Справа № 2а-5849/09/1770
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року м. Київ
К/800/23248/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Сороки М.О., Чумаченко Т.А.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні в касаційній інстанції
адміністративну справу

за позовом Сільськогосподарського
комунального підприємства
"Малолюбашанське" (далі також - СКП
"Малолюбашанське") до Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України про визнання
бездіяльності протиправною,
зобов'язання вчинити певні дії,
провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 21 січня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 13 березня 2014 року,

у с т а н о в и л а :

У серпні 2009 року СКП "Малолюбашанське"
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України про визнання бездіяльності
протиправною, зобов'язання вчинити
певні дії.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначав, що СКП "Малолюбашанське" 24
липня 2008 року звернулося до
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища із заявою на
отримання спеціального дозволу (без
проведення аукціону) на користування
надрами з метою видобування піску на
"Малолюбашанському - 2" родовищі пісків
на площі 12 га, що знаходиться на землях
Малолюбашанської сільської ради
Костопільського району Рівненської
області, з додаванням всіх необхідних
документів згідно переліку (про що
свідчить опис документів доданих до
позовної заяви), встановленому
Порядком надання у 2008 році спеціальних
дозволів на користування надрами,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 27 лютого 2008 року
№ 273 (надалі Порядок), які відповідач
отримав (вхідний реєстраційний номер
СД 82 від 24 липня 2008 року.)

Посилаючись на п. 7 Порядку № 273, вказує
що рішення про надання дозволу без
проведення аукціону мало бути прийняте
протягом 70 днів після надходження
заяви разом з документами в повному
обсязі - не пізніше 01 жовтня 2008 року.
Станом на 20 серпня 2009 року позивачем не
отримано ні дозволу, ні обґрунтованої
відповіді про відмову у видачі такого
дозволу.

Крім того, позивач зазначає, що провів
геологічне вивчення Малолюбашанського
- 2 родовища пісків за власні кошти і
захистив запаси в ДЗК №1529 від 13 червня
2008 року та в наявності має спеціальну
техніку та обладнання, яке призначене
для видобування піску.

В зв'язку з чим позивач просив:

визнати протиправною бездіяльність
відповідача щодо невидачі
спеціального дозволу на право
користування надрами з метою
видобування піску на
"Малолюбашанському - 2" родовищі
будівельних пісків;

зобов'язати Міністерство охорони
навколишнього природного середовища
України видати позивачу спеціальний
дозвіл на право користування надрами з
метою видобування піску на
"Малолюбашанському - 2" родовищі
будівельних пісків, яке розташоване на
землях Малолюбашанської сільської
ради Костопільського району
Рівненської області, площею 12 га.,
терміном на 20 років, укласти з вказаним
підприємством угоду про умови
користування надрами відповідно до
наданої заяви та доданих до неї
документів.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 21 січня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року, позовні вимоги задоволено
частково:

визнано протиправною бездіяльність
відповідача щодо невидачі
спеціального дозволу на право
користування надрами з метою
видобування піску на
"Малолюбашанському - 2" родовищі
будівельних пісків. В решті позову
відмовлено.

У касаційній скарзі Міністерство
охорони навколишнього природного
середовища України, посилаючись на
порушення судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати їх рішення та
постановити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити у
повному обсязі.

За приписами частини другої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Оскільки з матеріалів скарги
вбачається, що відповідач оскаржує
судові рішення тільки в частині
задоволених позовних вимог, колегія
суддів перевіряє їх законність та
обґрунтованість лише в межах
касаційної скарги, а саме, в частині
правомірності визнання судом першої
інстанції протиправною бездіяльності
відповідача щодо невидачі
спеціального дозволу на право
користування надрами з метою
видобування піску.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 13 Кодексу України
"Про надра" користувачами надр можуть
бути підприємства, установи,
організації, громадяни України, а також
іноземні юридичні особи та громадяни.

Згідно частини 2 статті 16 цього Кодексу,
спеціальні дозволи на користування
надрами в межах конкретних ділянок
надаються спеціалізованим
підприємствам, що мають відповідну
кваліфікацію, матеріально-технічні й
економічні можливості користування
надрами.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи,
одним із видів діяльності СКП
"Малолюбашанське" є організація та
видобування корисних копалин, піску,
базальтів.

В частині 6 цієї ж статті 16, встановлено,
що спеціальні дозволи на користування
надрами надаються спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади з геологічного
вивчення та забезпечення
раціонального використання надр за
погодженням Міністерством охорони
навколишнього природного середовища
України, як правило, на конкурсних
засадах в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Положення про
Міністерство охорони навколишнього
природного середовища України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 02 листопада 2006
року N 1524, Міністерство охорони
навколишнього природного середовища
України (Мінприроди) є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується та координується
Кабінетом Міністрів України.

Мінприроди є головним (провідним)
органом у системі центральних органів
виконавчої влади з питань охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів, екологічної безпеки,
заповідної справи, поводження з
відходами, формування, збереження та
використання екологічної мережі,
геологічного вивчення та забезпечення
раціонального використання надр, а
також топографо-картографічної
діяльності.

Згідно з підпунктом 15 пункту 4
вказаного вище Положення Міністерство
охорони навколишнього природного
середовища України відповідно до
покладених на нього завдань видає в
установленому порядку спеціальні
дозволи на користування ділянками надр
та у випадках, передбачених
законодавством, проводить
ліцензування відповідних видів
господарської діяльності.

