Справа № 804/13214/13-а
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"18" листопада 2014 р. справа №
804/13214/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання
Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Головного Управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
20.12.2013 р. у справі № 804/13214/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТРАНССТАНДАРТ-2002»

до Лівобережної об'єднаної державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Головного Управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

встановив:

07.10.2013 року позивач звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просив визнати нечинним податкове
повідомлення-рішення відповідача №
від 03.06.2013 року на загальну суму
68400 грн. ( в тому числі 54720 грн. за
основним платежем та 13680 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями).

Постановою суду першої інстанції
адміністративний позов задоволено.

Постанова суду вмотивована тим, що
первинні надані позивачем не
викликають сумнівів щодо реального
характеру виконаних господарських
операцій і спростовують висновки
відповідача щодо нікчемності спірних
правочинів.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неповне з'ясування судом обставин
справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що між
контрагентами на кінець перевіряємого
періоду не проведено розрахунків,
зазначає, що за результатами перевірки
ПП «Екоскан Сервіс» встановлено
відсутність підприємства за юридичною
адресою, відсутність необхідних умов
для ведення господарської діяльності,
відсутність основних фондів,
технічного персоналу у необхідній
кількості, що свідчить про
неможливість реального здійснення
фінансового-господарських операцій
підприємством, окрім того, зазначає про
проведення досудового розслідування у
кримінальному провадженні № 00000005
від 15.01.2013 року відносно ПП «Екоскан
Сервіс» за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.
212 Кримінального кодексу України.

Просить скасувати постанову суду та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
позивачеві у задоволенні позовних
вимог.

В судовому засіданні представник
позивача заперечував проти доводів
апеляційної скарги та просив залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача до судового
засідання не з'явився, про день, час та
місце судового засідання повідомлений
належним чином, що не перешкоджає
розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази, наявні в
матеріалах справи, перевіривши в межах
доводів апеляційної скарги дотримання
судом першої інстанції норм
процесуального та матеріального права,
суд дійшов висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження під час
розгляду апеляційної скарги, що в
період часу з 07.05.2013 року по 15.05.2013 року
відповідачем, на підставі наказу №527
від 30.04.2013 року, проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
взаємовідносин у частині здійснення
експортних операцій за січень 2013 року,
за результатами якої складено акту
перевірки №2127/22-4/31971392 від 22.05.2013 року.

Відповідно до висновків акту перевірки
встановлено порушення з боку позивача:

- ст. 203, ст. 215, ст. 228, ст. 662, ст. 655, ст. 656
Цивільного кодексу України, в частині
недодержання в момент вчинення
правочину вимог, які не спрямовані на
реальне настання наслідків, що
обумовлені ними та суперечать
моральним засадам суспільства;

- п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п.
201.7, п. 201. 4, п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, завищено податковий
кредит за рахунок включення до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість в грудні 2012 року від ПП
«Екоскан Сервіс» на загальну суму 54720
грн., в результаті чого занижено суму
податку на додану вартість, що підлягає
сплаті до бюджету на загальну суму 54720
грн., а саме: грудень 2012 року - 54720 грн.

На підставі вищевказаного акту
перевірки відповідачем винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 03.06.2013 року, яким позивачеві
збільшено суму податкового
зобов'язання за основним платежем по
податку на додану вартість на суму 54720
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями на суму 13680 грн.

Підставою для прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
стали висновки акту перевірки ПП
«Екоскан Сервіс» №77207/224/33517827 від 21.12.2012
року про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки щодо
документального підтвердження
господарських відносин із платником
податків БПП «Сура» за листопад 2011 року
їх реальності та повноти відображення
в обліку, яким встановлено порушення ПП
«Екоскан Сервіс» ст.. 185 Податкового
кодексу України, в частині
оподаткування податком на додану
вартість безтоварних операцій по
ланцюгу постачання товару,
робіт/послуг з контрагентами
постачальниками та контрагентами
покупцями.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що наведені в акті №2127/22-4/31971392 від
22,05,2013 року "Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «ТРАНССТАНДАРТ-2002» () з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
взаємовідносин у частині здійснення
експортних операцій за січень 2013 року»
обставини, щодо не підтвердження
податкового кредиту та податкових
зобов'язань з ПДВ ПП «Екоскан Сервіс»
та відсутність в останнього об'єктів
оподаткування податком на додану
вартість по операціях з продажу
товарів (послуг)
підприємствам-покупцям, в тому числі і
позивачеві жодним чином не доводять
недобросовісність позивача та не
свідчать про відсутність реальності
господарських операцій. З таким
висновків колегія суддів погоджується
з огляду на наступне.

12.12.2012 року між позивачем (покупцем) та
ПП «Екоскан Сервіс» (постачальником)
укладено договір поставки №58,
предметом якого є зобов'язання
постачальника передати, а покупця -
прийняти та оплатити товар
виробничо-технічного призначення.

Надані позивачем і досліджені судом
первинні документи не викликають
сумнівів щодо реального отримання
позивачем товарів та послуг,
зазначених у видаткових накладних,
товарно-транспортних накладних, актах
прийняття-здачі робіт/послуг,
вантажно-митній декларації, податкових
розрахунках і повністю спростовують
висновок відповідача щодо нікчемності
спірних правочинів. Натомість
відповідач не навів жодних обставин та
доказів, які б свідчили про
невідповідність господарських
операцій цілям та завданням статутної
діяльності сторін цих операцій,
незвичності цих операцій для цих осіб,
про незвичність цін за спірними
операціями або про їх збитковість, або
інших обставин, які б в сукупності
могли свідчити про фіктивність
вчинених операцій, відсутність факту
поставки товарів, а також того, що
вчинення зазначених операцій не було
обумовлено розумними економічними
причинами (цілями ділового характеру),
а дії позивача та його контрагентів
були спрямовані на отримання
необґрунтованої податкової вигоди.

