Справа № 808/4374/14
Суддя: Нечипуренко Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року Справа № 808/4374/14
м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд, у складі
головуючого судді Нечипуренка О.М., при
секретарі Петрусь Д.К., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали адміністративної справи

за позовною заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю "СоцСфера"

до Державної податкової інспекції у
Комунарському районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області

про скасування податкових повідомлень
- рішень,-

за участі представників сторін:

від позивача - Грона Д.С. (довіреність №
06 від 06.09.2012)

від відповідача - Волжина Т.Ю.
(довіреність № 94/10/10-014)

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного
адміністративного суд надійшла
позовна заява Товариства з обмеженою
відповідальністю "СОЦСФЕРА" до
Державної податкової інспекції у
Комунарському районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
03.07.2014.

Ухвалою суду від 08.07.2014 відкрито
провадження в адміністративній справі
№808/4374/14, закінчено підготовче
провадження та призначений судовий
розгляд справи на 21.07.2014. Розгляд справи
було відкладено на 06.08.2014. Провадження у
справі за клопотанням сторін
зупинялось. Судове засідання
призначено на 10.11.2014.

Відповідно до ст.160 КАС України, 10.11.2014
сторонам проголошено вступну та
резолютивну частини постанови та
оголошено про час виготовлення
постанови у повному обсязі.

Відповідно до ст. 41 КАС України, в ході
судового розгляду здійснювалось повне
фіксування судового засідання за
допомогою технічних засобів, а саме:
комплексу "Камертон".

Представник позивача підтримав
позовні вимоги і просить задовольнити
їх у повному обсязі. В обґрунтування
позовних вимог зазначає, що ним
правомірно на підставі належним чином
оформлених первинних документів
сформовано витрати та податковий
кредит по господарських операціях з ПП
"ВКФ "СВ-ПЛЮС", ТОВ "НВП "Е.Л.Т.А.", ТОВ
"АЛТІУМ", ТОВ "ДОНСТРОЙ-ПЛЮС". Зазначені
підприємства у період здійснення
господарських операцій з позивачем
були платниками ПДВ, зареєстровані як
юридичні особи, мали повний обсяг
цивільної правової дієздатності.

Правочини, укладені позивачем із
вказаними підприємствами не мають
ознак фіктивних правочинів, оскільки
сторонами вони виконані в повному
обсязі, що підтверджується належним
чином оформленими документами:
податковими та видатковими накладними,
а також проведенням повного розрахунку
між сторонами. Чинне законодавство
України передбачає презумпцію
правомірності правочину.

Відсутність тільки
товарно-транспортних накладних, чи їх
неналежне оформлення не позбавляє
права покупця включати витрати по
придбанню товарів у склад валових
витрат та віднесення до податкового
кредиту відповідних сум ПДВ.

А відтак, висновки податкового органу
про неправомірність формування
позивачем витрат та податкового
кредиту по господарських операціях з
ПП "ВКФ "СВ-ПЛЮС", ТОВ "НВП "Е.Л.Т.А.", ТОВ
"АЛТІУМ", ТОВ "ДОНСТРОЙ-ПЛЮС" є
необґрунтованими.

Для доведення правомірності зв'язку
витрат на мобільний зв'язок із веденням
господарської діяльності нашим
підприємством було надано
перевіряючим договір про надання
послуг мобільного зв'язку;
розрахункові документи з оператором
мобільного зв'язку, акти виконаних
робіт; наказ керівника про
впровадження мобільного зв'язку на
підприємстві та визначенням осіб, яким
надано мобільні номери.

А, відтак, податкові
повідомлення-рішення є протиправними і
просить їх скасувати.

Відповідач проти позову заперечив,
надав письмові заперечення. Зазначив,
що витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків. Водночас за
відсутності факту придбання товарів чи
послуг або в разі якщо придбані товари
чи послуги не призначені для
використання у господарській
діяльності платника податку,
відповідні суми не можуть включатися
до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Представник відповідача зазначає, що
позивач неправомірно сформував
витрати та податковий кредит по
господарських операціях з ПП "ВКФ
"СВ-ПЛЮС", ТОВ "НВП "Е.Л.Т.А.", ТОВ "АЛТІУМ",
ТОВ "ДОНСТРОЙ-ПЛЮС", оскільки
господарські операції позивача з
вказаними контрагентами не
спричиняють реального настання
правових наслідків, укладені з метою
заниження об'єкту оподаткування,
несплати податків, в зв'язку з чим дії
підприємств призвели до втрат дохідної
частини Державного бюджету України. В
зв'язку з тим, що договори є нікчемними,
нікчемний правочин є недійсним в силу
закону, такий нікчемний правочин не
створює інших юридичних наслідків,
крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Зважаючи на викладене, відповідач
вказує на обґрунтованість висновків
перевірки, а відтак і правомірність
спірних податкових повідомлень-рішень,
та просить у позові відмовити у повному
обсязі.

