Справа № 808/5735/14
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

27 листопада 2014 року (о 12 год. 05 хв.)
Справа № 808/5735/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний
суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Батечко М.Д.,

за участю представників позивача
Грушко А.С., Сірій М.П.,

представника відповідача Терехової
Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного малого
виробничо-комерційного підприємства
«Ассоль»

до Запорізької митниці Міндоходів

про визнання рішення про коригування
митної вартості незаконним та його
скасування

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року Приватне мале
виробничо-комерційне підприємство
«Ассоль» (далі - ПМВКП «Ассоль»,
позивач) звернулось до Запорізького
окружного адміністративного суду із
позовом до Запорізької митниці
Міндоходів (далі - митниця, відповідач),
в якому просить:

визнати незаконним та скасувати
рішення про коригування митної
вартості товарів № 112020000/2014/000015/2 від
11.08.2014.

зобов'язати відповідача провести митне
оформлення товару, що імпортується, за
основним методом - методом визначення
митної вартості товарів - за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

У судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали із
підстав викладених у позовній заяві та
поясненнях по справі від 12.11.2014 №12.11.2014.
Зокрема, зазначили, що до Запорізької
митниці Міндоходів позивачем було
заявлено до митного оформлення товар,
митна вартість якого була визначена за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються. Вважає, що ним було
подано всі передбачені Митним кодексом
України документи, що підтверджують
правомірність формування позивачем
митної вартості за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, проте
відповідачем безпідставно застосовано
шостий (резервний) метод ціни
визначення товару. Вважають, що рішення
відповідача про коригування митної
вартості товарів № 112020000/2014/000015/2 від
11.08.2014 є протиправним та таким, що
суперечать вимогам діючого
законодавства, оскільки митним органом
безпідставно скориговано митну
вартість товару, у зв'язку з чим,
просять суд його скасувати та
зобов'язати відповідача провести митне
оформлення товару, що імпортується, за
основним методом - методом визначення
митної вартості товарів - за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції). З
урахуванням викладеного, просять
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечила у повному обсязі з
підстав, викладених у запереченнях на
адміністративний позов від 15.10.2014 №
1020/08-10-10-05 (вх. № 39839). Пояснює, що в
наданих позивачем до митного
оформлення документах містяться
розбіжності, а відтак позивач не мав
підстав для підтвердження митної
вартості за ціною договору (контракту)
щодо товарів, що імпортуються, тому
оскаржуваним рішенням відкориговано
митну вартість товару за резервним
методом відповідно до ст. 64 Митного
кодексу України. Просить в задоволенні
позову відмовити.

На підставі ст. 160 КАС України в
судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови та оголошено про час
виготовлення постанови у повному
обсязі.

09.06.2014 між ТОВ «ЧЕТРА - Комплектуючі і
Запасні частини»», м. Чебоксари, Росія
(постачальник) та ПМВКП «Ассоль»
(покупець) укладено контракт №
792700/UKR 32-14 на поставку продукції,
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язується поставити, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
продукцію (запасні частини, вузли та
агрегати к тракторам) у порядку та на
умовах, визначених даним контрактом.
Кількість, ціна, сума, строки поставки
погоджуються сторонами на підставі
специфікацій, які є невід'ємною
частиною даного контракту. Загальна
сума Контракту відповідає погодженим і
підписаним специфікаціям. Покупець
придбає товар у кількості та по ціні,
вказаній в специфікації до зазначеного
контракту.

Для проведення митного оформлення
поставленого за зазначеним контрактом
товару згідно специфікації № 4 від
16.07.2014 до вищевказаного контракту,
позивачем до митного органу 04.08.2014
подана електронна митна декларація №
112020000/2014/002077, у якій митна вартість
товару №1 визначена за резервним
методом визначення митної вартості
товару, митну вартість товарів №2 та 3 -
основним методом (за ціною контракту).

