Справа № 826/12117/14
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

02 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Василенка Я.М.,

суддів
Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі
Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21.10.2014 у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Акініта ЛТД» до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Акініта ЛТД» звернулося до суду
першої інстанції з позовом, в якому
просило: визнати неправомірними дії
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві щодо
відмови у прийнятті податкової
декларації з податку на додану
вартість за травень 2014 року № від
13.06.2014 та зобов'язати Державну
податкову інспекцію у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві прийняти зазначену
декларацію.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21.10.2014 позов задоволено частково:
визнано відмову Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві прийняти податкову
декларацію товариства з обмеженою
відповідальністю «Акініта ЛТД» з
податку на додану вартість за травень
2014 року, подану 13.06.2014, викладену в листі
від 23.06.2014 №29052/26-55-15-05-10, протиправною;
визнано податкову декларацію
товариства з обмеженою
відповідальністю «Акініта ЛТД» з
податку на додану вартість за травень
2014 року такою, що подана у день її
фактичного отримання Державною
податковою інспекцією у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві, а саме 13.06.2014;
у решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище
судовим рішенням відповідач звернувся
із апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову в
частині задоволення позовних вимог, як
таку, що постановлена із порушенням
норм матеріального і процесуального
права, та ухвалити нову постанову, якою
у задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ
«Акініта ЛТД» зареєстровано як
юридична особа, про що до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців внесено
відповідний запис.

Відповідно до копії свідоцтва про
реєстрацію платника податку на додану
вартість №200153052, з 01.01.2014 ТОВ «Акініта
ЛТД» зареєстровано платником податку
на додану вартість.

13.06.2014 ТОВ «Акініта ЛТД» на адресу ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві направлено податкову декларацію
з податку на додану вартість за травень
2014 року разом з додатками №2, №3 та №5.
За результатами такого подання
платником отримано квитанцію №2 про
прийняття пакету Міністерством
доходів і зборів України того ж дня.

За результатами перевірки поданої ТОВ
«Акініта ЛТД» податкової звітності
23.06.2014 ДПІ у Печерському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві листом за
№29052/26-55-15-05-10 повідомила платника, що
податкова декларація з податку на
додану вартість заповнена з порушенням
вимог оформлення податкової звітності,
зазначених у наказі Державної
податкової адміністрації України від
14.06.2012 №516 та статей 46 - 48 Податкового
кодексу України, а саме:
невідповідність заповнення податкової
декларації з ПДВ. У зв'язку з виявленням
зазначеного порушення ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві прийнято рішення, що податкова
звітність не вважається податковою
декларацією, а ТОВ «Акініта ЛТД»
запропоновано подати нову податкову
звітність за відповідний період,
складену належним чином.

05.08.2014 з метою отримання більш
детального роз'яснення щодо порушень,
які були допущені під час заповнення
податкової декларації та у чому саме
полягає невідповідність заповнення
ТОВ «Акініта ЛТД» звернулось до
податкового органу з відповідним
листом.

У зв'язку з неотриманням відповіді на
своє звернення та вважаючи дії ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві щодо неприйняття податкової
декларації з податку на додану
вартість як податкової звітності
неправомірними, суб'єкт господарської
діяльності звернувся з відповідним
позовом до суду.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції, відповідач, заперечуючи
проти позову, надав суду копію листа
від 27.08.2014 №41907/10/26-55-15-05 «Про надання
відповіді», яким за результатами
розгляду звернення ТОВ «Акініта ЛТД»
від 05.08.2014 повідомив товариство, що
декларація з податку на додану
вартість за травень 2014 року заповнена
позивачем з порушенням вимог до
оформлення податкової звітності,
закріплених статтями 46 - 48 Податкового
кодексу України та наказом Державної
податкової адміністрації України від
14.06.2012 №516 «Про затвердження Методичних
рекомендацій щодо приймання та
комп'ютерної обробки податкової
звітності платників податків в органах
ДПС України», а саме не заповнено такий
реквізит як номер свідоцтва про
реєстрацію платника податку на додану
вартість.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що відповідачем не було
надано доказів на підтвердження
правомірності дій щодо неприйняття
податкової декларації ТОВ «НВК
«Акініта ЛТД» з податку на додану
вартість за травень 2014 року разом з
додатками №2, №3 та №5, однак, виходячи з
формулювання позовних вимог та
доказів, наявних у матеріалах справи,
адміністративний позов підлягає
частковому задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що ДПІ
у Печерському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві діяла на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду першої інстанції та вважає доводи
апелянта безпідставними, враховуючи
наступне.

