Справа № 806/3249/14
Суддя: Малахова Н.М.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Малахова Н.М.
УХВАЛА

іменем України

"16" грудня 2014 р.
Справа № 806/3249/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Малахової Н.М.

суддів:
Жизневської А.В.

Котік Т.С.,

при секретарі
Рожко М.М. ,

за участю позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "28" жовтня
2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до
Міністерства соціальної політики
України про скасування або визнання
нечинним рішення ,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, у якому просив
скасувати або визнати нечинним
рішення відповідача - суб'єкта владних
повноважень - Міністерства соціальної
політики України, викладене ним у листі
від 23.06.2014 № 3653/039/161-14 на його звернення
стосовно можливості і необхідності
застосування норми ст. 41 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" при перерахунку
пенсій відповідно до ст. 43 цього Закону.
В обґрунтування позовних вимог
позивач посилався на те, що рішення,
викладене у листі від 23.06.2014 № 3653/039/161-14
є протиправним і незаконним, тому
потребує скасування.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 28.10.2014 року
у задоволенні позову ОСОБА_3 до
Міністерства соціальної політики
України про скасування або визнання
нечинним рішення, викладеного у листі
від 23.06.2014 року № 3653/039/161-14 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою задовольнити його
позов.

Розглянувши справу у межах визначених
ст. 195 КАС України колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 18.06.2014 року ОСОБА_3
направив скаргу Президентові України
щодо неправомірних рішень, дій чи
бездіяльності Пенсійного фонду
України стосовно застосування ч. 2 ст. 41
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" при перерахунку йому
пенсій відповідно до статті 43
вказаного Закону. У вказаній скарзі
позивач просив надати експертно -
аналітичне роз'яснення положень ч. 2 ст.
43 Закону стосовно врахування
заробітної плати (доходу) при
перерахунку пенсій відповідно до ст. 43
Закону та визначення коефіцієнта
заробітної плати, а саме якою статтею
Закону визначається вказаний
коефіцієнт - статтею 40 чи 41 Закону.

Як вбачається з матеріалів справи,
скарга позивача була направлена до
Міністерства соціальної політики
України.

Листом від 23.06.2014 № 3653/039/161-14
Міністерство соціальної політики
України повідомило ОСОБА_3, що розгляд
звернення позивача здійснено відділом
роз'яснювальної роботи з питань
пенсійного забезпечення Департаменту
пенсійного забезпечення Міністерства
соціальної політики України. При цьому
в листі зазначено, що для перерахунку
пенсій, призначених до набрання
чинності Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", враховується заробітна
плата (дохід), з якої було раніше
обчислено пенсію, за документами,
наявними в пенсійній справі, або за
вибором пенсіонера - заробітна плата
(дохід) за період, передбачений абзацом
першим частини першої статті 40 цього
Закону. Суми виплат (доходу)
отримуваних застрахованою особою до
набрання чинності цим Законом
враховуються до заробітної плати
(доходу) для обчислення пенсії згідно
із пунктом 2 статті 41. З 01.01.2004 ОСОБА_3
проведено перерахунок пенсії
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Розмір пенсії визначено
із заробітної плати, з якої було
обчислено пенсію до набрання чинності
цього Закону за 24 календарних місяців
роботи з 01.04.1993 до 31.03.1995, як більш
найвигідніший варіант обчислення
розміру пенсії. Коефіцієнт заробітної
плати для обчислення пенсії становить
5,6.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дійшов висновків, що відповіддю, яка
міститься у листі відповідача від
23.06.2014 року права позивача не порушені,
що відповідач діяв у межах Закону
України "Про звернення громадян" та
відповідно до наданої компетенції
розглянув звернення позивача, в
установлений цим законом термін надав
йому відповідь.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
відсутності підстав для задоволення
позову, виходячи з наступного.

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом в
якому просив скасувати або визнати
нечинним рішення відповідача-суб'єкта
владних повноважень-Міністерства
соціальної політики України стосовно
правомірності застосування ч.2 ст. 41
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" при перерахунку пенсії
відповідно до ст. 43 цього Закону,
викладеного в листі відповідача від
23.06.2014 року.

Звертаючись до суду з вказаною
позовною вимогою, позивач скористався
гарантованим Конституцією України
правом на звернення до суду для захисту
конституційних прав і свобод.

Дане право закріплене і в ч.1 ст.6
Кодексу адміністративного суду
України, в якій зазначено, що кожна
особа має право у порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

У розумінні ст.3 КАС України справа
адміністративної юрисдикції - це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Крім того, відповідно до ст.2, п.1 ч.1 ст.17
Кодексу адміністративного судочинства
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод.

Із наведених норм права випливає, що
позивач на власний розсуд визначає чи
порушені його права рішеннями, дією або
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень.

Таким чином, в порядку
адміністративного судочинства можуть
розглядатися спори щодо будь-яких
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень без обмежень, але
відповідні позовні вимоги можуть бути
задоволені лише за умови, що такі
рішення, дії (бездіяльність) породжують
правовідносини сторін та є юридично
значимими для позивача, тобто,
безпосередньо порушують його права та
інтереси шляхом обмежень у реалізації
його прав чи покладення на нього
необґрунтованих обов'язків.

Лист відповідача від 23.06.2014 року, в
якому міститься відповідь на скаргу
позивача від 18.06.2014 року до Президента
України не є рішенням суб'єкта владних
повноважень у розумінні ст. ст.2,17 КАС
України, а є інформацією на звернення
позивача.

Отже, оскільки лист відповідача не є
рішенням суб'єкта владних повноважень,
яке спричиняє певні правові наслідки,
то суд першої інстанції дійшов
правильних висновків щодо відмови у
задоволені позову про визнання
нечинним або скасування рішення
відповідача, яке міститься у
листі-відповіді на скаргу позивача..

Доводів апеляційної скарги, що у
відповіді на його скаргу відповідач
незаконно послався на застосування
положень ч.2 ст. 41 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" при перерахунку пенсії за
ст. 43 цього закону, не дають підстав
для висновків, що судом першої
інстанції неправильно застосовані
норми матеріального права чи порушено
норми процесуального права, з тих
підстав, що лист відповідача є лише
роз'ясненням щодо здійснення державної
політики у сфері соціального захисту
населення на виконання приписів ст.103
Закону України "Про державне
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" .

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "28" жовтня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Н.М. Малахова

судді:
А.В. Жизневська

Т.С. Котік

Повний текст cудового рішення
виготовлено "19" грудня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3
АДРЕСА_1,13300

3- відповідачу/відповідачам:
Міністерство соціальної політики
України вул.Еспланадна, 8/10,м.Київ,01001

4-третій особі: - ,