Справа № 808/5749/14
Суддя: Нестеренко Людмила Олексіївна
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року /10:30/Справа № 808/5749/14
м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Нестеренко Л.О., при
секретарі Бабаченко В.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за заявою Управління Пенсійного фонду
України в м. Бердянську та Бердянському
районі Запорізької області

до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Бердянську та Бердянському районі
Запорізької області

про зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення 778,92 грн. витрат на виплату
пенсії по інвалідності,

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
м. Бердянську та Бердянському районі
Запорізької області звернулося до суду
з позовом до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Бердянську та
Бердянському районі Запорізької
області про зобов'язання вчинити певні
дії та стягнення 778,92 грн. витрат на
виплату пенсії по інвалідності.

В обґрунтування своєї позиції
покликається на те, що заявлені
позивачем до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Бердянську та
Бердянському районі Запорізької
області вимоги про відшкодування
заборгованості за період з 01.01.2014 по
30.06.2014 року по гр. ОСОБА_1 не прийняті до
заліку. Відповідачем вищевказані
витрати на виплату пенсії гр. ОСОБА_1 до
заліку не приймалися та відповідно не
відшкодовувалися, що підтверджується:
списками осіб, яким призначено пенсії
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві, не прийнятих до
заліку з січня 2014 року по червень 2014
року включно; актами щомісячної звірки
витрат з січня 2014 року по червень 2014
року включно. Оскільки позивач вважає,
що дані витрати повинні
відшкодовуватися саме відповідачем,
тому просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог заперечив з
підстав, наведених у запереченні, суть
якого зводиться до наступного. На час
отримання каліцтва - 12 вересня 1997 року в
трудовій книжці гр.ОСОБА_1 значиться
запис: «13.02.1997 Назначена выплата
пособия по безработице согласно ст.26
Закона Украины «О занятости
населения». Так, виплата була припинена
13.11.1997 року відповідно до ст.30 Закону
України «Про зайнятість населення».
Зазначає, що вимоги позивача є
безпідставними і суперечать
законодавству про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, яким
передбачається відшкодування
страхових виплат особам, які є
застрахованими відповідно до Закону і
отримали трудове каліцтво чи
професійне захворювання на
підприємствах, установах,
організаціях, що є суб'єктами
страхування від нещасного випадку за
законодавством України. За таких умов
представник відповідача просив у
задоволенні позову відмовити.

Позивач не забезпечив участі в
судовому засіданні уповноваженого
представника, 13.11.2014 року надіслав на
адресу суду клопотання про розгляд
справи без участі представника, просив
позов задовольнити.

Відповідач також не забезпечив участі
в судовому засіданні уповноваженого
представника, 13.11.2014 року надіслав на
адресу суду клопотання про розгляд
справи без участі представника, просив
відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, враховуючи принципи рівності
сторін, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають з
огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, працюючи
в КСП «Зоря» с. Луначарське
Бердянського району Запорізької
області, 12.09.1997 року одержав трудове
каліцтво, внаслідок чого його визнано
інвалідом спочатку II, далі - ІІІ групи
(акт про нещасний випадок на
виробництві форми Н-1). Відповідно до ст.
23 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" ОСОБА_1 було призначено
пенсію по інвалідності васлідок
трудового каліцтва.

Загальна сума витрат на виплату пенсії
по інвалідності внаслідок трудового
каліцтва ОСОБА_1 за період з січня 2014 по
червень 2014 включно складає 778,92 грн., що
підтверджується довідкою про розмір
фактично виплаченої пенсії,
розпорядженнями про перерахунок
пенсії. Так, позивачем гр. ОСОБА_1 було
виплачено пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві у сумі 778,92 грн., що
підтверджується списками осіб, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві з січня 2014 року по червень
2014 року включно,

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до ст. 4 Основ в Україні
залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування:

- пенсійне страхування;

- страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням;

- медичне страхування;

- страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності;

- страхування на випадок безробіття.

- інші види страхування, передбачені
законами України.

Відносини, що виникають за зазначеними
в частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Спори, що виникають із правовідносин за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, вирішуються в
судовому порядку, якщо законом не
встановлено досудовий порядок їх
розгляду (ст. 12 Основ).

Відповідно до п. 4 статті 25 Основ, за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення:

- профілактичні заходи по запобіганню
нещасним випадкам на виробництві та
професійним захворюванням;

- відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого;

-допомога по тимчасовій
непрацездатності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання;

- відшкодування збитків, заподіяних
працівникові каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним своїх трудових
обов'язків;

- пенсія по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання;

- пенсія у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання;

- допомога на поховання осіб, які
померли внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

У ч. 4 ст. 26 Основ встановлено, що якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Враховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до ст. 25
Основ, є Фонд соціального страхування
від нещасних випадків.

Водночас, п. 2 ст. 7 ("Прикінцеві
положення") Закону України "Про
страхові тарифи на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності",
який набрав чинності з 01.04.2001,
встановлено, що фонд сплачує страхові
виплати та надає соціальні послуги
працівникам (членам їх сімей), які
потерпіли на виробництві до 01.04.2001 року,
з того часу, коли відповідні
підприємства передали в установленому
порядку фонду документи, що
підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку.

Потерпілі, документи яких не передані
до фонду, продовжують отримувати
належні виплати та соціальні послуги
від свого роботодавця, Пенсійного
фонду України та Фонду соціального
страхування України. При цьому кошти,
виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і фондом у
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23 вересня 1999 року №
1105-XIV, з наступними змінами та
доповненнями, в переліку соціальних
послуг та виплати, які здійснюються та
відшкодовуються Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, є пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Частиною 2 ст. 24 Закону "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" закріплене аналогічне
правило - якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на
таку категорію інвалідів, по яким щодо
відшкодування витрат на виплату пенсій
виник спір.

