Справа № 500/169/14-а (2а/500/33/14)
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року м.
Київ К/800/49713/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді Ліпського Д.В.,

суддів : Кочана В.М.,

Черпака Ю.К.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
постанову Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 04 березня 2014 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
управління праці та соціального
захисту населення Ізмаїльської
міської ради Одеської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до управління праці та
соціального захисту населення
Ізмаїльської міської ради Одеської
області про визнання дій
неправомірними, стягнення соціальної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
допомогу одинокій матері та допомогу
малозабезпеченій сім'ї за період з 19
травня 2009 року по день звернення до
суду.

Постановою Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 04 березня 2014 року позов задоволено
частково. Зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок щомісячної
державної допомоги ОСОБА_2 по догляду
за дитиною Петренко І.Д. до досягнення
ним трирічного віку за період з 01
лютого 2012 року по 19 травня 2012 року,
відповідно до статті 15 Закону України
«Про державну допомогу сім»ям з
дітьми». У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24 червня 2014
року апеляційну скаргу позивачки
залишено без задоволення, а постанову
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 04 березня 2014 року -
без змін.

У касаційній скарзі представник
позивача не погоджуючись з даними
рішеннями, посилаючись на допущені
судами порушення норм матеріального та
процесуального права, просить їх
скасувати та справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної
скарги, правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, у межах, визначених
статтею 220 КАС України, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає
залишенню без задоволення з наступних
підстав.

Судами встановлено, що позивачка є
матір'ю малолітньої дитини, перебуває
на обліку в управлінні праці та
соціального захисту населення та
отримує допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку,
допомогу на дитину одинокій матері та
державну соціальну допомогу
малозабезпеченим сім'ям. Однак, виплату
вказаних допомог відповідач здійснює в
меншому розмірі як то передбачено
чинним законодавством, у зв'язку з чим
ОСОБА_2 звернулася до відповідача із
заявою про здійснення відповідних
перерахунків, однак отримала відмову.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції, з рішенням якого
погодився суд апеляційної інстанції,
керувався статтею 15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
(в редакції Закону України «Про
внесення змін до Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» від
22 березня 2001 року №2334-ІІІ) та виходив з
того, що у 2012 році допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку повинна виплачуватися
у розмірі встановленого законом
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років.

Так, статтею 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
передбачено, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» зупинено на 2007 рік
дію статті 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» та
передбачено, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
здійснюється у розмірі, що дорівнює
різниці між 50 відсотками прожиткового
мінімуму, встановленого для
працездатних осіб, та середньомісячним
сукупним доходом сім'ї в розрахунку на
одну особу за попередні шість місяців,
але не менше 90 гривень для
незастрахованих осіб та не менше 23
відсотків прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
для застрахованих осіб, у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 зупинення
дії частини першої статті 15 Закону
України«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» щодо нового розміру допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Пунктом 25 розділу ІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
внесені зміни до Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» Так,
змінами до статті 13 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» його
дію поширено на застрахованих осіб,
частину першу статті 15 цього Закону
викладено в новій редакції, за якою
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
гривень.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 вказані
зміни визнані неконституційними.

Отже, з 22 травня 2008 року стаття 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» відновила свою дію в редакції
від 22 березня 2001 року.

Застережень щодо порядку застосування
статті 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» у 2012 року
чинним законодавством України не
передбачено. Таким чином, судами
зроблено обґрунтований висновок про
те, що позивачка має право на виплату
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі встановленого законом
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років.

Правильним є також висновок судів щодо
відмови у задоволенні позовних вимог у
частині зобов'язання управління праці
соціального захисту населення
Ізмаїльської міської ради Одеської
області щодо нарахування та виплати
допомоги на дитину одинокій матері та
допомоги малозабезпеченій сім ї.