Під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів були виявлені
наступні розбіжності:

в декларації митної вартості назва
продавця вказана ТОВ
«Четра-Комплектуючі і запасні частини»
не відповідає назві продавця,
зазначеної в інших документах, наданих
в якості підтвердження митної
вартості;

у довідці про транспортні витрати від
29.07.2014 підпис директора ТОВ
«Партнер-ТО» ОСОБА_4 не є ідентичним
підпису цієї ж особи на договорі на
транспортне обслуговування
перевезення вантажів в міжнародному
сполученні від 24.07.2014 №Д-24072014-2;

контракт на поставку продукції від
09.06.2014 №792700/UKR 32-14 від ТОВ «ЧЕТРА -
Комплектуючі та запасні частини»
підписано виконавчим директором
ОСОБА_5, в той час як рахунок-фактура
підписана ОСОБА_6, як керівником
підприємства;

Специфікація від 16.07.2014 №4, на яку є
посилання в платіжному дорученні від
22.07.2014 №15, містить 12 позицій,
відрізняється загальна вартість
товару в специфікації та
рахунку-фактурі.

У зв'язку із наявними розбіжностями, у
відповідності до ст.53 Митного кодексу
України у позивача витребувані
додаткові документи для підтвердження
митної вартості товару, а саме:

договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

рахунки про здійснення платежів третім
особам на користь продавця, якщо такі
платежі здійснюються за умовами ,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

розрахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

виписки з бухгалтерської документації;

каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

На запит митного органу стосовно
витребування додаткових документів
позивачем було надано додаткові
документи та відомості, які
підтверджують заявлену митну вартість
та обраний метод її визначення, а саме:
виписку з бухгалтерської документації
від 29.07.2014; лист від 06.08.2014 №И-200106/492, в
якому вказано, що прас листи не
передбачені заводом виробником; прас
лист з 01.02.2014 ціни в російських рублях
на запасні частини до техніки ТОВ
«ЧТЗ-Уралтрак», відвантажених зі
складів Європейської частини РФ
висновок торгово-промислової палати
України від 08.08.2014 №ОИ-403 про вартісні
характеристики товарів. Крім того,
ПМВКП «Ассоль» повідомило митницю, що
наданий раніше договір на транспортно -
експедеційне обслуговування №Д-24072014-2
є договором із третіми особами,
пов'язаним з договором (контрактом,
угодою) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається. Інших
договорів із третіми особами
підприємство не укладало.

Декларант повідомив митний орган про
те, що ним надані всі наявні в нього
документи, інші документи не буде
надано.

11.08.2014 митницею прийнято Рішення про
коригування митної вартості товарів №
112020000/2014/000015/2, відповідно до якого митна
вартість визначена за резервним
методом. У вказаному рішенні вказано,
що заявлена декларантом митна вартість
товару не може бути визнана, оскільки
виявлено, що висновок цінової
експертизи Запорізької
торгово-промислової палати
зовнішньоекономічного контракту не
містить посилання на джерело
інформації, згідно якої був зроблений
зазначений висновок; виписка з
бухгалтерської документації не
містить вихідного номера, не підписана
посадовою особою позивача. Декларантом
не подано в повному обсязі документи,
які підтверджують митну вартість, а
саме договір (угоду, контракт) із
третіми особами, пов'язаний з договором
(угодою, контрактом) про поставку
товарів, митна вартість яких
визначається; каталоги, специфікації,
виробника товару.

