Справа № 2а-1570/3714/2011
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-1570/3714/2011
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання
Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом комунального підприємства
«Теплопостачання міста Одеси» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Одесі Міжрегіонального
головного управління Міндоходів, за
участю третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - ТОВ «Альянс
інноваційних технологій» про
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 05.05.2011
року,-

В С Т А Н О В
И В:

Комунальне підприємство
«Теплопостачання міста Одеси» (надалі
по тексту - позивач або КП
«Теплопостачання міста Одеси»)
звернулося до суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Одесі
(правонаступник - Спеціалізована
державна податкова інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Одесі Міжрегіонального головного
управління Міндоходів) (надалі по
тексту - відповідач), за участю третьої
особи, що не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача ТОВ «Альянс інноваційних
технологій» в якому просило скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 05.05.2011 року.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 25.10.2011 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 29.03.2012 року, у задоволенні
адміністративного позову комунального
підприємства «Теплопостачання міста
Одеси» відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 25.09.2014 року скасовано
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 25.10.2011 року
та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 29.03.2014 року
та направлено справу на новий розгляд
до суду першої інстанції.

28 жовтня 2014 року вказана справа
надійшла до Одеського окружного
адміністративного суду за вхідним
номером № 26507/14 та відповідно до
автоматичного розподілу справ справу
передано судді Стефанову С.О.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2014 року
суддею Стефановим С.О. прийнято до
свого провадження адміністративну
справу за позовом комунального
підприємства «Теплопостачання міста
Одеси» до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Одесі, за участю третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача ТОВ
«Альянс інноваційних технологій» про
скасування податкового
повідомлення-рішення № 0 від
05.05.2011 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
відповідачем необґрунтовано зроблений
висновок щодо нікчемності договору №
ТГО-536/09 від 13.10.09р. укладеного між КП
«Теплопостачання міста Одеси» та ТОВ
«Альянс інноваційних технологій» на
виконання будівельно-ремонтних робіт.
КП «Теплопостачання міста Одеси»
сформований податковий кредит за
грудень 2010р. на підставі податкових
накладних, що були видані ТОВ «Альянс
інноваційних технологій» та складався
із сум ПДВ, що були сплачені позивачем
за виконані на умовах договору роботи,
тому висновки СДПІ по роботі з ВПП у м.
Одесі, викладені в акті перевірки від
14.04.2011р., на підставі якого прийнято
податкове повідомлення-рішення
№. від 05 травня 2011 року, є хибними
та не обґрунтованими.

Представники позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали у
повному обсязі, посилаючись на
обставини викладені в позовній заяві
та в додаткових поясненнях на позов.

Представник відповідача у судовому
засіданні з адміністративним позовом
не погодився, вважає його таким, що не
підлягає задоволенню, посилаючись на
правомірність оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення,
оскільки в ході перевірки з боку
позивача були встановлені порушення,
які знайшли відображення в акті
перевірки, що підтверджується
фактичними обставинами, а тому
оскаржуване рішення є законним.

В судовому засіданні 19 листопада 2014
року судом здійснено замінену
відповідача - Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Одесі на його правонаступника -
Спеціалізовану державну податкову
інспекцію з обслуговування великих
платників у м. Одесі Міжрегіонального
головного управління Міндоходів.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, а
також дослідивши обставини, якими
обґрунтовувалися позовні вимоги,
перевіривши їх доказами, судом
встановлені наступні факти та
обставини.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України, документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Щодо податку на додану вартість дії
державної податкової служби
спрямовані на запобігання
необґрунтованому заниженню сум
податкових зобов'язань з цього податку,
безпідставному одержанню сум
бюджетного відшкодування з ПДВ, тобто
прийняття передбачених законом
заходів до суб'єктів господарювання,
які намагаються штучно створювати у
податковому обліку з податку на додану
вартість від'ємні різниці між
податковими зобов'язаннями та
податковим кредитом з метою
безпідставного одержання коштів з
державного бюджету або створювати таки
умови для вигодонабувача, виконуючи
посередницьку функцію між ним та
вигодоформуючим суб'єктом.

Судом встановлено, що 14.04.2011 року на
підставі наказу СДПІ по роботі ВПП у м.
Одесі №251 від 13.04.2011 року та листа ДПІ у
Приморському районі м. Одеси від 11.04.2011
року №21265/723-4 посадовими особами
відповідача на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1
ст. 20, п. 75.1.2 п. 75 ст. 75, п. 79.2 ст. 79
Податкового кодексу України була
проведена позапланова документальна
невиїзна перевірка КП
«Теплопостачання міста Одеси» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість по взаємовідносинам КП
«Теплопостачання міста Одеси» з ТОВ
«Альянс інноваційних технологій» за
період грудень 2010 року.

