Справа № 810/4396/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/4396/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

11 грудня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Сорочко Є.О.

за участю
секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 09
вересня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Спеценергобудтранс" до Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Товариство з обмеженою
«Спеценергобутранс», звернулось до
суду з позовом до Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними і скасування
податкових повідомлень-рішень від
10.07.2014 року № , яким позивачу
нараховано податкове зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 62864,00
грн., з них 50291,00 грн. за основним
платежем і 12573,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями. і від 10.07.2014
року № , яким позивачу нараховано
податкове зобов'язання з податку на
прибуток підприємств у сумі 33709,00 грн., з
них 26967,00 грн. за основним платежем і
6742,00 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 09 вересня
2014 року позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області від
10.07.2014 року № і від 10.07.2014 року №
..

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, представник Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Київській
області подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову. В своїй апеляційній скарзі
апелянт посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
процесуального права, що є підставою
для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
залишенню без змін, з наступних
підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
посадовою особою Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ТОВ
«Спеценергобудтранс» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ «Промбуд Маркет» (код за ) за період з 01.11.2013 по 28.02.2014 за
результатами якої складено Акт від
23.06.2014 № 349/10-06-22-04/37871616 (далі - Акт
перевірки).

Як вбачається з Акта перевірки за
наслідками її проведення податковий
орган дійшов висновку про порушення
позивачем:

- пункту 138.2, пункту 138.4, пункту 138.6,
пункту 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України - занижено податок на
прибуток підприємств на загальну суму
26967,00 грн.;

- пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6
статті 198, пункту 200.1, пункту 200.2 статті
200 Податкового кодексу України -
неправомірно віднесено до податкового
кредиту суму по податковим накладним
виписаними ТОВ «Промбуд Маркет» (код за
), завищено податковий
кредит на загальну суму 50291,00 грн.

На підставі Акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 10.07.2014 №
, згідно з яким позивачу
нараховано податкове зобов'язання з
податку на прибуток підприємств у сумі
33709,00 грн., з них 26967,00 грн. за основним
платежем і 6742,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями і податкове
повідомлення-рішення від 10.07.2014 №
, згідно з яким позивачу
нараховано податкове зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 62864,00
грн., з них 50291,00 грн. за основним
платежем і 12573,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що факт
надання послуг, оплати їх вартості,
використання у господарській
діяльності позивача, відображення у
податковому та бухгалтерському обліку
підтверджується документально; подані
позивачем докази є переконливими для
твердження про реальність
господарських операцій.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
оскільки вони знайшли своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
ТОВ «Спеценергобудтранс» проводило
господарські операції з ТОВ «Промбуд
Маркет», про що між підприємствами
укладено договори підряду від 21.10.2013 р.
№ ДП 21/10-1 С, від 11.11.2013 р. № ДП 11/11-1С, від
15.11.2013 р. № ДП 15/11-1 С, від 26.11.2013 р. № ДП
26/11-1 С, від 29.11.2013 р. № ДП 29/11-1 С, від 29.11.2013
р. № 29/11-2 С, від 15.01.2014 р. № ДП 15/01-1 С, від
16.01.2014 р. № ДП 16/01-1 С.

Відповідно до п.1.1. Договорів визначено
предмет договору - виконання
будівельно-монтажних робіт TOB «Промбуд
Маркет», визначено вид робіт та місце
їх виконання.

Також відповідно п.2.1. та 2.2. Договорів
визначено вартість робіт та порядок їх
оплати - протягом 30-ти банківських днів
з дня виконання роботи та передачі їх
Замовнику, про що підписується акт
здачі-приймання робіт, визначається, що
Покупець оплачує поставлений
Постачальником товар за ціною, яка
вважається остаточно визначеною
сторонами у видатковій накладній на
момент постачання (передавання) товару.

Також Сторонами Договорів узгоджено
строк дії Договорів та виконання робіт.

Таким чином, Сторонами узгодили та
передбачили в. Договорах всі істотні
умови, які необхідні для такого виду
правовідносин, передбачені статтею 180
Господарського кодексу України.