Розглянувши матеріали справи та
документи, надані сторонами додатково,
заслухавши представників сторін, суд
вважає, позовні вимоги обґрунтованими
та такими, що, підлягають задоволенню, з
наступних підстав:

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, у т.ч.
на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України".

Підставами для визнання незаконними
(нечинними) актів в судовому порядку та
їх скасування є невідповідність їх
вимогам чинного законодавства та/або
визначеній законом компетенції органу,
який видав цей акт. Обов'язковою умовою
визнання акта недійсним (його
скасування) є також порушення у зв'язку
з прийняттям відповідного акта прав та
охоронюваних законом інтересів
фізичної особи, підприємства чи
організації - позивача у справі.

Як вбачається з матеріалів справи,
Фахівцями ДПІ проведено документальну
планову виїзну перевірку позивача з
питання дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2010 по
31.12.2012, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2010 по
31.12.2012, за результатами якої складено
акт від 03.03.2014 №110/2201/33836599.

В акті перевірки № 110/2201/33836599 від 03.03.2014
р. встановлено порушення п. 135.1, п. 135.2,
пп.135.4.1 п. 135.4, пп. 135.5.4 п 135.5 ст. 135, пп. 138.1.1.
п. 138.1, п.138.2, п. 138.4, п. 138.5, п. 138.8 ст.138, п.142.1
ст.142, п.143.1 ст. 143 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток на загальну суму 202
303 грн., у т.ч.: за 2 квартал 2011 року у суми
2 246 грн.; за 2-3 квартали 2011 року у сумі 4 740
грн.; за 2-4 квартали 2011 року у сумі 128 775
грн.; за 3 квартали 2012 року у сумі 4 568
грн.; за 2012 рік у сумі 73 528 грн.

Крім того встановлення порушення
пп.14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п. 198.3 ст. 198,
п.200.1. ст.. 200 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 48 917 грн., у т.ч.: за квітень 2011 р. в
сумі 21 000 грн.; за травень 2011 р. в сумі 11 244
грн.; за червень 2011 р. в сумі 23 763 грн.; за
липень 2011 р. в сумі 9 106 грн.; за вересень
2011 р. в сумі 908 грн., за листопад 2012 р. в
сумі 9 997 грн.

Також встановлено порушення пп. 164.1, пп.
164.2.17 ст. 164, пп.167.1 ст. 167, пп.168.1.1. п. 168.1
ст.168 Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку з
доходів фізичних осіб у сумі 951,10 грн.

Зважаючи на виявлені порушення, на
підставі акту перевірки були прийняті
податкові повідомлення-рішення:

№ від 26.03.2014, яким позивачу
збільшено податок на прибуток
приватних підприємств на суму 202 303,00
грн. та штрафні санкції у розмірі 18 382,00
грн.,

№ від 26.03.2014 яким позивачу
збільшено податок на додану вартість
із вироблених в Україні товарів на суму
48 917, 00 грн. та штрафні санкції у розмірі
3 982,00 грн. та

№ від 26.03.2014, яким позивачу
збільшено податок на доходи фізичних
осіб, що сплачуються податковими
агентами, із доходів платника податку у
вигляді заробітної платні на суму 951,10
грн. та штрафні санкції у розмірі 237,78
грн.

Висновки, яких дійшли перевіряючи
базуються на наступному.

Під час проведення перевірки були
встановлені обставини формування
позивачем витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування, та
податкового кредиту по господарських
операціях з ПП "ВКФ "СВ-ПЛЮС", ТОВ "НВП
"Е.Л.Т.А.", ТОВ "АЛТІУМ", ТОВ
"ДОНСТРОЙ-ПЛЮС", по яких встановлено
відсутність факту реального
здійснення господарських операцій.
Оскільки у вказаних контрагентів
відсутні необхідні умови для
здійснення господарських операцій,
відсутні в достатній кількості трудові
ресурси, власні чи орендовані
транспортні засоби та інше обладнання,
яке необхідно для виконання договорів,
то угоди укладені із ним не спричиняють
реального настання правових наслідків,
а тому є нікчемними.