Судом першої інстанції обґрунтовано
відхилені доводи відповідача стосовно
того, що у ПП «Екоскан Сервіс» відсутні
виробниче обладнання, транспортні
засоби, торгівельне обладнання
необхідні умови для здійснення
господарської діяльності в частині
купівлі, продажу, реалізації,
зберігання та відвантаження
товарно-матеріальних цінностей, що
унеможливлює здійснення ПП «Екоскан
Сервіс» господарської діяльності,
оскільки для того, щоб здійснювати
купівлю-продаж товарів не є
обов'язковим наявність виробничого
обладнання, транспортних засобів,
торгівельного обладнання тощо.

Відповідно до вимог п. 135.2 ст. 135 та п. 138.2
ст. 138 Податкового кодексу України,
витрати та доходи, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат та
доходів, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачено правилами
ведення бухгалтерського обліку, та
інших документів, встановлених
розділом ІІ цього кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 198.8 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не вище рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу)
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 228 Цивільного
кодексу України правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним. Однак
доводів на підтвердження того, що
укладений правочин має ознаки такого,
що порушує публічний порядок,
відповідачем не наведено.

Оскільки податковий орган посилається
на відсутність реального характеру
угоди, та відсутність наміру створення
правових наслідків, такий правочин
слід вважати таким, що може бути
визнаний судом фіктивним

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» №996-XIV
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій;
первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до п. 2 ст. 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарський операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції; одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Колегія суддів також вважає за
необхідне зазначити, що з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати, зокрема, такі обставини: 1)
рух активів у процесі здійснення
господарської операції; 2) установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції; 3) установлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг), спорудженням основних фондів,
імпортом товарів (послуг), понесенням
інших витрат і господарською
діяльністю платника податку.

Неприпустимість притягнення до
відповідальності одного суб'єкта
господарювання за неправомірні дії
іншого підтверджується практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, в
пункті 7.1 рішення у справі «Булвес» АД
проти Болгарії» Європейський Суд з
прав людини дійшов такого висновку:
«...Суд вважає, що компанія-заявник не
повинна нести відповідальність за
наслідки невиконання постачальником
його обов'язків щодо своєчасного
декларування ПДВ і, як наслідок,
сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.
Суд вважає, що такі вимоги
прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії-заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності».

Вищенаведений висновок Європейський
Суд з прав людини повторно підтвердив у
рішенні по справі «Бізнес Сепорт
Сентре проти Болгарії», пунктом 23 якого
зазначено, що у разі виявлення
податковими органами невиконання
постачальником своїх обов'язків як
платника ПДВ, вони могли б розпочати
податкову перевірку цього
постачальника, з тим щоб стягнути з
нього належні платежі та штрафні
санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого
впливу на оподаткування
організації-заявника (Бізнес Сепорт
Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини
чітко визначає правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має зазнавати негативних наслідків
через порушення законодавства його
контрагентом.

У разі наявності у державних органів
інформації про зловживання в системі
оподаткування конкретною компанією,
вони повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживання
з їх боку (Рішення Європейського суду з
прав людини від 09.01.2007 року у справі
«Інтерсплав проти України»).

Рішення Європейського Суду з прав
людини згідно з статтею 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
Суду з прав людини» мають в Україні
значення джерела права. Більше того,
частина друга статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
вимагає врахування практики
Європейського Суду з прав людини при
вирішенні адміністративних справ.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відповідачем не доведено недійсність
та нереальність спірної угоди,
оскільки матеріали справи містять всі
законодавчо визначені первинні
документи, які були досліджені судом
першої інстанції, а саме: податкові
накладні та накладні, акти
приймання-передачі виконаних послуг
(робіт) тощо. Окрім того в матеріалах
справи міститься ухвала
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 16.05.2013 року
у справі № 804/1932/13-а за адміністративним
позовом Приватного підприємства
«Екоскан Сервіс» до Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська Державної
податкової служби про визнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити певні дії, якою залишено без
змін постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
06.03.2013 року, якою визнано протиправними
дії Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби,
які полягають у проведенні перевірки
ПП «Екоскан Сервіс» в результаті яких
складено акт перевірки
фінансово-господарської діяльності
№7207/224/33517827 від 21.12.2012 року з питань
дотримання вимог податкового
законодавства України Приватним
підприємством «Екоскан Сервіс» () під час здійснення
господарських відносин з БПП «Сура»
(код () за листопад 2011 року.

Окрім того колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що посилання
відповідача на наявність
кримінального провадження №000005
від 15.01.2013 року за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 205 Кримінального
кодексу України, не береться до уваги
колегією суддів, оскільки саме
наявність даного кримінального
провадження в Єдиному реєстрі
досудових розслідувань без наявності
обвинувального вироку суду не може
свідчити про наявність будь-яких
порушень з боку позивача або його
контрагентів.

За таких обставин, колегія суддів
доходить висновку, що суд першої
інстанції об'єктивно, повно, всебічно
дослідив обставини, які мають суттєве
значення для вирішення справи, та
постановив судове рішення без
порушення норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги суперечать
матеріалами справи, та не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
тому постанову слід залишити без змін,
а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 200, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Головного Управління Міндоходів у
Дніпропетровській області залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
20.12.2013 року у справі № 804/13214/13-а залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун