Справа № 2а-10097/12/1370
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року м.
Київ К/800/49003/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Голубєвої Г.К., Юрченко В.П.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 19 березня
2013 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 3 вересня 2014 року

у справі № 2а-10097/12/1370

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю

«Виробничо-господарський центр
«Піраміда»

до Державної податкової
інспекції у Личаківському районі м.
Львова

Львівської області
Державної податкової служби

про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В

Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-господарський центр
«Піраміда» (надалі також - позивач,
Товариство) звернулося до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області
(надалі також - відповідач, ДПІ), про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 19 жовтня 2012
року №/15141/10/15-2.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 19 березня
2013 року позов задоволено. Скасовано
податкове повідомлення-рішення від 19
грудня 2012 року
№ /15141/10/15-2.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 3 вересня 2014
року апеляційну скаргу ДПІ залишено
без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 19 березня
2013 року - без змін.

Відповідач в касаційній скарзі,
вказуючи на допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення вимог
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору, просить скасувати постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 19 березня
2013 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 3 вересня 2014 року і прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
Вищий адміністративний суд України
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Фактичною підставою прийняття
податкового повідомлення-рішення від 19
жовтня 2012 року № /15141/10/15-2, яким
зобов'язано позивача сплатити штраф у
сумі 714563,10 грн. за платежем податок на
додану вартість, стали висновки
відповідача, викладені в акті
перевірки від 16 жовтня 2012 року №
253/15-2/13821804, про порушення позивачем
граничного строку сплати суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість, визначеного пунктом
57.1 статті 57 Податкового кодексу
України (надалі також - ПК України; тут і
надалі - в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин).

Перевіряючи дотримання відповідачем
як суб'єктом владних повноважень вимог
частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
при прийнятті оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення, суди
попередніх інстанцій виходили із
вірного застосування норм
матеріального та процесуального права
з огляду на наступне.

За змістом пункту 57.1 статті 57 ПК
України платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом. у
разі якщо у майбутніх податкових
періодах (з урахуванням строків
давності, визначених статтею 102 цього
Кодексу) платник податків самостійно
виявляє помилки, що містяться у раніше
поданій ним податковій декларації
(крім митної декларації або обмежень,
визначених цією статтею), він
зобов'язаний надіслати уточнюючий
розрахунок до такої податкової
декларації за формою чинного на час
подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК
України якщо платник податків не
сплачує узгоджену суму грошового
зобов'язання та/або авансових внесків з
податку на прибуток підприємств
протягом строків, визначених цим
Кодексом, такий платник податків
притягується до відповідальності у
вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів
включно, наступних за останнім днем
строку сплати суми грошового
зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків
погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних
днів, наступних за останнім днем строку
сплати суми грошового зобов'язання, - у
розмірі 20 відсотків погашеної суми
податкового боргу.

З положень зазначених норм
законодавства слідує, що органи
державної податкової служби вправі
застосовувати штрафні санкції за
порушення платником податків
граничних строків сплати лише
узгодженого шляхом подання декларації
за відповідний період податкового
зобов'язання і лише виходячи з розміру
погашеної (сплаченої) суми податкового
боргу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 6 вересня 2012 року позивачем
подано уточнюючий розрахунок по
податку на додану вартість за липень 2012
року, згідно з яким безпідставно
визначив об'єкт та базу оподаткування
податком на додану вартість та взяв на
себе обов'язок сплатити у бюджет 7145631
грн. суми податку та 214369 грн. штрафних
санкцій по результатах операцій з ДП
НАЕК «Енергоатом».

28 вересня 2012 року дана помилка була
виправлена шляхом подання позивачем
уточнюючого розрахунку № до
поданої декларації з ПДВ за липень 2012
року та зменшення податкових
зобов'язань на 7145702 грн.

Оскільки уточнюючий розрахунок - це
документ, що виправляє дані податкової
декларації, то у разі його подання
платником податків у встановленому
порядку, контролюючим органом при
перевірці мають враховуватись дані, що
уточнені таким розрахунком.

Разом з тим, як підтверджується
матеріалами справи, відповідачем
станом на момент винесення спірного
податкового повідомлення-рішення не
були враховані дані, що були вказані
позивачем в уточнюючому розрахунку
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок.

Вищий адміністративний суд України
акцентує увагу на тому, що за змістом
пункту 126.1 статті 126 ПК України
притягнення платника податків до
відповідальності у вигляді штрафу з
підстав, визначених цією нормою,
передбачене саме за несплату
узгодженої суми грошового
зобов'язання; розмір штрафу залежить
від кількості днів затримки строку
сплати суми грошового зобов'язання та
визначається у відсотках від погашеної
суми податкового боргу.

Враховуючи викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли вірного висновку, що
застосування до позивача штрафу,
передбаченого пунктом 126.1 статті 126 ПК
України, є безпідставним.

Поряд з цим слід зазначити і те, що ДПІ
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ТОВ «ВГЦ «Піраміда» з
питань правомірності формування
податкового зобов'язання та
податкового кредиту, згідно
уточнюючого розрахунку за липень 2012
року, про що складено акт від 12 жовтня
2012 року №295/15-4/13821804, де зазначено, що
перевіркою показників відображених у
податковій декларації (уточнюючому
розрахунку від 28 вересня 2012 року
№) за липень 2012 року порушень не
встановлено, а відтак необґрунтованими
є посилання відповідача в касаційній
скарзі на те, що позивачем безпідставно
зменшено суму податкових зобов'язань з
податку на додану вартість по
господарським операціям з ДП НАЕК
«Енергоатом» за липень 2012 року шляхом
подання 28 вересня 2012 року
уточнюючого розрахунку №.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують і не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Таким
чином, ухвалені по справі рішення є
законними і обґрунтованими, а
зазначена в касаційній скарзі позиція
відповідача не знаходить свого
підтвердження за матеріалами справи та
не ґрунтується на положеннях чинного
законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За таких обставин, суд, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
слід залишити без змін.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну Державної податкової
інспекції у Личаківському районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області
відхилити, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 19
березня 2013 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 3 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
Г.К. Голубєва

В.П. Юрченко