На виконання умов Договорів, TOB
«Спеценерготрансбуд» згідно платіжних
доручень: №1023 від 30.01.2014р, №1022 від
30.01.2014р., №1002 від 15.01.2014р., №1003 від
15.01.2014р., №949 від 12.12.2013р., №945 від 12.12.2013р.,
№950 від 12.12.2013р., №939 від 10.12.2013р., №924 від
02.12.2013р., що також підтверджується
банківськими виписками, сплатило TOB
«Промбуд Маркет» суму в розмірі 301 740,00
грн. (триста одна тисяча сімсот сорок
гривень 00 коп.), в т.ч. числі ПДВ на суму 50
290,01 грн.

Колегія суддів вважає, що копії
платіжних доручень є належним доказом
фактичного перерахування позивачем
коштів на рахунок контрагента,
оскільки вказані платіжні документи
містять відомості про їх прийняття та
проведення відповідною банківською
установою.

Разом з тим, на підтвердження виконаних
робіт між Позивачем та TOB «Промбуд
Маркет» було підписано Акти виконаних
робіт, а саме: за листопад 2013 року, за
грудень 2013 року, за січень 2014 року на
загальну суму 301 740,00 грн. (триста одна
тисяча сімсот сорок гривень 00 коп.), в
т.ч. числі ПДВ на суму 50 290,01 грн.

Акти приймання-здачі робіт є
документами первинного
бухгалтерського обліку у розмінні ч. 1
ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні». Вимоги до таких
документів встановлені у ч. 2 ст. 9
вказаного Закону.

Згідно вказаної норми права документи
первинного бухгалтерського обліку
повинні містити такі обовязкові
реквізити, як назва документа (форми);
дата і місце складання; назва
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Аналіз зазначених вище актів свідчить,
що в них наявні всі необхідні
реквізити, яким має відповідати
первинний документ, відповідно до
вимог чинного законодавства. Жодним
нормативним актом не визначено яким
має бути опис обсягу господарської
операції в первинному документі. В
актах зафіксовано факти здійснення
господарських операцій, а тому
позивачем належним чином підтверджено
правомірність віднесення витрат,
понесених позивачем за умовами
вказаного джоговору, до складу валових
витрат.

Так, відповідно до акту від 02.11.13 року
контрагентом позивача виконано та
позивачем прийнято монтажні роботи по
підключенню кришних кондиціонерів;
відповідно до актів від 30.12.13 року
контрагентом позивача виконано та
позивачем прийнято улаштування
футлярів методом
горизонтально-направленого буріння
під мережі газопостачання та
водопостачання; поточний ремонт
віконних укосів ж.б по вул.
Червоноармійська,9,11, герметизація
стиків панелей житлових будинків у
м.Борисполь, ремонт покрівель житлових
будинквів по вул. Червоноармійська,7,
Джержинського,9, поточний ремонт
покрівлі по вул.. Шевченка,20а, проведена
заміна віконних блоків у під'їзді
житлового будинку, ремонт вимощення та
улаштування водостоків в житловому
будинку; відповідно до актів від 30.01.2014
року контрагентом позивача виконано та
позивачем прийнято такі роботи: заміна
віконних блоків у під їзді житлового
будинку поточний ремонт огорожі
спортивного майданчику (демонтаж та
монтаж).

Колегія суддів зазначає, що в кожному
акті в повному обсязі викладено зміст
та обсяг господарської операції. З них
можливо встановити які саме роботи
виконано, обсяг цих робіт, коли вони
виконані та на якому об'єкті (за якою
адресою).

Також на підставі вказаних сплат за
виконані роботи TOB «Промбуд Маркет»
було видано та підписано, а TOB
«Спеценерготрансбуд» було отримано
податкові накладні на загальну суму 301
740,00 грн.

Тобто позивачем, надано, копії
первинних бухгалтерських документів
(копії договорів підряду, копії актів
виконаних робіт, копії податкових
накладних, копії банківських виписок,
копії платіжних доручень), що
підтверджують здійснення
господарських відносин з TOB «Промбуд
Маркет».