За результатами проведеної перевірки
був складений акт за №149/16-1/34674102/16 від
14.04.2011 року «Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки з питання дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість при взаємовідносинах
КП «Теплопостачання міста Одеси» з ТОВ
«Альянс інноваційних технологій» за
період грудень 2010 року», відповідно до
висновку якого встановлено порушення
КП «Теплопостачання міста Одеси» п.п.
"д" п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» в частині завищення суми
податкового кредиту всього у розмірі
304334,1 грн. за грудень 2010 року (а.с. 22-26 том
1).

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення № від
05.05.2011р. яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 456501,15 грн. (за
основним платежем - 304334,1 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 152167,05 грн.) (а.с. 20 том 1).

Не погодившись з висновками акту
перевірки та прийнятим податковим
повідомленням-рішенням, КП
«Теплопостачання міста Одеси»
оскаржило його в судовому порядку,
вимагаючи його скасування.

Оцінивши належність, допустимість,
достовірність наданих сторонами
доказів, а також достатність та
взаємний зв'язок у їх сукупності, суд
вважає зазначене податкове
повідомлення-рішення обґрунтованим, а
позовні вимоги такими, що не підлягають
задоволенню у зв'язку з наступним.

Як вбачається з акту перевірки,
підставою для донарахування позивачу
сум податку на додану вартість стали
висновки відповідача про завищення
позивачем податкового кредиту з
податку на додану вартість в грудні 2010
року на суму 304 334,10 грн. по
господарським операціям з ТОВ «Альянс
інноваційних технологій».

Вказані вище обставини, як вбачається з
акту перевірки, були встановлені, окрім
іншого, на підставі акту ДПІ у
Приморському районі м. Одеси від 07.04.2011
року № 511/23-4/36503010 «Про неможливість
проведення документальної перевірки
ТОВ «Альянс інноваційних технологій» з
питань правомірності нарахування
податкового кредиту з податку на
додану вартість за період грудень 2010
року», відповідно до висновків якого
встановлено, що враховуючи те, що у ТОВ
«Альянс інноваційних технологій»
відсутні необхідні умови для ведення
господарської діяльності, відсутні
основні фонди, виробничі активи,
складські приміщення, транспортні
засоби, підприємство не знаходиться за
місцезнаходженням згідно з частинами
1,5 ст. 203, пунктами 1,2 ст. 215, ст. 228
Цивільного кодексу України угоди з
контрагентами за грудень 2010 року мають
ознаки нікчемності.

З урахуванням предмету спору
дослідженню підлягає реальність
господарських операцій, здійснюваних
між КП «Теплопостачання міста Одеси»
та ТОВ «Альянс інноваційних
технологій», що є підставою для
формування витрат, виникнення права на
податковий кредит, визначення
податкових зобов'язань та одержання
сум бюджетного відшкодування з ПДВ.

Так, відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» № 168-97/ВР від 03.04.1997 року
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин) , податковий кредит -
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України № 168-97/ВР від 03.04.1997 року,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги)
починають використовуватися в
операціях, які не є об'єктом
оподаткування згідно зі статтею 3 цього
Закону або звільняються від
оподаткування згідно зі статтею 5 цього
Закону, чи основні фонди переводяться
до складу невиробничих фондів, то з
метою оподаткування такі товари
(послуги), основні фонди вважаються
проданими за їх звичайною ціною у
податковому періоді, на який припадає
початок такого використання або
переведення, але не нижче ціни їх
придбання (виготовлення, будівництва,
спорудження).

Згідно п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 названого
Закону датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій:

або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Згідно п.п. 7.4.4 ст.7 Закону України №
168-97/ВР від 03.04.1997 року, якщо платник
податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Згідно пп. 7.2.3, 7.2.4 ст.7 Закону України №
168-97/ВР від 03.04.1997 року податкова
накладна є звітним податковим
документом і одночасно розрахунковим
документом. Право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому Законом.
Відповідно до положень підпункту 7.2.6
пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», податкова
накладна є підставою для нарахування
податкового кредиту.

Відповідно до п.7.4.5. ст.7 Закону № 168-97/ВР
від 03.04.1997 року не підлягають включенню
до складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). При цьому
у системному зв'язку приписів п.п. 7.2.6. п.
7.2., п.п 7.4.5. п. 7.4., п.п. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7
Закону «Про ПДВ» визначено момент
виникнення права платника податків на
податковий кредит та момент, в який
суми податку на додану вартість можуть
бути віднесені платником податку до
складу податкового кредиту, тобто той
момент, в який платник податків має не
тільки право на податковий кредит, але
й достатні, визначені Законом «Про ПДВ»
правові та фактичні підстави для
включення сум податку на додану
вартість до складу податкового кредиту
відповідного періоду.