Так, у оскаржуваному рішенні про
коригування митної вартості товару
зазначено, що метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо ідентичних товарів не може бути
прийнятий, тому що у декларанта немає
даних за вартістю операцій з
ідентичними товарами (однаковими по
всіх ознаках з оцінюваними товарами).
Метод визначення митної вартості за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів не може бути
прийнятий тому, що у декларанта немає
даних за вартістю операцій з подібними
(аналогічними) товарами, які продаються
на експорт в Україну і час експорту
яких збігається з часом експорту
оцінюваних товарів або є максимально
наближеним до нього. Метод визначення
митної вартості на основі віднімання
вартості не може бути застосований
тому, що у декларанта немає даних за
ціною одиниці товару, по якій найбільша
партія оцінюваних, ідентичних або
подібних (аналогічних) імпортних
товарів продається на території
України покупцеві, а також немає
відомостей по відповідних витратах
(витрати на виплату комісійних, сум
прибутку й загальних витрат, до яких
належать прямі й непрямі витрати,
пов'язані зі збутом зазначених товарів,
витрати на
навантажувально-розвантажувальні
роботи, транспортування, страхування і
т.п.). Метод визначення митної вартості
на основі додавання вартості
(обчислена вартість) не може бути
прийнятий тому, що у декларанта немає
інформації щодо вартості матеріалів і
витрат, понесених виробником при
виробництві оцінюваних товарів, тобто
немає калькуляції виробника за
вартістю товарів, обсягу прибутку та
загальних витрат, що дорівнює сумі, яка
звичайно відображається при продажу
товарів того ж класу або виду, що й
оцінювані товари, які виготовляються
виробниками у країні виробництва для
експорту в Україну; загальних витрат
при продажу в Україну з країни
вивезення товарів того ж класу або
виду, тобто витрат на завантаження,
розвантаження та обробку оцінюваних
товарів, їх транспортування до місця
ввезення на митну території України, на
страхування цих товарів та інших
витрат, пов'язаних із ввезенням цих
товарів в Україну. Митну вартість
товарів, що імпортуються, визначено із
застосуванням резервного методу,
згідно наявної у митного органу
інформації, з використанням способів,
які не суперечать законам України і є
сумісними з відповідними принципами й
положеннями Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі (ГАТТ).

При визначені митної вартості
застосована наявна у митного органу
інформація щодо вартості товару та
застосовано метод № 6. Зазначено, що
використана наявна у митниці
інформації, щодо раніше визнаних
(визначених) митних вартостей за
методом основним та другорядними
методами з розрахунку 2,06 дол. США за 1 кг
товару №1 (МД №112020000/2014/002082 від 04.08.2014) та
1,79 дол. США за 1 кг товару №3 (МД
№112020000/2014/001738 від 07.07.2014). Зазначено, що
під час консультацій орган доходів і
зборів та декларант здійснили обмін
наявною у кожного з них інформацією.

Таким чином, для визначення митної
вартості товару застосовано метод
резервний у відповідності до ч. 2 ст. 64
Митного кодексу України.

Також митним органом видано Картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 112020000/2014/00061
за поданою митною декларацією від
04.08.2014 № 112020000/2014/002077.

В картці відмови також зазначено про
вимогу, виконання якої забезпечить
митне оформлення та пропуск товарів
через митний кордон України, а саме
подання нової митної декларації згідно
з рішенням про корегування заявленої
митної вартості.

12.08.2014 позивач подав митному органу
нову митну декларацію № 112020000/2014/002170,
яку прийнято до митного оформлення, та
товари були випущені у вільний обіг
шляхом під гарантійне зобов'язання.

Не погоджуючись з рішенням Запорізької
митниці Міндоходів про коригування
митної вартості товарів № 112020000/2014/000004/2
від 25.04.2014 позивач звернувся до суду із
позовом про його скасування.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, суд вважає позовні
вимоги такими, що підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 Митного кодексу
метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу
України митне оформлення
розпочинається з моменту подання
органу доходів і зборів декларантом
або уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення, а в разі
електронного декларування - з моменту
отримання органом доходів і зборів від
декларанта або уповноваженої ним особи
електронної митної декларації або
електронного документа, який
відповідно до законодавства замінює
митну декларацію.

Згідно з ч. 1 ст. 257 Митного кодексу
України декларування здійснюється
шляхом заявлення за встановленою
формою (письмовою, усною, шляхом
вчинення дій) точних відомостей про
товари, мету їх переміщення через
митний кордон України, а також
відомостей, необхідних для здійснення
їх митного контролю та митного
оформлення. При застосуванні письмової
форми декларування можуть
використовуватися як електронні
документи, так і документи на
паперовому носії.

Статтею 49 Митного кодексу України
передбачено, що митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Згідно з ч. 1 ст. 51 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Митного кодексу
України заявлення митної вартості
товарів здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Згідно з ч. 2 ст. 52 Митного кодексу
України декларант або уповноважена ним
особа, які заявляють митну вартість
товару, зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з органом
доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати,
пов'язані з коригуванням митної
вартості або наданням органу доходів і
зборів додаткової інформації.

