Справа № 2а-3037/09/2024
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 р. Справа № 2а-3037/09/2024Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання
Губарь А.С.,

позивача - ОСОБА_1, представника
відповідача - Мартиненко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Головного управління
Пенсійного фонду України в
Харківській області на постанову
Ленінського районного суду м. Харкова
від 10.03.2010р. по справі № 2а-3037/09/2024

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління
Пенсійного фонду України в
Харківській області

про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

27.11.2009 року позивач - ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Харківській області (далі по тексту -
ГУПФУ в Харківській області,
відповідач), в якому, з урахуванням
уточнень, прийнятих судом, просив суд:

1. Визнати дії відповідача по
призначенню та перерахунку пенсії
позивачеві неправомірними.

2. Зобов`язати ГУПФУ в Харківській
області нарахувати та виплатити
позивачеві додаткову пенсію за період
з 28.05.2008 року по 30.11.2009 року в розмірі 105%
мінімальної пенсії за віком,
розраховуючи з встановленої
мінімальної пенсії за віком в розмірі
не менше встановленого законом
прожиткового мінімуму для
непрацездатних осіб, діючого на момент
нарахування пенсії.

3. Зобов`язати ГУПФУ в Харківській
області проводити нарахування
позивачеві в подальшому додаткової
пенсії в розмірі 105% мінімальної пенсії
за віком, розраховуючи з встановленої
мінімальної пенсії за віком в розмірі
не менше встановленого законом
прожиткового мінімуму для
непрацездатних осіб, діючого на момент
нарахування пенсії.

Постановою Ленінського районного суду
м. Харкова від 10.03.2010 року по справі №
2а-3037/09 адміністративний позов ОСОБА_1
задоволено.

Визнано неправомірними дії Головного
управління Пенсійного фонду України в
Харківській області по призначенню та
перерахунку ОСОБА_1 пенсії.

Зобов'язано Головне управління
Пенсійного фонду України в Харківській
області нараховувати та виплачувати
ОСОБА_1 додаткову пенсію за період з
28.05.2008 року по 30.11.2009 року в розмірі 105%
мінімальної пенсії за віком,
розраховуючи з встановленої
мінімальної пенсії за віком в розмірі
не менше встановленого законом
прожиткового мінімуму для
непрацездатних осіб, діючого на момент
нарахування пенсії.

Зобов'язано Головне управління
Пенсійного фонду України в Харківській
області проводити нарахування ОСОБА_1 в
подальшому додаткової пенсії в розмірі
105% мінімальної пенсії за віком,
розраховуючи з встановленої
мінімальної пенсії за віком в розмірі
не менше встановленого законом
прожиткового мінімуму для
непрацездатних осіб, діючого на момент
нарахування пенсії.

Відповідач, не погодившись із вказаною
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції при прийнятті оскаржуваної
постанови норм матеріального та
процесуального права, просив суд
апеляційної інстанції постанову
Ленінського районного суду м. Харкова
від 10.03.2010 року по справі № 2а-3037/09
скасувати, прийняти нову постанову,
якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги з посиланням на норми Закону
України «Про внесення змін до Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» від
05.10.2005 р. № 2939-IV, вказує, що з 01.01.2006 року
відповідачем правомірно здійснювалось
щомісячне підвищення до пенсії
позивача на 30% прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17.03.2011 року
по справі № 2а-3037/09/2024 апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України в Харківській області залишено
без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду
м. Харкова від 10.03.2010 року по справі №
2а-3037/09/2024 залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 16.10.2014 року касаційну
скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України в Харківській
області - задоволено частково.

Ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17.03.2011 року -
скасовано, справу за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Харківській області про
зобов'язання вчинити певні дії -
направлено до суду апеляційної
інстанції на новий розгляд.