Відповідно до статті 18-1 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
право на допомогу на дітей одиноким
матерям мають одинокі матері ( які не
перебувають у шлюбі), одинокі
усиновлювачі, якщо у свідоцтві про
народження дитини або документі про
народження дитини, виданому
компетентними органами іноземної
держави, за умови його легалізації в
установленому законодавством порядку
(рішенні про усиновлення дитини),
відсутній запис про батька (матір) або
запис про батька (матір) проведено в
установленому порядку органом
державної реєстрації актів цивільного
стану за вказівкою матері (батька,
усиновлювача) дитини. Право на допомогу
на дітей одиноким матерям (батькам) має
мати (батько) дітей у разі смерті одного
з батьків, які не одержують на них
пенсію в разі втрати годувальника або
соціальну пенсію. Якщо одинока мати,
одинокий усиновлювач, мати (батько) у
разі смерті одного з батьків
зареєстрували шлюб, то за ними
зберігається право на отримання
допомоги на дітей, які народилися чи
були усиновлені до шлюбу, якщо такі
діти не були усиновлені чоловіком
(дружиною).

Умови призначення і виплати допомоги
на дітей одиноким матерям визначає
Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім"ям з дітьми,
який затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
№1751.

Згідно зі статтею 18-3 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
допомога на дітей одиноким матерям
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між 50% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку та
середньомісячним доходом сім'ї в
розрахунку на одну особу за попередні
шість місяців, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Пунктом 34 Постанови Кабінету Міністрів
України «Про затвердження Порядку
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми» від 27.12.2001
року № 1751 середньомісячний сукупний
дохід сім'ї визначається згідно з
Методикою обчислення сукупного доходу
сім'ї для всіх видів соціальної
допомоги на підставі довідки про
доходи і декларації про доходи та
майновий стан осіб, що звернулися за
призначенням усіх видів соціальної
допомоги.

Судами встановлено, що відповідачем
виплачена допомога одинокій матері в
розмірі 1898 грн. 70 коп., що узгоджується з
розрахунком наданим представником
позивача та відповідає з вимогами
зазначеної постанови.

Щодо вимог ОСОБА_2 про визнання
неправомірними дій відповідача щодо
призначення, нарахування та виплати їй
державної допомоги малозабезпеченим
сім'ям, судами встановлено наступне.

Пунктом 1 статті 1 Закону України «Про
державну соціальну допомогу
малозабезпеченим сім'ям» передбачено,
що державна соціальна допомога
малозабезпеченим сім'ям - щомісячна
допомога, яка надається
малозабезпеченим сім'ям у грошовій
формі в розмірі, що залежить від
величини середньомісячного сукупного
доходу сім'ї.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 5 Закону
України «Про державну соціальну
допомогу малозабезпеченим сім'ям» (з
відповідними змінами і доповненнями)
розмір державної соціальної допомоги
визначається як різниця між
прожитковим мінімумом для сім'ї та її
середньомісячним сукупним доходом,
який обчислюється за методикою,
встановленою спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади у
сфері праці та соціальної політики, але
цей розмір не може бути більшим ніж 75
відсотків прожиткового мінімуму для
сім'ї.

Висновок судів про необґрунтованість
позовних вимог у частині виплати
позивачці державної допомоги
малозабезпеченим сім'ям є правильним,
оскільки розмір сукупного доходу сім'ї
позивачки не дає їй право на отримання
такого виду соціальної допомоги.

Доводи представника позивача про те, що
відмова у призначенні судової
бухгалтерсько-економічної експертизи
вплинула на неповне з'ясовано
обставини справи, колегією суддів не
приймаються до уваги, оскільки рішення
судів є законними та обґрунтованими.

Враховуючи те, що посилання
відповідача в касаційній скарзі на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права не знайшли свого
підтвердження при розгляді даної
справи, та ним повно та всебічно
перевірені надані сторонами докази,
дана їм належна оцінка у рішеннях, які
належним чином мотивовані і за своїм
змістом та формою відповідають вимогам
матеріального та процесуального
закону, касаційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а судові
рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 залишити без задоволення, а
постанову Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 04 березня 2014 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
управління праці та соціального
захисту населення Ізмаїльської
міської ради Одеської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.В. Ліпський

Судді:
В.М. Кочан

Ю.К. Черпак