Однак, суд не погоджується з такими
висновками податкового органу з
наступних підстав.

Склад витрат та порядок їх визнання
визначені ст. 138 Податкового кодексу
України (далі по тексту постанови - ПК
України). Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК
України, витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності та інших витрат. Витрати
операційної діяльності включають: 1)
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати; 2) витрати банківських установ
(пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України).

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу (п. 138.2 ст. 138 ПК України).

Не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Таким чином, у разі, якщо платник
податку здійснив певні витрати на
придбання товарів (робіт, послуг) для їх
подальшого використання у власній
господарській діяльності і ці витрати
підтверджуються відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, він має право віднести
такі витрати до складу витрат, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктами 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту

Пунктом 201.4 ст.201 ПКУ встановлено, що
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Відповідно до п.п. 201.6 та 201.8 ст.201 ПКУ
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу

Таким чином, виходячи із приписів
вищевказаних норм Податкового кодексу
України, податкова накладна є
документом, який підтверджує фактичну
сплату покупцем податку на додану
вартість у ціні товару, та надає право
на формування податкового кредиту
платника податків-покупця. І лише
придбання товарів (послуг, робіт), які
не призначаються для їх використання в
господарській діяльності платника
податку, відсутність податкової
накладної та складання податкової
накладної особою, що не зареєстрована
як платник ПДВ, позбавляють платника
податку права на включення до
податкового кредиту сплачених
(нарахованих) сум податків у звітному
періоді у зв'язку з придбанням товарів
(робіт, послуг), вартість яких
відноситься до складу валових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи,
безпосередні контрагенти позивача на
час здійснення відповідних
господарських операцій були
зареєстровані у якості платників ПДВ.
Господарські правовідносини з ПП "ВКФ
"СВ-ПЛЮС", ТОВ "НВП "Е.Л.Т.А.", ТОВ "АЛТІУМ",
ТОВ "ДОНСТРОЙ-ПЛЮС" оформлені позивачем
належним чином, а фактичне здійснення
господарських операцій
підтверджується належними первинними
документами та документами податкової
звітності, що не заперечується і актами
перевірок. Таким чином, позивач мав
належним чином оформлені податкові
накладні, які одержані від
постачальників, та інші первинні
документи, що підтверджують факт
наявності господарських відносин між
підприємствами.

Будь-які порушення щодо форми та змісту
первинних документів, які
підтверджують фактичне вчинення
господарських операцій між позивачем
та ПП "ВКФ "СВ-ПЛЮС", ТОВ "НВП "Е.Л.Т.А.", ТОВ
"АЛТІУМ", ТОВ "ДОНСТРОЙ-ПЛЮС" в акті
перевірки відсутні.

Надані позивачем для перевірки та в
судове засідання податкові накладні,
виписані контрагентами ПП "ВКФ
"СВ-ПЛЮС", ТОВ "НВП "Е.Л.Т.А.", ТОВ "АЛТІУМ",
ТОВ "ДОНСТРОЙ-ПЛЮС", відповідають
вимогам ст. 201 Податкового кодексу
України.

Суд також зазначає, що первинні
документи, оформлені по господарських
операціях позивача з ПП "ВКФ "СВ-ПЛЮС",
ТОВ "НВП "Е.Л.Т.А.", ТОВ "АЛТІУМ", ТОВ
"ДОНСТРОЙ-ПЛЮС", відповідають приписам
ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за № 168/704).

Окрім того, приєднані до справи копії
первинних документів засвідчують факт
виконання позивачем та його
контрагентами зобов'язань за спірними
правочинами у повному обсязі, у тому
числі зобов'язань по передачі товарів,
робіт, послуг, по здійсненню
розрахунків між сторонами.

Податковий кодекс України для
платників податків не передбачає а ні
обов'язок, а ні право вимагати від
контрагентів-постачальників будь-яких
відомостей достовірності його
державної реєстрації як СПД,
реєстрації платником податків,
"податкових взаємовідносин" з бюджетом,
ведення податкового обліку, подання
декларацій, тощо.

Правочини між позивачем та ПП "ВКФ
"СВ-ПЛЮС", ТОВ "НВП "Е.Л.Т.А.", ТОВ "АЛТІУМ",
ТОВ "ДОНСТРОЙ-ПЛЮС" відповідають
вимогам чинного законодавства України,
при їх укладенні сторонами досягнуто
згоди з усіх суттєвим умов, правочини
сторонами було виконано, грошові кошти
сплачено, що стало підставою для
формування валових витрат у
відповідних звітних періодах.