У даній ухвалі судом касаційної
інстанції зазначено, що суд
апеляційної інстанції, залишаючи без
змін апеляційну скаргу ГУПФУ в
Харківській області, а постанову
Ленінського районного суду м. Харкова,
якою задоволено позовні вимоги ОСОБА_1,
зобов'язано відповідача нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 додаткову пенсію за
період з 28.05.2008 р. по 30.11.2009 року в
розмірі 105% мінімальної пенсії за віком,
розраховуючи з встановленої
мінімальної пенсії за віком в розмірі
не менше встановленого законом
прожиткового мінімуму для
непрацездатних осіб, діючого на момент
нарахування пенсії, а також зобов'язано
ГУПФУ в Харківській області проводити
нарахування позивачеві в подальшому
додаткової пенсії в розмірі 105%
мінімальної пенсії за віком,
розраховуючи з встановленої
мінімальної пенсії за віком в розмірі
не менше встановленого законом
прожиткового мінімуму для
непрацездатних осіб, діючого на момент
нарахування пенсії, - без змін, у своїй
ухвалі від 17.03.2011 року дійшов висновку,
що позивач з 22.05.2008 року мав право на
перерахунок пенсії в розмірі 110% від
чотирьох мінімальних пенсій за віком,
зазначивши, що колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги
безпідставні, необґрунтовані, та не
доведені позивачем, а тому в їх
задоволенні необхідно відмовити.

Частиною 5 ст. 227 КАС України
передбачено, що висновки і мотиви, з
яких скасовані рішення, є обов'язковими
для суду першої чи апеляційної
інстанції при розгляді справи.

Отже, в даному апеляційному
провадженні справа розглядається з
урахуванням наведених висновків суду
касаційної інстанції.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21.11.2014 року
відкрито апеляційне провадження у
справі, справу призначено до
апеляційного розгляду.

Представник відповідача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав, просив суд апеляційної
інстанції постанову Ленінського
районного суду м. Харкова від 10.03.2010
року по справі № 2а-3037/09 скасувати,
прийняти нову постанову, якою
відмовити ОСОБА_1 в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

В надісланих до суду письмових
поясненнях зазначив, що ОСОБА_1 отримує
пенсію за вислугу років, призначену
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб». Пояснив, що до основного розміру
пенсії встановлено підвищення як
інваліду війни ІІІ групи, відповідно до
ст.15 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», абз. 6 п.27 ст.13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» у розмірі 30%
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Вказав, що
пунктом 7 Постанови Кабінету Міністрів
України № 530 від 28.05.2008 року, на яку
посилається позивач, встановлено, що
особам, які мають право на пенсійне
забезпечення відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб», мінімальний
розмір пенсії, що призначається
відповідно до цього Закону по
інвалідності не може бути нижче для
інвалідів війни ІІІ групи - 105%
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для осіб, які втратили
працездатність. Разом з тим, позивач
отримує не пенсію по інвалідності (яка
не може бути нижчою 105% прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність), а пенсію за вислугу
років, при цьому заяви про переведення
з одного виду пенсії на інший ним не
подавалось. Стверджує, що у випадку
переведення позивача з пенсії за
вислугу років на пенсію по
інвалідності розмір пенсії зменшиться.
Наполягає на тому, що Законом України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб», не передбачено
такий вид підвищення, як додаткова
пенсія, як помилково зазначив суд
першої інстанції.

Позивач в надісланих до суду письмових
запереченнях та у судовому засіданні
просив суд апеляційної інстанції
вимоги апеляційної скарги залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову
суду першої інстанції - без змін.
Вказує, що статтею 22 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» передбачено
мінімальний розмір пенсії по
інвалідності для осіб з числа
інвалідів війни з числа солдат і
матросів строкової служби 3 групи в
розмірі 2 мінімальних пенсій за віком. З
урахуванням змін, внесених до цього
Закону Законами України «Про державний
бюджет України на 2007 рік» та «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»,
обчислення пенсії здійснюється ГУПФУ в
Харківській області відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» в межах положень Постанови
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008
року № 530 (105% мінімальної пенсії за
віком). Разом з тим, Рішенням
Конституційного Суду України № 10-рп/2008
від 22.05.2008 року положення п.29 розділу 11
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
було визнано неконституційними, а тому
нарахуванням відповідачем пенсії
позивачеві у розмірі меншому двох
мінімальних пенсій за віком є
неправомірним.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення позивача,
представника відповідача, перевіривши
в межах апеляційної скарги рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивач перебуває на
обліку в Головному управлінні
Пенсійного фонду України в Харківській
області та отримує пенсію за вислугу
років згідно із Законом України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» з 25.01.1994 року (а.с.12-13, 36-39, 105).

Матеріалами справи підтверджено, що
позивач є інвалідом 3 групи і має право
на пільги, встановлені законодавством
України для ветеранів війни-інвалідів
війни, що підтверджується наявною в
матеріалах справи копією посвідчення
серії Є № 023233, виданого 16.11.2004 року
(а.с.4).