Таким чином, колегія суддів
погоджується яз висновком суду першої
інстанції, що плозивачем дотримано
вимоги, передбачені статтею 180 ГК
України, зокрема, уклав договори з TOB
«Промбуд Маркет», отримав від TOB
«Промбуд Маркет» виконані
будівельно-монтажні роботи, підписав
акти виконаних робіт, сплатив за
виконані роботи кошти, та
відзвітувався за здійснені
господарські операції у встановленому
податковим законодавством порядку.

Суми сплаченого податку на додану
вартість у складі ціни придбаних
послуг включені позивачем до складу
податкового кредиту відповідних
періодів.

Крім того, витрати на придбання послуг
у контрагента включені позивачем до
складу витрат відповідних періодів.

Колегія суддів також погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
факт безпосереднього зв'язку витрат з
господарською діяльністю платника
податків може бути встановлено з
урахуванням якісних характеристик
отриманих послуг, які б однозначно
свідчили про їх призначення для
використання в господарській
діяльності платника податків,
відповідали б змісту цієї діяльності.

Також, на підтвердження здійснення
господарських операцій між ТОВ
«Спеценергобудтранс» і ТОВ «Промбуд
Маркет» позивачем надано суду належним
чином засвідчені копії: податкових
накладних; актів приймання виконаних
підрядних робіт; платіжних доручень;
виписок з банківського рахунку.

Тобто, позивачем надано суду первинні
бухгалтерські і інші документи, які
підтверджують факт здійснення
господарських операцій.

Судом першої інстанції встановлено, що
ТОВ «Спеценергобудтранс» укладало з
ТОВ «Промбуд Маркет» договори підряду
з метою виконання основних зобов'язань
по виконанню будівельно-монтажних
робіт із замовниками КП
«Житлово-експлуатаційна контора - 1»,
ПрАТ «ВПБФ «Атлант».

На підтвердження зазначеної обставини
позивачем надано суду копії договорів
підряду; копії договірних цін; копії
рахунків-фактур; копії Актів приймання
виконаних будівельних робіт.

Пунктом 1.32 статті 1 Закону № 334/94-ВР
визначено, що господарською діяльністю
є будь-яка діяльність особи, направлена
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою. Під безпосередньою участю
слід розуміти зазначену діяльність
особи через свої постійні
представництва, філіали, відділення,
інші відокремлені підрозділи, а також
через довірену особу, агента або
будь-яку іншу особу, яка діє від імені
та на користь першої особи.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча
ознака господарської діяльності
кореспондує з вимогою щодо наявності
розумної економічної причини (ділової
мети) під час здійснення господарської
діяльності. Оскільки господарська
діяльність складається із сукупності
господарських операцій платника
податку, які є формою здійснення
господарської діяльності, то розумна
економічна причина має бути наявною в
кожній господарській операції. Лише в
такому разі та чи інша операція може
вважатись вчиненою в межах
господарської діяльності платника
податків та лише за таких умов платник
податків має право на врахування у
податковому обліку наслідків
відповідних господарських операцій.

Таким чином, лише господарські
операції, здійснені за наявності
розумних економічних причин (ділової
мети) є такими, що вчинені в межах
господарської діяльності.

За змістом частин 4, 5 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд повинен: визначити характер
спірних правовідносин та зміст
правової вимоги, матеріальний закон,
який їх регулює, а також факти, що
підлягають встановленню і лежать в
основі вимог та заперечень; з'ясувати,
які є докази на підтвердження
зазначених фактів, і вжити заходів до
своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи та які
належить установити при ухваленні
судового рішення.

В розглядуваній ситуації судом першої
інстанції встановлено, що згідно
Довідки з ЄДРПОУ № 709582 відповідно до
якої основним видом діяльності ТОВ
«Спеценергобудтранс» за КВЕД є:
будівництво житлових і нежитлових
будівель, будівництво інших споруд,
інші спеціалізовані будівельні роботи,
будівництво доріг і автострад,
будівництво трубопроводів,
будівництво споруд електропостачання
і телекомунікацій.

Також, позивач надав суду копію
ліцензії № 040226 Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України на право ведення ТОВ
«Спецнергобудтранс» господарської
діяльності із створенням об'єктів
архітектури.