За приписами ч.2 ст.3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.99р. № 996-ХІV,
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 зазначеного
Закону, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 вказаного Закону визначено,
що первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Згідно з ч.2 ст.9 цього ж
Закону, первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати обов'язкові реквізити.

Відображення господарської операції у
податковому обліку повинно
здійснюватись відповідно до її
реального економічного змісту на
підставі первинних документів
бухгалтерського обліку, оформлених
відповідно з вимогами законодавства.

Дані, наведені в декларації, повинні
підтверджуватись первинними
документами обліку та відповідати
податковому обліку (звітності).

Ознакою господарської операції є те, що
вона повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.
Обґрунтованість формування платником
податків валових витрат вимагає
наявності зв'язку витрат платника
податків на придбання товару з його
господарською діяльністю, що полягає у
намірі платника податку отримати
користь від придбаних товарів.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами податкового
законодавства.

Враховуючи наявність у позивача
накладних, на підставі яких відповідні
суми ПДВ у складі вартості придбаних
товарів (послуг) були включені до
податкового кредиту, та до складу
валових витрат, приймаючи до уваги, що
зазначені накладні не визнані
недійсними, будь-яких посилань щодо
невідповідності порядку оформлення
цих накладних вимогам Податкового
кодексу України, акт перевірки не
містить, позивачем цілком правомірно
включило суми податку на додану
вартість по отриманим ним послугам
(товарам) до складу податкового кредиту
та суми податку до складу валових
витрат, оскільки його право
підтверджується належними, з точки
зору діючого законодавства, доказами.

В акті перевірки, перевіряючими
вказано на відсутність
товарно-транспортних накладних, як на
підставу не підтвердження реальності
господарських операцій позивача.

Однак, суд вважає такі висновки
необґрунтованими, з огляду на
наступне:

Наказом Міністерства транспорту
України, Міністерства статистики
України від 29.12.1995 № 488/346 зазначено, що
якщо товар доставляється вантажним
автомобілем, документом для списання
товарно-матеріальних цінностей у
вантажовідправника, оприбуткування їх
у вантажоодержувача, а також для
складського, оперативного та
бухгалтерського обліку є
товарно-транспортна накладна за формою
№ 1 -ТН. У ній повинні бути відмітки
відправника товару (щодо відвантаження
товару) та його отримувача (стосовно
фактичного отримання товару).
Вантажовідправник і вантажоодержувач
несуть відповідальність за всі
наслідки неправильності, неточності
або неповноти відомостей, вказаних
ними в товарно-транспортних
документах.

Товарно-транспортна накладна є
основним первинним документом, на
підставі якого відбувається списання
товарно-матеріальних цінностей у
вантажовідправника та оприбуткування
їх у вантажоодержувача при перевезенні
вантажів у межах України, а також для їх
складського, оперативного та
бухгалтерського обліку. ТТН
оформляється вантажовідправником на
кожну поїздку автомобіля і для кожного
вантажоодержувача окремо.

Пунктом 1 Наказу Міністерства
транспорту України від 14.10.97р. "Про
затвердження Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні" передбачено, що:
товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Разом з тим, згідно з п.3.6. Методичних
рекомендації з бухгалтерського обліку
запасів, які затверджені наказом
Міністерства Фінансів України від
10.01.2007 №2, в яких зазначається, що
приймання та оприбуткування запасів,
які надійшли від постачальників
оформлюються товарно-транспортною
накладною або прибутковим ордером.

Перевіряючими в акті не зазначено про
відсутність даних прибуткових ордерів
за зазначеними операціями, відповідно,
посилання на відсутність чи неналежне
оформлення ТТН є безпідставним.

Відповідно до ст. 61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер і покладення
на платника відповідальності за
наслідки господарської діяльності
третіх осіб є прямим порушенням норм
Конституції України, які є нормами
прямої дії. Можливі порушення
контрагентами чи іншими особами
податкової дисципліни та правил
здійснення господарської діяльності
не можуть бути підставою для
позбавлення добросовісного платника
податків, в даному випадку позивача,
права на податковий кредит з податку на
додану вартість, а також не можуть
впливати на формування останнім
валових витрат.