Як вбачається з наявної в матеріалах
справи копії довідки до акту огляду
МСЕК серії ХАР-07 № 009250 від 15.09.2008 р.,
інвалідність позивачеві встановлено у
зв'язку з пораненням, пов'язаним з
виконанням обов'язків військової
служби (а.с.7).

Відповідно до висновку ІОС УРП УМВС
України в Харківській області від
19.10.2004 року, позивач 19.06.1984 року отримав
вогнепальне оскольчате поранення
обличчя, забиття грудної клітини під
час проходження служби при виконанні
службових обов'язків, пов'язаних з
безпосередньою участю в охороні
громадського порядку, громадської
безпеки та боротьби зі злочинністю
(а.с.9-10).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звертався до ГУПФУ в
Харківській області з питання
правомірності нарахування пенсійного
забезпечення як ветерану
війни-інваліду ІІІ групи.

Листами № 2315/Г-14 від 16.12.2009 року, №
ГО-547577 від 24.12.2010 року позивача було
повідомлено, що пенсія позивачеві
виплачується згідно чинного
законодавства (а.с.35-37).

Не погодившись з діями відповідача
щодо нарахування пенсійного
забезпечення, позивач звернувся до
суду з даним позовом про їх оскарження,
зобов'язання відповідача нарахувати та
виплатити позивачеві додаткову пенсію
в розмірі 105% мінімальної пенсії за
віком, розрахованої з прожиткового
мінімуму для непрацездатних осіб, за
період з 28.05.2008 року по 30.11.2009 року, та
виплачувати її в подальшому.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з їх
обґрунтованості.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» особи офіцерського
складу, прапорщики і мічмани,
військовослужбовці надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особи, які мають право на
пенсію за цим Законом, при наявності
встановленої цим Законом вислуги на
військовій службі, службі в органах
внутрішніх справ і в державній
пожежній охороні, службі в Державній
службі спеціального зв'язку та захисту
інформації України, в органах і
підрозділах цивільного захисту,
податкової міліції, Державної
кримінально-виконавчої служби України
мають право на довічну пенсію за
вислугу років.

Військовослужбовці, особи, які мають
право на пенсію за цим Законом, які
стали інвалідами за умов, передбачених
цим Законом, набувають право на пенсію
по інвалідності.

Статтею 7 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» передбачено, що
військовослужбовцям, особам, які мають
право на пенсію за цим Законом, та
членам їх сімей, які одночасно мають
право на різні державні пенсії,
призначається одна пенсія за їх
вибором. У разі якщо особа має право на
отримання пенсії відповідно до цього
Закону та Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", призначається одна
пенсія за її вибором.

Таким чином, Законом України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» передбачено два різні види
пенсії - пенсія за вислугу років (яка
може бути, в тому числі, призначена
після виходу особи на пенсію за станом
здоров'я, як це мало місце у випадку
позивача) та пенсію по інвалідності.

У відповідності до п. «б» ст.13 цього
Закону пенсії за вислугу років
призначаються в таких розмірах: особам
офіцерського складу, прапорщикам і
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам, які мають
право на пенсію за цим Законом, які
мають страховий стаж 25 років і більше, з
яких не менше 12 календарних років і 6
місяців становить військова служба,
служба в органах внутрішніх справ,
державній пожежній охороні, Державній
службі спеціального зв'язку та захисту
інформації України, органах і
підрозділах цивільного захисту,
податковій міліції чи Державній
кримінально-виконавчій службі України
(пункт "б" статті 12): за страховий стаж 25
років - 50 процентів і за кожний повний
рік стажу понад 25 років - 1 процент
відповідних сум грошового
забезпечення (стаття 43).

Згідно зі ст.15 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» особам офіцерського складу,
прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, іншим особам, зазначеним у
пунктах "б" - "д" статті 1 2 цього Закону,
які мають право на пенсію за цим
Законом і які є ветеранами війни, та
особам, на яких поширюється чинність
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту", пенсії за вислугу років
підвищуються в порядку і на умовах,
передбачених зазначеним Законом.

Частиною 4 статті 13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" (в редакції,
чинній з 01.01.2006 року, зі змінами,
внесеними Законом України від 05.10.2005
року № 2939-ІV) передбачено, що інвалідам
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються:
інвалідам I групи - у розмірі 50
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, II
групи - 40 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, III групи - 30 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Матеріалами справи підтверджено, що
заяви про перехід на інший вид пенсії
(пенсію по інвалідності) позивач не
подавав, і до теперішнього часу отримує
пенсію за вислугу років згідно із
Законом України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб».