При цьому, позивачем надано суду копію
Довідки з ЄДРПОУ № 843431 відповідно до
якої основним видом діяльності ТОВ
«Промбуд Маркет» за КВЕД є: будівництво
житлових і нежитлових будівель,
неспеціалізована оптова торгівля, інші
роботи із завершення будівництва,
монтаж водопровідних мереж, систем
опалення і кондиціонування,
електромонтажні роботи, підготовчі
роботи на будівельному майданчику.

Також, позивачем надано суду копію
виписки з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб і фізичних
осіб-підприємців відносно ТОВ «Промбуд
Маркет», копію свідоцтва № 200127435 про
реєстрацію платника податку на додану
вартість ТОВ «Промбуд Маркет», а також
копію ліцензії № 261486 Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України на право ведення ТОВ «Промбуд
Маркет» господарської діяльності із
створенням об'єктів архітектури, яка
діє з 24.05.2013 року по 24.05.2016 рік.

Таким чином, колегія суддів в повній
мірі погоджується з висновком суду
першої інстанції, що позивачем надано
суду документи, які підтверджують факт
виконання будівельно-монтажних робіт
ТОВ «Промбуд Маркет» на замовлення ТОВ
«Спецененергобудтранс».

Що стосується доводів податкового
органу про відсутність ТОВ «Промбуд
Маркет» за місцезнаходженням, суд
першої інстанції обґрунтовано
зазначає, що відповідно до наявного в
матеріалах справи Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб і
фізичних осіб-підприємців за рішенням
засновків від 05.06.2014 року ТОВ «Промбуд
Маркет», на час виконання
господарських зобов'язань по
правочинам з позивачем, ТОВ «Промбуд
Маркет» було зареєстровано юридичною
особою і платником податку на додану
вартість.

Крім того, як вбачається зі змісту Акта
перевірки, жодних податкових
правопорушень у діях позивача
відповідачем не виявлено.

Акт перевірки не містить посилань на
те, що установчі документи, свідоцтво
про державну реєстрацію і свідоцтво
платника податку на додану вартість
ТОВ «Промбуд Маркет» були скасовані чи
визнані недійсними за рішенням суду, як
на дату укладання чи виконання
договорів, так і на дату складання
податкових накладних.

Тому, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що не
встановлено дефектів у юридичному
статусі контрагента позивача, отже, на
момент здійснення господарських
операцій і видання податкових
накладних, контрагент позивача був
платником податку на додану вартість,
який зареєстровано відповідно до
положень статті 183 Податкового Кодексу
України.

Таким чином, враховуючи, що предметом
спірних правочинів є
будівельно-монтажні роботи, беручи до
уваги вид діяльності позивача та його
контрагента, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що господарські операції
позивача з ТОВ «Промбуд Маркет»
підтверджуються необхідними
документами, а зазначені вище операції
використано позивачем у власній
господарській діяльності.

Так, ухвалою київського апеляційного
адміністративного суду від 20 листопада
2014 року зобов'язано відповідача надати
документи на підтвердження доводів
викладених в апеляційній скарзі про
безтоварність господарських операцій
між позивачем та ТОВ «Промбуд Маркет».

Однак, відповідачем, в порушення ст.72
КАС України не надано витребуваних
судом документів.

Судом першої інстанції досліджено всі
первинні документи надані позивачем на
підтвердження реальності та
товарності укладених договорів, та
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
аналіз зазначених вище документів
свідчить, що в них наявні всі необхідні
реквізити, яким має відповідати
первинний документ, відповідно до
вимог чинного законодавства. у
вказаних документах зафіксовано факти
здійснення господарських операцій

Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність»передбачено, що первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Так, аналіз зазначених вище актів
свідчить, що в них наявні всі необхідні
реквізити, яким має відповідати
первинний документ, відповідно до
вимог чинного законодавства. Жодним
нормативним актом не визначено яким
має бути опис обсягу господарської
операції в первинному документі. В
актах зафіксовано факти здійснення
господарських операцій, а тому
позивачем належним чином підтверджено
правомірність віднесення витрат,
понесених позивачем у зв'язку із з
отриманням послуг від контрагентів, до
складу валових витрат.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
реальність та товарність
господарських операцій між позивачем
та контрагентами доведена позивачем, у
зв'язку з чим у позивача було право на
формування податкового кредиту та
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування по операціях з
вказаними контрагентами