За змістом ч. 2 ст. 2 зазначеного Закону
особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Відповідно до п. 3 розділу XI ("Прикінцеві
положення") Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у ст. 8 цього
Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Абзацом 3 п. 3 розділу XI встановлено, що
уся заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від того, чи сплачували
фонду страхові платежі підприємства,
що ліквідувалися, та на яких було
ушкоджено здоров'я потерпілого.

Як вбачається з абз. 7 наведеного вище
пункту, Фонд соціального страхування
від нещасних випадків є
правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених ст. 21
Закону "Про охорону праці", які
ліквідуються.

Роботодавець, відповідальний за
завдання шкоди, здійснює її
відшкодування відповідно до свого
національного законодавства.

Відповідно до положень ст.ст. 21, 24
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні страхові виплати. Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний, зокрема,
співпрацювати з фондами з інших видів
соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Таким чином, обов'язок по відшкодуванню
пенсії по інвалідності гр.
ОСОБА_1належить відповідачу.

Водночас, механізм відшкодування на
централізованому рівні Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, зокрема, на виплату
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві визначено
"Порядком відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання", затвердженим постановою
Правління Пенсійного фонду України та
Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 року №
5-4/4, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 16 травня 2003 року N 376/7697
(далі - Порядок № 5-4/4).

Відповідно до вимог п. 4, 5 цього Порядку,
управління Пенсійного фонду України в
районах та містах області та
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування у цих
населених пунктах проводять звірку сум
витрат, про що складають відповідний
акт звірки, який подають Головному
управлінню ПФУ та обласному управлінню
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування. Останні в свою чергу
узгоджують суми, що підлягають
відшкодуванню, і подають свою довідку
відповідно до Пенсійного фонду України
та Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України. Фонд
соціального страхування на
централізованому рівні до 25 числа,
наступного за звітним, перераховує
відповідні кошти Пенсійному фонду
України.

Сторони цього спору на підставі норм
Порядку № 5-4/4 повинні щомісяця
провести звірку, підписати відповідний
акт звірки (в т.ч. з розбіжностями, якщо
такі є) та передати його відповідним
територіальним органам Фондів
обласного рівня. У разі наявності спору
та незгоди на підписання актів звірки
розрахунків з боку територіального
органу Фонду соціального страхування,
вимоги територіального органу ПФУ про
відшкодування сум витрат, по яких є
розбіжності в актах звірки, повинні
вирішуватися в судах адміністративної
юрисдикції шляхом пред'явлення позову
про стягнення цих сум, а не шляхом
пред'явлення вимог про підписання
актів звірки в тій чи іншій редакції.

Такий висновок суду повністю
узгоджується з правовою позицією, яку
Верховний Суд України неодноразово
висловлював у спорах цієї категорії у
постановах від 20 березня 2007 року №
21-1087во06, від 6 червня 2011 року № 21-1161а11,
від 20 червня 2011 року № 21-76а11, від 28
листопада 2011 року № 21-366а11, від 19
березня 2012 року № 21-364а11, яка полягає у
тому, що Порядок № 5-4/4, на який
посилається управління ПФУ,
обґрунтовуючи позовні вимоги, не
регулює спірні відносини, які виникли у
цьому випадку, оскільки встановлене
Порядком правило щодо підписання актів
звірки розрахунків підлягає
застосуванню лише за відсутності
спору.

Також не підлягають задоволенню і
вимоги позивача в частині стягнення з
відповідача суми відшкодування витрат
на виплату пенсії інваліду ОСОБА_1 за
період з 01.01.2014 р по 30.06.2014 р. в розмірі 778
гр. 92 коп., оскільки на час отримання
каліцтва - 12.09.1997 р., у трудовій книжці
ОСОБА_1 зазначено: 13.02.1997 г. назначена
виплата пособия по безработице
согласно ст.. 26 Закона Украині «О
занятости населения», виплата була
припинена 13.11.1997 р. Згідно з
вищевикладеними нормами
законодавства про загальнообов»язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання,
відшкодування страхових виплат
здійснюється особам, які є
застрахованими відповідно до Закону і
отримали трудове каліцтво чи
професійне захворювання на
підприємствах, установах,
організаціях, що є суб»єктами
страхування від нещасного випадку за
законодавством України, тоді як в
даному випадку ОСОБА_1 на день
нещасного випадку з ним за законом
вважався безробітним, якому
виплачувалася допомога по безробіттю.

З урахування наведенного, позовні
вимоги позивача задоволенню не
підлягають.

Частиною 1 ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, а відтак
зобов'язані обґрунтовувати належність
та допустимість доказів для
підтвердження своїх вимог або
заперечень, чого позивачем у повному
обсязі зроблено не було.

Враховуючи норми вищезазначеного
законодавства та аналізуючи докази,
долучені позивачем до матеріалів
справи, суд зазначає, що підстави для
задоволення даного позову відсутні.

Відповідно до вимог статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
судові витрати у форму судового збору у
даній справі не стягуються.

Керуючись ст. ст. 7 - 14, 18, 19, 69, 70, 71, 86, 94, 158,
159, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Управлінню
Пенсійного фонду України в м.
Бердянську та Бердянському районі
Запорізької області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Бердянську та
Бердянському районі Запорізької
області про зобов'язання вчинити певні
дії та стягнення 778,92 грн. витрат на
виплату пенсії по інвалідності -
відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України - з дня
отримання копії постанови, апеляційної
скарги, з подачею її копії відповідно
до кількості осіб, які беруть участь у
справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Л.О. Нестеренко