Враховуючи викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
відповідачем правомірно виплачувалось
ОСОБА_1 підвищення до пенсії за вислугу
років, яку останній отримує на підставі
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», з підвищенням на 30% мінімальної
пенсії за віком як інваліду війни 3
групи, у відповідності до ч.4 ст.13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

При цьому, колегія суддів
зазначає, що Законом України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» не передбачено такого виду
виплат для пенсіонерів, як додаткова
пенсія.

Колегія суддів зазначає, що
статтею 22 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» (в редакції Закону України від
23.11.95 р. N 456/95-ВР, чинній до 01.01.2008 року, на
яку посилається позивач у письмових
запереченнях на апеляційну скаргу)
було передбачено мінімальний розмір
пенсій по інвалідності - для інвалідів
війни з числа солдатів і матросів
строкової служби I групи - у розмірі
чотирьох мінімальних пенсій за віком, II
групи - трьох з половиною мінімальних
пенсій за віком, III групи - двох
мінімальних пенсій за віком.

Згідно із Законом України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» та
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» мінімальний розмір
пенсії по інвалідності для осіб, які
отримують пенсію по інвалідності по
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», які мають статус інвалідів
війни, було встановлено на рівні 105%
мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 7 постанови Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008 року № 530
«Деякі питання пенсійного
забезпечення громадян» було
встановлено, що особам, які мають право
на пенсійне забезпечення відповідно до
Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб", мінімальний розмір пенсії, що
призначається відповідно до цього
Закону: 1) за вислугу років
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність; 2) по інвалідності не
може бути нижче: інвалідам війни з
числа солдатів і матросів строкової
служби I групи - у розмірі 120, II групи - 110,
III групи - 105 відсотків прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
осіб, які втратили працездатність.

Разом з тим, виплата у розмірі 105% не є
додатковою пенсією, а характеризує
розмір основної пенсії для осіб, які
мають статус інваліда війни та
отримують пенсію за Законом України
"Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб".

З огляду на викладене, колегія суддів
зазначає, що норми ст.22 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» та Постанови
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008
року № 530 не підлягають застосуванню до
спірних відносин, оскільки позивач
отримує пенсію за вислугу років, і не
має права на отримання додаткової
пенсії у розмірі 105 % мінімальної пенсії
за віком.

Вищезазначене не було враховано судом
першої інстанції при прийнятті
оскаржуваної постанови, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Положеннями частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного
судочинства України визначено
критерії, яким повинні відповідати
рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень. Згідно з цими
критеріями адміністративний суд при
розгляді справи щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень повинен
перевірити, зокрема, чи вчинені
оскаржувані дії на підставі, у межах
повноважень і у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

З огляду на досліджені докази та
встановлені у справі фактичні
обставини, колегія суддів приходить до
висновку, що ГУПФУ в Харківській
області, відмовляючи ОСОБА_1 у
призначенні додаткової пенсії в
розмірі 105% мінімальної пенсії за віком,
діяло на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені Законом
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб», з дотриманням
вимог ч.3 ст.2 КАС України.

З огляду на викладене, позовні вимоги
про ОСОБА_1 про зобов`язання ГУПФУ в
Харківській області нарахувати та
виплатити позивачеві додаткову пенсію
в розмірі 105% мінімальної пенсії за
віком в період з 28.05.2008 року по 30.11.2009
року та в подальшому, задоволенню не
підлягають.

У відповідності до ч.2 ст.205 КАС України
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може прийняти нову постанову,
якою суд апеляційної інстанції
задовольняє або не задовольняє позовні
вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що постанова
Ленінського районного суду м. Харкова
від 10.03.2010 року по справі № 2а-3037/09 через
порушення ним норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин справи, що призвело
до ухвалення неправильного рішення,
невідповідність висновків суду
обставинам справи підлягає скасуванню
з прийняттям нової постанови про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198,
ст.ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України
в Харківській області задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду
м. Харкова від 10.03.2010р. по справі №
2а-3037/09/2024 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Головного управління Пенсійного
фонду України в Харківській області
про визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Перцова
Т.С.Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В.
Жигилій С.П. Повний текст постанови
виготовлений та підписаний 15.12.2014 р.