За змістом ч. 1 ст. 53 Митного кодексу
України у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає органу
доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу
України документами, які підтверджують
митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

З аналізу наведених вище правових норм
вбачається, що Митним кодексом України
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 54 Митного
кодексу України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється органом доходів і зборів
під час проведення митного контролю і
митного оформлення шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Згідно з частинами 4 та 5 ст. 54 Митного
кодексу України, митний орган під час
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
зобов'язаний, зокрема, здійснювати
контроль заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Таким чином, митні органи мають
виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості. Однак, дискреційні
повноваження митних органів мають
законодавчі обмеження у випадках
незгоди із задекларованою митною
вартістю. До таких, зокрема, належать
процедура консультацій між митним
органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості товарів.

Аналіз наведених положень Митного
кодексу України надає підстави для
висновку про те, що митний орган при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості
зобов'язаний перевірити складові
числового значення митної вартості,
правильність розрахунку, здійсненого
декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 Митного кодексу України.

При цьому, митний орган має право
відійти від наведених вище
законодавчих обмежень, пов'язаних з
перевіркою основного переліку
документів, які підтверджують митну
вартість товарів, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише у
тому випадку, якщо надані декларантом
документи містять розбіжності, наявні
ознаки підробки або ці документи не
містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, тобто не
дозволяють митному органу законно
здійснити визначений законом мінімум
митних формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи для розмитнення
задекларованого товару.

Судом встановлено, що при декларуванні
товару позивач визначив його митну
вартість виходячи саме з ціни угоди, що
підлягала сплаті згідно до умов
контракту, специфікації,
рахунку-фактури та інших документів
постачальника.

Як зазначає митний орган, при перевірці
правильності визначення митної
вартості товару, згідно вимог ст. 53
Митного кодексу України митним органом
виявлено розбіжності, у зв'язку із чим
витребувано у позивача додаткові
документи.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України
передбачено обов'язок декларанта
подавати додаткові документи (за
наявності) до визначеного частиною
другою цієї статті загального
переліку. При цьому такий обов'язок
виникає у декларанта виключно у разі,
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Згідно з ч. 3 ст. 53 Митного кодексу
України у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Частиною 3 ст. 54 Митного кодексу України
встановлено, що за результатами
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
орган доходів і зборів визнає заявлену
декларантом або уповноваженою ним
особою митну вартість чи приймає
письмове рішення про її коригування
відповідно до положень статті 55 цього
Кодексу.

Матеріалами справи встановлено, що
позивачем, на вимогу митниці було
подано додаткові документи та
зазначено об'єктивні причини
неможливості подання інших документів
- у зв'язку з їх відсутністю. Крім того,
позивачем надані відповідні пояснення
на встановлені митним органом
розбіжності в документах.

Проте, у оскаржуваному рішенні про
коригування митної вартості вказано,
що заявлена декларантом митна вартість
товару не може бути визнана, оскільки
виявлено, що висновок цінової
експертизи Запорізької
торгово-промислової палати
зовнішньоекономічного контракту не
містить посилання на джерело
інформації, згідно якої був зроблений
зазначений висновок; виписка з
бухгалтерської документації не
містить вихідного номера, не підписана
посадовою особою позивача. Декларантом
не подано в повному обсязі документи,
які підтверджують митну вартість, а
саме договір (угоду, контракт) із
третіми особами, пов'язаний з договором
(угодою, контрактом) про поставку
товарів, митна вартість яких
визначається; каталоги, специфікації,
виробника товару.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у
відповідності до приписів ст.11 Закону
України «Про торгово-промислові палати
в Україні» Торгово-промислова палата
України та торгово-промислові палати
України залучаються до надання
експертних висновків про походження
товарів в тих випадках, коли відповідно
до міжнародних договорів України
повноваження видачі сертифікатів
походження товарів надані митному
органу, якщо інше не визначено такими
міжнародними договорами, при цьому як
встановлено ч.2 цієї статті методичні
та експертні документи, видані
торгово-промисловими палатами в межах
їх повноважень, є обов'язковими для
застосування на всій території
України, а тому суд дійшов висновку про
безпідставність твердження, що
заявлена декларантом митна вартість
товару не може бути визнана, оскільки
виявлено, що висновок цінової
експертизи Запорізької
торгово-промислової палати
зовнішньоекономічного контракту не
містить посилання на джерело
інформації, згідно якої був зроблений
зазначений висновок.