Відповідно до пункту 46.1. статті 46 ПК
України податкова декларація,
розрахунок - документ, що подається
платником податків (у тому числі
відокремленим підрозділом у випадках,
визначених цим Кодексом) контролюючому
органу у строки, встановлені законом,
на підставі якого здійснюється
нарахування та/або сплата податкового
зобов'язання, чи документ, що свідчить
про суми доходу, нарахованого
(виплаченого) на користь платників
податків - фізичних осіб, суми
утриманого та/або сплаченого податку.
Додатки до податкової декларації є її
невід'ємною частиною.

Згідно з пунктом 48.1 статті 48 ПК України
податкова декларація складається за
формою, затвердженою в порядку,
визначеному положеннями пункту 46.5
статті 46 цього Кодексу та чинному на
час її подання. Форма податкової
декларації повинна містити необхідні
обов'язкові реквізити і відповідати
нормам та змісту відповідних податку
та збору.

Обов'язковими реквізитами податкової
декларації є інформація, яку повинна
містити форма податкової декларації та
за відсутності якої документ втрачає
визначений цим Кодексом статус із
настанням передбачених законом
юридичних наслідків (п.48.2 статті 48 ПК
України).

Відповідно до п. 48.3 статті 48 ПК України
податкова декларація повинна містити
такі обов'язкові реквізити: тип
документа (звітний, уточнюючий, звітний
новий); звітний (податковий) період, за
який подається податкова декларація;
звітний (податковий) період, що
уточнюється (для уточнюючого
розрахунку); повне найменування
(прізвище, ім'я, по батькові) платника
податків згідно з реєстраційними
документами; код платника податків
згідно з Єдиним державним реєстром
підприємств та організацій України або
податковий номер; реєстраційний номер
облікової картки платника податків або
серію та номер паспорта (для фізичних
осіб, які через свої релігійні
переконання відмовляються від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків та
повідомили про це відповідний
контролюючий орган і мають відмітку у
паспорті); місцезнаходження (місце
проживання) платника податків;
найменування контролюючого органу, до
якого подається звітність; дата
подання звіту (або дата заповнення -
залежно від форми); ініціали, прізвища
та реєстраційні номери облікових
карток або інші відомості, визначені в
абзаці сьомому цього пункту, посадових
осіб платника податків; підписи
платника податку - фізичної особи
та/або посадових осіб платника податку,
визначених цим Кодексом, засвідчені
печаткою платника податку (за
наявності).

Згідно з пунктом 48.4 названої статті у
окремих випадках, коли це відповідає
сутності податку або збору та є
необхідним для його адміністрування,
форма податкової декларації додатково
може містити такі обов'язкові
реквізити: відмітка про звітування за
спеціальним режимом; код виду
економічної діяльності (КВЕД); код
органу місцевого самоврядування за
КОАТУУ; індивідуальний податковий
номер згідно з даними реєстру
платників податку на додану вартість
за звітний (податковий) період.

У той же час, податкова звітність,
складена з порушенням норм цієї статті,
не вважається податковою декларацією.

Відповідно до пункту 49.8 ст. 49 ПК України
прийняття податкової декларації є
обов'язком контролюючого органу.

Імперативний характер наведеної норми
означає, що податковий орган не має
права не прийняти фактично отриману
податкову декларацію, подану платником
податків в один із способів,
передбачених пунктом 49.3 статті 49 ПК
України (особисто або через
представника, поштою чи засобами
електронного зв'язку).

Як передбачено нормою абзацу першого
пункту 49.9 статті 49 ПК України за умови
дотримання платником податків вимог
цієї статті посадова особа
контролюючого органу, в якому
перебуває на обліку платник податків,
зобов'язана зареєструвати податкову
декларацію платника датою її
фактичного отримання контролюючим
органом.

Згідно з пунктом 49.8 статті 49 ПК України
під час прийняття податкової
декларації уповноважена посадова
особа контролюючого органу, в якому
перебуває на обліку платник податків,
зобов'язана перевірити наявність та
достовірність заповнення всіх
обов'язкових реквізитів, передбачених
пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього
Кодексу. Інші показники, зазначені в
податковій декларації платника
податків, до її прийняття перевірці не
підлягають.