З огляду на викладене суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про те, що позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Щодо відповідальності позивача за
можливі протиправні дії його
контрагентів, то відповідно до ст. 47
Податкового кодексу України
відповідальність за неподання,
порушення порядку заповнення
документів податкової звітності,
порушення строків їх подання
контролюючим органом, недостовірність
інформації, наведеної у зазначених
документах несуть юридичні особи,
постійні представництва нерезидентів,
які відповідно до Кодексу визначені
платниками податків, а також їх
посадові особи. Отже, платник податку
несе самостійну відповідальність за
порушення правил ведення податкового
обліку. Зазначена відповідальність
стосується кожного окремого платника
податків і не може автоматично
поширюватись на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів.

Так, до висновку про безтоварність
господарських операцій, відповідач
дійшов на підставі висновків про
відсутність факту здійснення
господарських операцій між позивачем і
ТОВ «Промбуд Маркет» на підставі
розгляду Акта зустрічної звірки
контрагента позивача з іншими
підприємствами, з якими позивач не мав
жодних господарських відносин.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
факт порушення контрагентом своїх
податкових зобов'язань може бути
підставою для висновку про
необґрунтованість заявлених платником
податку вимог про надання податкової
вигоди - відшкодування ПДВ з державного
бюджету, якщо податковий орган доведе:
що платник податку діяв без належної
обачності й обережності і йому мало
бути відомо про порушення, які
допускали його контрагенти; або що
діяльність платника податку, його
взаємозалежних або афілійованих осіб
спрямована на здійснення операцій,
пов'язаних з наданням податкової
вигоди, переважно з контрагентами, які
не виконують своїх податкових
зобов'язань, зокрема у випадках, коли
такі операції здійснюються через
посередників. Дані обставини не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду спору як в суді першої, так і
апеляційної інстанцій.

Крім того, при розгляді справи судом
першої інстанції було перевірено чи
мали операції між позивачем та його
контрагентами мали реальний товарний
характер, можливість здійснення таких
операцій з урахуванням оперативності
проведення операцій та віддаленості
контрагентів один від одного, подальше
використання позивачем отриманих
товарів.

При цьому, суд першої інстанції
правомірно виходив з того, що наявність
у покупця належно оформлених
документів, які відповідно до закону
необхідні для віднесення певних сум до
податкового кредиту, зокрема виданих
продавцями податкових накладних, не є
безумовною підставою для
відшкодування податку на додану
вартість в подальшому, якщо податковий
орган доведе, що відомості в таких
документах не відповідають дійсності,
наприклад, у випадку, коли не
проводилися самі операції. Також, судом
було зобов'язано позивача та
відповідача надати всі наявні докази
на обґрунтування їх правових позицій.

Відповідачем, в порушення ст.71 КАС
України, доказів, які б спростовували
пояснення позивача та наданні ним
докази суду не надано. Зокрема,
відповідачем не надано доказів того, що
контрагенти позивача не відобразили у
своїй податковій звітності операції з
позивачем, а також, що ним не було
сплачено податок на додану вартість з
вказаних операцій. Відтак,
відповідачем не спростовано доводів
позивача та доказів, наявних у
матеріалах справи, які доводять
товарність та реальність
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано зазначає, що акти
перевірки контрагентів позивача не
можуть бути належними доказами на
підтвердження допущення позивачем
порушення норм податкового
законодавства.

З огляду на викладене, а також
враховуючи той факт, що інших доказів
та обґрунтувань, крім зазначених, на
підтвердження відсутності у позивача
прав на формування податкового кредиту
та витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування за
фінансово - господарськими відносинами
з контрагентами відповідачем не надано
та не зазначено про причини
неможливості їх надання, суд дійшов
висновку про те, що господарські
операції між позивачем та зазначеними
мали реальний товарний характер.