З аналізу викладених норм чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин законодавства,
вбачається, що необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Судом встановлено, що 13.12.2009 року КП
«Теплопостачання міста Одеси»
(Замовник) був укладений договір
підряду №ТГО-536/09 з TOB «Альянс
інноваційних технологій» (Підрядник),
відповідно до п.1.1 якого Замовник
доручає, а Підрядник бере на себе
зобов'язання по виконанню
будівельно-ремонтних робіт на об'єктах
Замовника за його дорученням в об'ємах,
строках та вартості, узгоджених
сторонами договору.

На підставі даного договору підряду
був розроблений проект виробництва
робіт з реконструкції ділянки
теплотраси по Французському бульвару
(санаторій «Аркадія») в м. Одесі.

З урахуванням умов договору підряду
договірною ціною були визначені об'єми,
характер та вартість робіт з
реконструкції ділянки теплотраси по
Французському бульвару (санаторій
«Аркадія») в м. Одесі в 2010 році.
Договірна ціна була розроблена на
підставі локального кошторису №6-1-1 на
будівельно-монтажні роботи по
вищевказаному об'єкту, розрахованого, в
свою чергу, згідно дефектного акту.

Зобов'язання TOB «Альянс інноваційних
технологій» по виконанню для КП
«Теплопостачання міста Одеси» робіт з
реконструкції ділянки теплотраси по
Французському бульвару (санаторій
«Аркадія») в м. Одесі в 2010 році було
оформлено додатковою угодою №4 від
15.06.2010 до договору №ТГО-536/09 від 13.10.2009
року.

Як зазначає представник позивача, на
виконання умов зазначеного договору
підряду протягом грудня 2010 року TOB
«Альянс інноваційних технологій» для
КП «Теплопостачання міста Одеси» були
виконані будівельні роботи, а саме,
реконструкція ділянки теплотраси по
Французському бульвару (санаторій
«Аркадія») в м. Одесі, загальною
вартістю 1 826 004,61 грн., в т.ч. ПДВ 304 334,10
грн., що підтверджується актом
приймання виконаних будівельних робіт
форми №КБ-2в та довідкою про вартість
виконаних будівельних робіт та витрат
форми №КБ-3 за грудень 2010 року.

При цьому, на підтвердження товарності
операцій, а як наслідок законності
формування податкового кредиту за
грудень 2010 року позивачем надано: копію
договору №тго-536/09 від 13.10.2009 року, акт
приймання виконаних робіт форми №КБ2в
та довідку вартості підрядних робіт та
витрат форми №КБ-3 за грудень 2010 року,
проте суд зауважує, що акт та довідка
по-перше не містять дати підписання,
по-друге підписані на підтвердження
виконання робіт за договором №536/09 від
13.10.2010 року (а.с. 30-40, 105-107 том 1).

Крім того суд враховує, що доказів
проведення повної оплати за договором
від 13.10.2009 року, позивачем не надано.

При цьому у судовому засіданні
представник позивача відносно
фактично оплати позивачем отриманих
робіт з реконструкції теплотраси та
сплати податку на додану вартість в
ціні виконаних робіт, посилалася на те,
що з урахуванням умов додаткової угоди
до вищезазначеного договору підряду №
5 від 21.06.2010 року КП «Теплопостачання
міста Одеси» розрахувалося з ТОВ
«Альянс інноваційних технологій» за
виконані роботи у грудні 2010 року шляхом
відступлення права вимоги боргу
дебіторів (65 організацій) в загальній
сумі 3 778 681,00 грн., перелічених у додатку
№ 2 від 16.12.2010 року до договору № ТГО-536/09
від 13.10.2009 року.

Разом з тим, суд критично відноситься
до даних тверджень представника
позивача, оскільки на підтвердження
вказаних обставин позивачем не надано
суду доказів щодо оплати дебіторами (65
організацій) отриманих позивачем у
грудні 2010 року робіт з реконструкції
теплотраси та сплати податку на додану
вартість в ціні виконаних робіт за
договором від 13.10.2009 року.