Отже, процедура прийняття податкової
декларації полягає у вчиненні
посадовою особою податкового органу
фактичних дій із: 1) перевірки наявності
та достовірності заповнення
обов'язкових реквізитів, передбачених
пунктами 48.3 та 48.4 Податкового кодексу
України; 2) реєстрації податкової
декларації у день її отримання органом
державної податкової служби.

Відповідно до п. 49.10 статті 49 ПК України
відмова посадової особи контролюючого
органу прийняти податкову декларацію з
будь-яких причин, не визначених цією
статтею, у тому числі висунення
будь-яких не визначених цією статтею
передумов щодо такого прийняття
(включаючи зміну показників такої
податкової декларації, зменшення або
скасування від'ємного значення
об'єктів оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо)
забороняється.

При цьому, Податковим кодексом України
передбачені спеціальні наслідки
подання платником податків податкової
декларації, заповненої з порушенням
вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48
Податкового кодексу України. У такому
разі на підставі пункту 49.11 статті 49
Податкового кодексу України
контролюючий орган зобов'язаний надати
такому платнику податків письмове
повідомлення про відмову у прийнятті
його податкової декларації із
зазначенням причин такої відмови.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем було перевірено подану
позивачем декларацію з податку на
додану вартість за травень 2014 року та
встановлено факт її заповнення з
порушенням вимог статей 46 - 48 ПК
України, а саме відсутність номеру
свідоцтва про реєстрацію платника
податку на додану вартість.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що
зі змісту пункту 48.3 статті 48 ПК України
вбачається, що в ньому відсутній такий
обов'язковий реквізит як номер
свідоцтва про реєстрацію платника
податку на додану вартість. Тобто,
відповідачем протиправно прийнято
рішення, що податкова звітність не
вважається податковою декларацією та
запропоновано ТОВ «Акініта ЛТД» подати
нову податкову звітність за
відповідний період, складену належним
чином.

Більш того, в листі Міністерства
доходів і зборів України, адресованому
Головним управлінням Міндоходів в АР
Крим, областях, містах Києві та
Севастополі, Міжрегіональному
Головному управлінню - Центральному
офісу з обслуговування великих
платників податків від 17.01.2014
№1094/7/99-99-19-04-02-14, зазначено, що
відсутність номера свідоцтва у
податковій звітності з податку на
додану вартість, яка подається до
органів Міністерства після 1-го січня
2014 року (незалежно від податкового
періоду, за який така звітність
складається), не є порушенням порядку
її заповнення та не є підставою для
відмови у прийнятті органом Міндоходів
такої звітності в паперовому чи
електронному вигляді.

Доводи апелянта про те, що лист ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві №29052/26-55-15-05-10 від 23.06.2014 не є
правовим актом індивідуальної дії, не
породжує жодних правових наслідків чи
обов'язків, тобто не має ознак рішення
суб'єкта владних повноважень, а тому не
може бути оскаржений в
адміністративному порядку як рішення
контролюючого органу є безпідставними
з огляду на те, що пунктом 49.12 статті 49
ПК України передбачено, що у разі
отримання відмови органу державної
податкової служби у прийнятті
податкової декларації платник
податків має право, зокрема, оскаржити
рішення органу державної податкової
служби у порядку, передбаченому
статтею 56 цього Кодексу, яким
передбачено, що рішення, прийняті
контролюючим органом, можуть бути
оскаржені в судовому порядку.

Згідно з пунктом 49.13 статті 49 ПК України
у разі, якщо в установленому
законодавством порядку буде
встановлено факт неправомірної
відмови органом державної податкової
служби (посадовою особою) у прийнятті
податкової декларації, остання
вважається прийнятою у день її
фактичного отримання органом
державної податкової служби, а тому суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що достатнім способом
захисту прав позивача є визнання дій
протиправними та визнання податкової
декларації такою, що подана платником
податків у день її фактичного
отримання органом державної
податкової служби, а саме 13.06.2014.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив законне та
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних
доказів, що б підтверджували факт
протиправності рішення суду першої
інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила
згідно ст. 200 КАС України залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, з урахуванням
того, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві залишити без задоволення,
а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21.10.2014 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

.

Головуючий суддя
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.