Щодо посилання представника
відповідача, що виписка з
бухгалтерської документації не
містить вихідного номера, не підписана
посадовою особою позивача, то із
пояснень представника позивача судом
встановлено, що вказана виписка
підписана електронним цифровим
підписом, що представником відповідача
не заперечено.

Відносно посилання відповідача, що
декларантом не надані каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару, ПМВКП
«Ассоль» повідомило, що прайс-листи не
передбачені політикою підприємства,
про що також було зазначено в листі
заводу-виробника лист від 06.08.2014
№И-200106/492, який подавався до митного
органу на вимогу щодо надання
додаткових документів, та надано прас
листи ТОВ «ЧТЗ-Уралтрак».

З урахуванням викладених обставин
справи, суд приходить до висновку, що на
вимогу митного органу та згідно
Митного кодексу України надані усі
необхідні документи для визначення
митної вартості товару за методом
оцінки за ціною угоди щодо товарів
(метод 1) та надано обґрунтовані
пояснення з підстав не надання
додатково витребуваних документів.

Забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті (ч. 5 ст. 53 цього
Кодексу).

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України, якою встановлено, що митний
контроль має передбачати виконання
митними органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Крім того, це узгоджується з
визначеними у статті 8 Митного кодексу
України принципами здійснення
державної митної справи на засадах
законності та презумпції
невинуватості, єдиного порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів через митний кордон України,
спрощення законної торгівлі,
заохочення доброчесності.

Проте, суд вважає, що при прийняті
рішення, митним органом не були
враховані додаткові документи, які
декларант надав на вимогу митного
органу та відповідні пояснення, що,
фактично, є підтвердженням формального
витребування відповідачем додаткових
документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний..

Згідно з ч. 2 ст. 57 Митного кодексу
України основним методом визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є перший
метод - за ціною договору (вартість
операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу (ч. 3
ст. 57 Митного кодексу України).

У рішенні про коригування митної
вартості товару зазначено, що при
визначені митної вартості застосована
наявна у митного органу інформація
щодо вартості товару та застосовано
метод № 6. Зазначено, що використана
наявна у митниці інформації, щодо
раніше визнаних (визначених) митних
вартостей за методом основним та
другорядними методами з розрахунку 2,06
дол. США за 1 кг товару №1 (МД
№112020000/2014/002082 від 04.08.2014) та 1,79 дол. США
за 1 кг товару №3 (МД №112020000/2014/001738 від
07.07.2014). Зазначено, що під час
консультацій орган доходів і зборів та
декларант здійснили обмін наявною у
кожного з них інформацією.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Митного кодексу
України у разі якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу,
митна вартість оцінюваних товарів
визначається з використанням способів,
які не суперечать законам України і є
сумісними з відповідними принципами і
положеннями Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі (GAТТ).

Згідно з ч. 2 ст. 64 Митного кодексу
України митна вартість, визначена
згідно з положеннями цієї статті,
повинна ґрунтуватися на раніше
визнаних (визначених) митними органами
митних вартостях.

З матеріалів справи встановлено, що для
визначення митної вартості товару
застосовано метод резервний у
відповідності до ч. 2 ст. 64 Митного
кодексу України.