Крім того, згідно з рішенням
Європейського суду з прав людини від
22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти
Болгарії" (заява № 3991/03) зазначено, що у
разі якщо національні органи за
відсутності будь-яких вказівок на
безпосередню участь фізичної або
юридичної особи у зловживанні,
пов'язаним зі сплатою ПДВ, який
нараховується у ланцюгу поставок, або
будь-яких вказівок на обізнаність про
таке оподатковуваної ПДВ поставки,
який повністю виконав свої
зобов'язання, за дії або бездіяльність
постачальника, який перебував поза
межами контролю отримувача і у
відношенні якого у нього не було
засобів перевірки та забезпечення його
виконання, то такі владні органи
порушують справедливий баланс, який
має підтримуватися між вимогами
суспільних інтересів та вимогами
захисту права власності.

Отже, Європейський Суд з прав людини
чітко визначає правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має зазнавати негативних наслідків
через порушення законодавства його
контрагентом.

Рішення Європейського Суду з прав
людини згідно зі статтею 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
Суду з прав людини» мають в Україні
значення джерела права. Більше того,
частина 2 статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
вимагає врахування практики
Європейського Суду з прав людини при
вирішенні справ.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Докази подані
позивачем переконують в
обґрунтованості позовних вимог. Мету
та реальність здійснення позивачем
господарських операцій, на які платник
податку (позивач) посилається як на
підставу виникнення у нього права на
включення нарахованого ПДВ до
податкового кредиту, відповідачем
беззаперечними доказами спростовані
не були.

Обставини щодо фактичності здійснення
господарських операцій з придбання у
контрагента товарів (робіт, послуг), на
які платник податку посилається як на
підставу виникнення у нього права на
включення нарахованого (сплаченого)
податку на додану вартість до
податкового кредиту відповідачем не
спростовано

Суд першої інстанції правомірно
зазначає, що для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції, тобто
достовірні первинні документи.

З огляду на наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про правомірність включення
позивачем до складу податкового
кредиту сум ПДВ, сплачених по ціні
придбаних товарів (надання послуг) від
контрагента.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що відповідачем не
доведено, що зміст зазначених вище угод
не відповідають дійсним намірам сторін
щодо набуття цивільних прав і
обов'язків чи свідчить про намір сторін
ухилитися від оподаткування доходів,
отриманих внаслідок виконання
договорів або приховування дійсного
об'єкту оподаткування, зменшення бази
оподаткування, створення штучних
підстав для незаконного відшкодування
сум сплачених податків за рахунок
коштів бюджету, отримання незаконних
пільг з оподаткування тощо.

Суд першої інстанції правомірно
звертає увагу на те, що позивач, як
покупець, не може нести
відповідальності за неправомірні дії
контрагента.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що господарські операції
позивача здійснювалися в межах
звичайної господарської діяльності
обох підприємств, є реальними,
відповідають дійсному економічному
змісту та підтверджуються необхідними
документами, що є свідченням
добросовісності позивача при
здійсненні вказаних операцій.

А посилання представника відповідача
на акти перевірки контрагентів
позивача не можуть бути прийняті судом
до уваги, так як жодним чином не
спростовують товарність та реальність
укладених угод.

Доводи та висновки відповідача
викладені у акті перевірки щодо
нереальності господарських операцій
позивача з контрагентами є такими, що
ґрунтуються на припущеннях
податкового органу та не підтверджені
відповідними доказами, так як судом
першої інстанції встановлено, що факт
здійснення господарських операцій
позивача із контрагентом
підтверджений наданими позивачем під
час перевірки первинними документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Разом з тим, в порушення ст.. 71 КАС
України відповідачем ні в суду першої
інстанції ні в суді апеляційної
інстанції не надано доказів
правомірності винесеного податкового
повідомлення-рішення.

З огляду на вищезазначене апеляційна
інстанція приходить до висновку, що суд
першої інстанції правомірно
задовольнив позов.

При цьому апеляційна скарга не містить
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційній скарзі
процесуальні порушення не призвели до
неправильного вирішення справи і не є
підставою для скасування судового
рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційна скарга залишається без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Київській
області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 09 вересня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів із дня
складання у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України у
порядку ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

Є.О. Сорочко

Повний текст виготовлено 16 грудня 2014
року

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Сорочко Є.О.