Також як судом зазначалось вище,
зобов'язання TOB «Альянс інноваційних
технологій» по виконанню для КП
«Теплопостачання міста Одеси» робіт з
реконструкції ділянки теплотраси по
Французському бульвару (санаторій
«Аркадія») в м. Одесі в 2010 році було
оформлено додатковою угодою №4 від
15.06.2010 до договору №ТГО-536/09 від 13.10.2009
року (а.с. 84-85 том 2), в пункті 2 якої
встановлено, що початком виконання
робіт вважати акт приймання-передачі
об'єкта для виконання робіт по
реконструкції та технічному
переозброєнню об'єктів, складених на
дільницях КП «Теплопостачання міста
Одеси». Графік виробництва робіт
узгоджується додатково.

Разом з тим, на вимогу суду надати
вказаний акт приймання-передачі
об'єкта для виконання робіт по
реконструкції та технічному
переозброєнню об'єктів, складений на
дільницях КП «Теплопостачання міста
Одеси» та графік виробництва робіт,
представники позивача надати не
змогли.

У періоді, що перевірявся, а саме в
грудні 2010 року позивачем сформовано
податковий кредит за рахунок ПДВ в
загальній сумі 304 334,10 грн. по
податковій накладній № 5 від 28.12.2010
року, отриманим від ТОВ «Альянс
інноваційних технологій».

Відповідно до ст.3 Господарського
кодексу України господарська
діяльність - це діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність. Господарська діяльність,
що здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результаті та
з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.

Згідно Національного класифікатора
України, затвердженого наказом
Держспоживстандарту України від
26.12.2005р. №375 (з наступними змінами і
доповненнями), економічна діяльність -
це процес виробництва продукції
(товарів, послуг), який здійснюється з
використанням певних ресурсів:
сировини, матеріалів, устаткування,
робочої сили, технологічних процесів
тощо. Економічна діяльність
характеризується витратами на
виробництва, процесом виробництва та
випуску продукції.

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Відповідно до статті 228 ЦК України
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який
порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. Отже в результаті
виконання сторонами нікчемної угоди не
можуть виникати право на податковий
кредит.

При цьому, відповідно до п.2 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року № 88,
первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Водночас статтею 1 Закону України від
16.07.1999р. № 996-XIV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» визначено, що первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції, а також враховуватись
повнота складання всіх підтверджуючих
господарські операції документів.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.1999р. № 996-XIV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» господарською операцією є дія
або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Під час проведення перевірки та
розгляду справи в суді представником
позивача не надано доказів руху
активів у процесі здійснення
вищезазначених господарських
операцій. Не спростовані твердження
відповідача щодо відсутності
можливостей ТОВ «Альянс інноваційних
технологій» для виконання
будівельно-ремонтних робіт на об'єктах
КП «Теплопостачання міста Одеси» за
якими виписана податкова накладна та
складений акт приймання виконаних
робіт форми №КБ2в.

Також суд відхиляє доводи позивача
щодо того, що надані позивачем договір,
податкова накладна та акт приймання
виконаних робіт форми №КБ2в, є
безперечними доказами обґрунтованого
віднесення позивачем до складу
податкового кредиту сум ПДВ сплачених
у ціні вартості отриманих робіт. Так, як
вказані документи, за відсутності
інших доказів, які б підтверджували
фактичне виконання робіт саме
зазначеним контрагентом - ТОВ «Альянс
інноваційних технологій», на підставі
яких сформований податковий кредит, за
умови недодержання встановленої
чинним, на момент виникнення спірних
правовідносин, законодавством форми
для обліку, самі по собі не можуть
беззаперечно підтверджувати право
платника на його формування, та не
можуть бути взяті судом до уваги,
оскільки б це призвело до формального
вирішення справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись
внутрішнім переконанням, суд дійшов
висновку, що позивачем, враховуючи
наявні первинні документи, не
доведений факт виконання робіт ТОВ
«Альянс інноваційних технологій».

Суд вважає необхідним зазначити, що
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування ПДВ має бути
підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, що стала підставою для
формування податкового обліку
платника податку.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» нікчемний
правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону та
не потребує визнання його таким судом.

Суд погоджується з висновками за актом
перевірки та доходить аналогічного
висновку, що дії позивача призвели до
втрат дохідної частини Державного
бюджету України. Очевидним також
вбачається факт, що КП
«Теплопостачання міста Одеси»
укладена угода з контрагентом, яка не
була спрямована на реальне настання
правових наслідків. Під час судового
розгляду справи представником
позивача не наданого жодного
переконливого доказу, який би
спростував такий висновок.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КАС України обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами.

Відповідно до ст.86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд вважає, КП
«Теплопостачання міста Одеси» не
надано вичерпних, оформлених належним
чином згідно з вимогами діючого
законодавства документів, на підставі
яких можливо достовірно визначити, що
роботи виконанні саме контрагентом ТОВ
«Альянс інноваційних технологій». При
цьому в ході перевірки встановлена
відсутність фактичного підтвердження
взаємовідносин позивача з
вищевказаним підприємством, як при
укладенні самого договору так і при
здійсненні безпосередньо
господарських операцій за ним.