Згідно п.2 Порядку № 273, дозволи
надаються Мінприроди переможцям
аукціонів з їх продажу, а також
надрокористувачам у випадках,
передбачених у пункті 7 цього Порядку.

Як вбачається із матеріалів справи, 24
липня 2008 року СКП "Малолюбашанське"
звернулось до Міністерства охорони
навколишнього природнього середовища
із заявою про отримання спеціального
дозволу (без проведення аукціону) на
користування надрами з метою
видобування піску на
"Малолюбашанському - 2" родовищі пісків
площею 12 га, що знаходиться на землях
Малолюбашанської сільської ради
Костопільського району Рівненської
області. До вказаної заяви ним було
додано всі необхідні документи,
перелік яких передбачений додатком 1 до
Порядку надання у 2008 році спеціальних
дозволів на користування надрами,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 27 лютого 2008 року N
273 (далі - Порядок).

Відповідь на вказану заяву було надано
відповідачем лише 09 лютого 2009 року за
вихідним № 1557/29/10-09, в якій він зазначив,
що у 2008 році опрацьовано заяву та пакет
документів позивача на отримання
спеціального дозволу на користування
надрами, вони були погоджені в
Міністерстві фінансів України,
Міністерстві економіки України та
Міністерстві юстиції України та 15
грудня 2008 року направлені до Кабінету
Міністрів України для їх розгляду та
прийняття рішення. Також вказав на те,
що Порядок був обмежений у часі та діяв
впродовж 2008 року, тому після
затвердження Кабінетом Міністрів
України Порядку надання у 2009 році
спеціальних дозволів на користування
надрами, питання щодо можливості
надання спеціального дозволу на
користування надрами буде розглянуте
на підставі поданих документів.

Згідно з частиною 10 п. 7 Порядку надання
у 2008 році спеціальних дозволів на
користування надрами, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 лютого 2008 року № 273 рішення про
надання дозволу без проведення
аукціону приймається протягом 70 днів
після надходження заяви разом з
документами в повному обсязі - в даному
випадку рішення повинно було прийняте
не пізніше 01 жовтня 2008 року.

Станом на 26 червня 2009 року (на час
відкликання пакету документів)
позивачем не отримано ні дозволу на
користування надрами, ні обґрунтованої
відповіді про відмову у видачі такого
дозволу.

З аналізу частини 12 цього ж п.7 випливає,
що отримати рішення КМ України, для
надання дозволу заявнику, відповідач
мав у межах 70-денного строку
відведеного Порядком № 273.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що
дозволи надаються Мінприроди
переможцям аукціонів з їх продажу, а
також надрокористувачам у випадках,
передбачених у пункті 7 цього Порядку.

Відповідно до підпункту 1 пункту 7
Порядку без проведення аукціону дозвіл
надається у разі видобування корисних
копалин, якщо заявник, провівши
геологічне вивчення ділянки надр за
власні кошти, здійснив підрахунок
запасів корисної копалини, який
затверджено ДКЗ.

Як видно з матеріалів справи, у
позивача був наявний спеціальний
дозвіл на користування надрами від 28
грудня 2007 року № 3321, відповідно до
якого йому було надано дозвіл на
геологічне вивчення піску ділянки
"Малолюбашанська - 2" площею 12.0 га. На
підставі вказаного дозволу позивач
здійснив геологічне вивчення пісків за
власні кошти та захистив запаси в ДЗК
від 13 червня 2008 року № 1529.

Матеріалами справи також
підтверджується, що СКП
"Малолюбашанське" до заяви про
отримання спеціального дозволу на
користування надрами було додано
необхідні документи та погодження
органами місцевого самоврядування
щодо отримання спеціального дозволу,
як і передбачено Порядком.

Натомість, як вірно встановлено судом
першої інстанції, відповідач повинен
був прийняти рішення щодо надання
дозволу без проведення аукціону
протягом 70 днів після надходження
такої заяви, однак, останнім на протязі
зазначеного строку не було прийнято
відповідного рішення, а лише 09 лютого
2009 року надіслано лист №1557/29/10-09 із
зазначенням про неможливість розгляду
поданої заяви з врахуванням вимог
Порядку, який обмежений в часі та діяв
впродовж 2008 року.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
право на отримання спеціального
дозволу на користування надрами у
позивача виникло з моменту подання ним
відповідної заяви від 24 липня 2008 року, у
зв'язку з чим неприйняття відповідачем
рішення згідно поданих позивачем
документів щодо надання спеціального
дозволу у встановлений строк свідчить
про порушення відповідачем права
позивача на користування надрами.

Львівський апеляційний
адміністративний суд, який переглянув
постанову суду першої інстанції,
прийшов до аналогічних висновків і
правомірно залишив її без змін.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів
попередніх інстанцій є правильними,
обґрунтованими, відповідають нормам
матеріального та процесуального права,
підстави для скасування чи зміни
оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, висновків судів та обставин
справи не спростовують.

Керуючись статтями 222-224, 231, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 21 січня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 13 березня 2014 року у цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
М.І. Смокович

Судді
М.О. Сорока

Т.А. Чумаченко