ст. 26 Основ передбачено, що
якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Враховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до ст. 25
Основ, є Фонд соціального страхування
від нещасних випадків.

Пунктом 2 ст. 7 Прикінцевих положень
Закону України «Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», який набрав чинності
з 01 квітня 2001 року, встановлено, що фонд
сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 01 квітня 2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку фонду документи,
що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку.

Потерпілі, документи яких не передані
до фонду, продовжують отримувати
належні виплати та соціальні послуги
від свого роботодавця, Пенсійного
фонду України та Фонду соціального
страхування України. При цьому кошти,
виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і фондом у
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» в переліку соціальних
послуг та виплат, які здійснюються та
відшкодовуються Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, є пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Частиною 2 ст. 24 Закону «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» закріплене аналогічне
правило - якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на
таку категорію інвалідів, щодо
відшкодування витрат на виплату пенсій
яким виник спір.

За змістом ч. 2 ст. 2 зазначеного Закону
особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Відповідно до п. 3 розділу XI Прикінцевих
положень Закону «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у ст. 8 цього
Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Постановою Кабінету Міністрів № 265 від
26 березня 2008 року «Про деякі питання
пенсійного забезпечення громадян»
встановлено, що у разі, коли щомісячний
розмір пенсійних виплат (з урахуванням
надбавок, підвищень, додаткових пенсій,
цільової грошової допомоги, сум
індексації та інших виплат до пенсії,
встановлених законодавством, - крім
пенсій за особливі заслуги перед
Україною та щомісячної доплати до
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
членам сімей шахтарів, смерть яких
настала внаслідок нещасного випадку на
виробництві - в осіб, яким призначено
пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, інвалідів з дитинства,
дітей-інвалідів, інвалідів) не досягає
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для осіб, які втратили
працездатність, таким особам надається
щомісячна державна адресна допомога до
пенсії у розмірі, що не вистачає до
зазначеного прожиткового мінімуму.

Пунктом 5 вказаної Постанови
передбачено, що виплата державної
адресної допомоги здійснюється за
рахунок коштів, з яких виплачується
пенсія або державна соціальна
допомога.

З наведених вище норм вбачається, що
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, а в разі
виплати такої органами Пенсійного
фонду України - відшкодувати
останньому витрати, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Крім того, з аналізу наведених норм
також випливає обов'язок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодувати Пенсійному
Фонду України витрати на виплату
щомісячної державної адресної
допомоги та витрат на її виплату і
доставку. Доводи відділення ФССНВ не
ґрунтуються на нормах чинного
законодавства. Разом з тим обраний у
цій справі спосіб захисту (відновлення)
порушеного права є таким, що не
відповідає змісту прав УПФ України
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Відповідач, посилаючись на Порядок
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, затвердженого спільною
постановою Правління Пенсійного фонду
України та Правління ФССНВВ України
від 04 березня 2003 року за № 5-4/4, зазначає,
що механізм відшкодування витрат, який
передбачений Порядком, розрахований на
відсутність спору.

При наявності спору між суб'єктами
владних повноважень та недосягненні
згоди щодо підписання актів зі сторони
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України, як є в
даному видпадку, спір повинен
вирішуватись шляхом пред'явлення
позову про стягнення відповідних
коштів, а не шляхом пред'явлення вимог
щодо підписання актів звірки, оскільки
така дія передбачає обопільну згоду та
відсутність спору між сторонами.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції переконаний, що
судом першої інстанції надано належну
оцінку наявним у справі доказам, а їх
достатня кількість та взаємний зв'язок
у сукупності дали змогу суду першої
інстанції зробити вірний висновок про
наявність підстав для відмови в
задоволенні позову.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції визнає, що судом
першої інстанції, при вирішенні даного
публічно-правового спору, правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, постанова суду першої інстанції
ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Бродівському районі Львівської
області залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2011
року в справі № 2а-9422/11/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
С. П.
Нос

Судді:
В. В.
Клюба

Р. В.
Кухтей