Вирішуючи спір, суд також зважає, що в
силу вимог ч.2 ст.49 КАС України особи,
які беруть участь у справі, зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами і неухильно
виконувати процесуальні обов'язки, що з
огляду на запроваджений ст.8
Конституції України принцип
верховенства права та в кореспонденції
з приписами ч.1 ст.71 КАС України означає
абсолютний і безумовний обов'язок
кожної особи, яка бере участь в
адміністративній справі довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Оцінка поданих особами, які беруть
участь в адміністративній справі та
самостійно зібраних судом в порядку
ст.11 КАС України доказів в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, здійснюється судом за
правилами ч.2 ст.71 КАС України в порядку,
що встановлений ст.86 цього кодексу.

Дослідивши зібрані по справі докази в
їх сукупності за правилами ст.86 КАС
України, суд приходить до висновку про
відсутність будь-яких фактичних даних,
які б спростували висновки за актом
перевірки про наявність ознак
нікчемності укладеної позивачем угоди
з ТОВ «Альянс інноваційних
технологій».

Несплата КП «Теплопостачання міста
Одеси» податків у встановленому
законодавством України порядку руйнує
систему оподаткування, що створена в
інтересах держави та формування
дохідної частини Державного бюджету
України, що суперечить моральним
засадам суспільства. Наявним
вбачається намір позивача одержати
економічний ефект за рахунок
формування податкового кредиту за
угодою, яка не була спрямована на
реальне настання правових наслідків, з
ціллю заниження об'єкту оподаткування,
несплати податків. Такі дії позивача
призводять до втрат дохідної частини
Державного бюджету України, оскільки
не сплачені підприємством ПДВ
внаслідок порушення встановленого
порядку формування податкового
кредиту з ПДВ є дохідною частиною
бюджету та власністю держави.

Провадження КП «Теплопостачання міста
Одеси» своєї діяльності призвело до
штучного завищення податкового
кредиту та витрат.

На підставі встановлених судом фактів
та досліджених доказів, керуючись
нормами діючого законодавства та
внутрішнім переконанням, суд дійшов
висновку, що ТОВ «Альянс інноваційних
технологій» не мало реальної
можливості здійснювати господарські
операції за вищевказаним договором,
тобто не здійснювало господарську
діяльність, а штучно формувало
податкову вигоду позивачу.

При відсутності реального здійснення
господарських операцій ТОВ «Альянс
інноваційних технологій», видало
податкову накладну позивачу в
порушення вимог Закону України «Про
податок на додану вартість», який надає
право видавати такі накладні лише при
здійсненні господарської операції.

Таким чином, на підставі встановлених в
судовому засіданні фактів, враховуючи
обставини викладені в ухвалі Вищого
адміністративного суду від 25.09.2014 року
№ К/9991/26382/12, суд дійшов висновку про те,
що спірне податкове
повідомлення-рішення винесене
відповідачем в межах компетенції та у
спосіб, що передбачений
законодавством, що регулює спірні
правовідносини та обґрунтовано. При
цьому звернення позивача з даним
позовом за захистом своїх порушених
прав та інтересів суд оцінює обраний
спосіб ухилення від відповідальності
за встановлені порушення.

З огляду на викладене, на підставі ст. 10
КАС України, згідно якої, усі учасники
адміністративного процесу є рівними та
ст. 11 КАС України, згідно якої розгляд і
вирішення справ у адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними доказів, з'ясувавши
обставини у справі; перевіривши всі
доводи і заперечення сторін та надавши
правову оцінку наданим доказам, суд
дійшов висновку, що в задоволенні
позовних вимог слід відмовити
повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 158-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н
О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову комунального підприємства
«Теплопостачання міста Одеси» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Одесі Міжрегіонального
головного управління Міндоходів, за
участю третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - ТОВ «Альянс
інноваційних технологій» про
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 05.05.2011
року - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги. Якщо апеляційну
скаргу не буде подано в строк,
встановлений ст. 186 КАС України,
постанова суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Постанова суду може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги до Одеського
окружного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Повний текст постанови складений та
підписаний суддею 17 грудня 2014 року.

Суддя
С.О. Cтефанов

В задоволенні адміністративного
позову комунального підприємства
«Теплопостачання міста Одеси» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Одесі Міжрегіонального
головного управління Міндоходів, за
участю третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - ТОВ «Альянс
інноваційних технологій» про
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 05.05.2011
року - відмовити.