Судом не було встановлено обізнаності
позивача щодо можливого протиправного
характеру діяльності ПП "ВКФ "СВ-ПЛЮС",
ТОВ "НВП "Е.Л.Т.А.", ТОВ "АЛТІУМ", ТОВ
"ДОНСТРОЙ-ПЛЮС" та/або їх
контрагентів-постачальників в ланцюгу
постачання товарів, прямої чи
опосередкованої причетності до такої
протиправної діяльності з метою
отримання податкової вигоди.

Такий висновок суду також узгоджується
із практикою Європейського Суду з прав
людини. Зокрема, у рішенні
Європейського суду з прав людини від
22.01.2009 у справі "БУЛВЕС АД проти
Болгарії" (заява № 3991/03) зазначено, що у
разі якщо національні органи за
відсутності будь-яких вказівок на
безпосередню участь фізичної або
юридичної особи у зловживанні,
пов'язаним зі сплатою ПДВ, який
нараховується у ланцюгу поставок, або
будь-яких вказівок на обізнаність про
таке порушення, все ж таки застосовують
негативні наслідки до отримувача
оподатковуваної ПДВ поставки, який
повністю виконав свої зобов'язання, за
дії або бездіяльність постачальника,
який перебував поза межами контролю
отримувача і у відношенні якого у нього
не було засобів перевірки та
забезпечення його виконання, то такі
владні органи порушують справедливий
баланс, який має підтримуватися між
вимогами суспільних інтересів та
вимогами захисту права власності.

Щодо висновків перевіряючих про
порушення позивачем пп. 164.1, пп. 164.2.17
ст.164, пп167.1 ст. 167, пп. 168.1.1. п.168.1 ст. 168 ПК
України, що призвело до заниження
податку з доходів фізичних осіб у сумі
951,10 грн. суд зазначає про наступне.

При перевірці банківських документів
за період з 01.10.2010 по 31.12.2012 встановлено
перерахування коштів на адресу ПрАТ
"Київстар" за надання послуг мобільного
зв'язку за номером телефону яким
користується співробітники ТОВ
"Соцсфера".

Відповідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14
Податкового Кодексу України, додаткові
блага - кошти, матеріальні чи
нематеріальні цінності, послуги, інші
види доходу, що виплачуються
(надаються) платнику податку
податковим агентом, якщо такий дохід не
є заробітною платою та не пов'язаний з
виконанням обов'язків трудового найму
або не є винагородою за
цивільно-правовими договорами
(угодами), укладеними з таким платником
податку (крім випадків, прямо
передбачених нормами розділу IV цього
Кодексу).

Тобто вартість послуг мобільного
зв'язку (телефонних розмов з мобільного
телефону, який обліковується на
балансі юридичної особи), що
оплачуються юридичною особою за
здійснення його працівником
виробничих телефонних розмов, не
розглядається як додаткове благо за
наявності відповідних документів, які
підтверджують використання мобільного
зв'язку виключно у виробничих цілях.
Зокрема, це угода про надання послуг
мобільного зв'язку; список працівників,
які забезпечуються мобільними
телефонами у зв'язку з виробничою
необхідністю; розрахункові документи,
що надаються оператором мобільного
зв'язку абоненту, в яких відображаються
час переговорів і номер адресата, а
також вартість розмов (послуга з так
званої деталізації рахунку) тощо.

Як свідчать матеріали справи, для
доведення правомірності зв'язку витрат
на мобільний зв'язок із веденням
господарської діяльності позивачем
було надано перевіряючим договір про
надання послуг мобільного зв'язку;
розрахункові документи з оператором
мобільного зв'язку, акти виконаних
робіт; наказ керівника про
впровадження мобільного зв'язку на
підприємстві та визначенням осіб, яким
надано мобільні номери.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку (ч.3 ст.2 КАС України).

Частиною 1 ст. 11 КАС України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС
України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд, оцінивши докази, які є у справі, в
їх сукупності приходить до висновку, що
відповідачем не доведено обставини
встановлені в акті перевірки і докази
позивача не спростовані.

З урахуванням вищевикладеного, слідує,
що податкові повідомлення-рішення є
протиправними та підлягають
скасуванню

Згідно із ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 94, 158, 160, 162, 163, 167 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
у повному обсязі.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Комунарському
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області від 26.03.2014 № , № , №
.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "СоцСфера" ( судові витрати у розмірі 487
(чотириста вісімдесят дві) гривні 20
копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції

Постанова в повному обсязі у
відповідності до вимог ст. 160 КАС
України оформлена і підписана 16.12.2014.

Суддя О.М.
Нечипуренко