Частиною 6 ст. 54 Митного кодексу України
передбачено, що орган доходів і зборів
може відмовити у митному оформленні
товарів за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і
зборів документально підтвердженої
офіційної інформації органів доходів і
зборів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що розбіжності в
документах, на які вказує Запорізька
митниця, не є свідченням
неправильності визначення позивачем
числового значення заявленого до
митного оформлення товару. Також
відповідачем не зазначено яким чином
виявлені розбіжності впливають на
правильність визначення митної
вартості заявленого до митного
оформлення товару. Крім того, позиція
Запорізької митниці полягала у тому, що
подані декларантом для підтвердження
митної вартості товару документи не
містять всіх даних відповідно до
обраного методу визначення митної
вартості. При цьому, які конкретні
складові митної вартості, враховуючи
умови зовнішньоекономічного
контракту, не підтверджені позивачем,
Запорізька митниця не зазначила. Не
зазначено яким чином додатково
витребувані документи повинні були
відповісти на питання щодо
розбіжностей, встановлених в ході
проведення митного контролю.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що позивачем
подано відповідачу достатній пакет
документів на підтвердження
кількісних і вартісних показників
імпортованого товару, повноти і
достовірності митної вартості товару,
заявленої позивачем за першим методом,
а тому заявлена позивачем митна
вартість товарів за ціною договору
відповідає вимогам статті 58 Митного
кодексу України. Натомість, митним
органом безпідставно здійснено
коригування митної вартості та
застосовано шостий (резервний) метод
визначення митної вартості товару.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Як встановлено ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене, суд вважає,
що відповідачем не надано переконливих
доказів, які підтверджують
правомірність прийняття оскаржуваного
Рішення щодо коригування митної
вартості, а тому суд дійшов висновку, що
відповідачем не доведена
правомірність прийнятого рішення, у
зв'язку із чим заявлені позивачем
вимоги у частині визнання незаконним
та скасувати рішення про коригування
митної вартості товарів № 112020000/2014/000015/2
від 11.08.2014є такими, що підлягають
задоволенню.

Щодо позовної вимоги в частині
зобов'язання відповідача провести
митне оформлення товару, що
імпортується, за основним методом -
методом визначення митної вартості
товарів - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції), суд вважає за
необхідне зазначити, що згідно з
положеннями Митного кодексу України,
питання контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості, як і визначення методу її
обчислення у встановленому законом
порядку в разі виникнення
обґрунтованого сумніву, відносяться до
виключної компетенції митних органів,
а отже є дискреційними повноваженнями
відповідача та виключною функцією
уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це
сукупність прав та обов'язків органів
державної влади та місцевого
самоврядування, осіб, уповноважених на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування, що надають
можливість на власний розсуд визначити
повністю або частково вид і зміст
управлінського рішення, яке
приймається, або можливість вибору на
власний розсуд одного з декількох
варіантів управлінських рішень,
передбачених проектом
нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу
державної влади обумовлене певною
свободою (тобто вільним, або
адміністративним, розсудом) в
оцінюванні та діях у виборі одного з
варіантів рішень та правових
наслідків.

Наділивши державні органи
дискреційними повноваженнями,
законодавець надав відповідному
органу держави певну свободу розсуду
при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету
Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно
здійснення адміністративними органами
влади дискреційних повноважень,
прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р.
на 316-й нараді, під дискреційними
повноваженнями слід розуміти
повноваження, які адміністративний
орган, приймаючи рішення, може
здійснювати з певною свободою розсуду,
тобто, коли такий орган може обирати з
кількох юридично допустимих рішень те,
яке він вважає найкращим за даних
обставин.

Також Постановою ВАСУ від 21.10.2010 р. №
П-278/10 встановлено, що з огляду на
положення КАС України щодо компетенції
адміністративного суду, останній не
може підміняти інший орган державної
влади та перебирати на себе
повноваження щодо вирішення питань,
які законодавством віднесені до
компетенції цього органу державної
влади.

Отже, у разі визнання протиправними та
скасування рішень митного органу про
визначення митної вартості товару, суд
не вправі підміняти митний орган,
фактично визначаючи при цьому інший
метод обчислення митної вартості.

Відповідно ч. 1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги щодо відповідача
провести митне оформлення товару, що
імпортується, за основним методом -
методом визначення митної вартості
товарів - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції) є формою втручання
в дискреційні повноваження
відповідача та виходить за межі
завдань адміністративного
судочинства, а тому у цій частині позов
не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати незаконним та скасувати
рішення Запорізької митниці
Міндоходів про коригування митної
вартості товарів № 112020000/2014/000015/2 від
11.08.2014.

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити на користь Приватного малого
виробничо-комерційного підприємства
«Ассоль» з Державного бюджету України
судові витрати у розмірі 36,54 грн.,
(тридцять шість гривен п'ятдесят чотири
копійки).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання такої постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
І.В. Батрак