Справа № 807/2163/14
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

01 грудня 2014 рокум. Ужгород№ 807/2163/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Луцович М.М.,

при секретарі судового засідання -
Симканич Ю.В.

з участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідачів 1 та 2 - Орбан
Н.Л.,

представника відповідача 3 - Радь О.І.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні
Закарпатського окружного
адміністративного суду
адміністративну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету
Ужгородської міської ради,
Ужгородської міської ради,
Ужгородського МВ ГУДМС в Закарпатській
області про зобов'язання вчинити дії -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Виконавчого
комітету Ужгородської міської ради,
Ужгородської міської ради, відділу
громадянства, іміграції та реєстрації
фізичних осіб м. Ужгорода
Ужгородського МВ УМВС в Закарпатській
області, в якій просить:

- зобов'язати Ужгородську міську раду,
Виконавчий комітет Ужгородської
міської ради укласти з ОСОБА_1 договір
найму житлового приміщення за адресою:
АДРЕСА_1

- зобов'язати відділ громадянства,
іміграції та реєстрації фізичних осіб
м. Ужгорода Ужгородського МВ ГУДМС
України в Закарпатській області
зареєструвати ОСОБА_1 за адресою за
адресою АДРЕСА_1

- визнати за ОСОБА_1 право на
приватизацію житла за адресою АДРЕСА_1

Ухвалою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 21.08.2014 року,
яка занесена до журналу судових
засідань (а.с.28-29) було замінено
неналежного відповідача відділ
громадянства, іміграції та реєстрації
фізичних осіб м. Ужгорода
Ужгородського МВ УМВС України в
Закарпатській області на Ужгородський
МВ ГУДМС в Закарпатській області

В обґрунтування позову зазначено, що
ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 з
11.08.1990 року, однак ІНФОРМАЦІЯ_2 року
ОСОБА_5 помер. Вони проживали у
гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 на
підставі ордеру по «Тиса» від 11.07.1996
року. Разом з тим позивач вказує на те,
що ще за життя її чоловік розпочав
процедуру приватизації наданого їм у
користування житла. Після смерті
чоловіка позивач звернулася до
паспортного столу з вимогою
зареєструвати її за місцем проживання,
однак їй було відмовлено та роз'яснено,
що їй необхідно звернутися до суду з
вимогою про реєстрацію за місцем
проживання. На теперішній час, даний
гуртожиток перейшов у відання
Ужгородської міської ради та
Виконавчого комітету. Всі документи
необхідні для приватизації житла за
адресою: АДРЕСА_1, в якому вона з
чоловіком проживали, а ОСОБА_1 проживає
й досі, знаходяться у відповідачів. На
її звернення до них із вимогою про те,
що вона має право на приватизацію
такого житла їй було відмовлено та
повідомлено, що необхідно звернутися
до суду із вимого про укладення
договору найму та про визнання права на
приватизацію такого житла. Тому,
враховуючи вищенаведене вона
звернулася до суду із даною позовною
заявою для захисту своїх прав та
законних інтересів.

Позивач та її представник в судовому
засіданні позов підтримали та просили
його задовольнити з підстав викладених
у позовній заяві.

Представник відповідачів 1 та 2 Орбан
Н.Л., в судовому засіданні позов в
частині, що заявлений до відповідачів 1
та 2 визнала з підстав наведених у
поясненнях до позову та не
заперечувала проти його задоволення
(а.с.71-72).

Представник відповідача 3
Ужгородського МВ ГУДМС в Закарпатській
області в судовому засіданні в частині
позовних вимог звернених до
Ужгородського МВ ГУДМС в Закарпатській
області заперечив та просив в
задоволенні позову відмовити з підстав
викладених у письмових запереченнях
проти позову (а.с.44-46).

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що гр.. ОСОБА_1 та гр.
ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 11.08.1990 року,
що підтверджено свідоцтвом про
укладення шлюбу (а.с.8).

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2
року ОСОБА_5 помер, що підтверджується
свідоцтвом про смерть від 12.05.2014 року
(а.с.9).

Як вбачається з ордеру б/н від 11.11.1996
року виданого ПО «Тисса» гр.ОСОБА_5 та
ОСОБА_1 проживали в гуртожитку по
АДРЕСА_1 (а.с.7). Як вбачається з довідок
№6 від 16.09.2014 року та №64 від 25.09.2014 року
ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 та
будинковий комітет «Тиса Уж» не
заперечує проти її реєстрації за
вказаною адресою (а.с.57-58).

Разом з тим, суд приходить до висновку
про безпідставність заявлених до
відповідачів позовних вимог виходячи з
наступного.

Статтею 6 КАС України встановлено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Таким чином, виходячи зі змісту
вищевказаної норми процесуального
закону, зверненню до суду з позовом
повинно передувати порушення прав та
інтересів позивача рішеннями діями або
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень.

Аналізуючи правовідносини, які виникли
між позивачем та відповідачами, судом
встановлено наступне.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання
Ужгородського МВ ГУДМС України в
Закарпатській області зареєструвати
ОСОБА_1 за адресою за адресою м. Ужгород,
АДРЕСА_1, суд констатує що позивач, як
станом на день звернення до суду з
позовною заявою так і станом на день
вирішення справи по суті до
Ужгородського МВ ГУДМС України в
Закарпатській області з заявою та
необхідними документами з приводу її
реєстрації за адресою: м. Ужгород,
АДРЕСА_1, не зверталась взагалі про, що
нею були надані пояснення в судовому
засіданні і остання вказану обставину
підтвердила.

Таким чином жодними рішеннями діями чи
бездіяльністю Ужгородським МВ ГУДМС
України в Закарпатській області прав
чи інтересів позивача, які б підлягали
судовому захисту порушено не було.

Що стосується позовних вимог звернених
до відповідачів 1 та 2 а саме:
зобов'язати Ужгородську міську раду,
Виконавчий комітет Ужгородської
міської ради укласти з ОСОБА_1 договір
найму житлового приміщення за адресою:
м. Ужгород, АДРЕСА_1 та визнати за
ОСОБА_1 право на приватизацію житла за
адресою м. Ужгород, АДРЕСА_1, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що станом на день
звернення до суду з позовом та зокрема
на 21.08.2014 року позивач щодо
приватизації житла по АДРЕСА_1 до
центру надання адміністративних
послуг Виконавчого комітету
Ужгородської міської ради не
зверталась, що підтверджується наявним
в матеріалах справи повідомленням
(а.с.42).

Позивач звернулась до Ужгородської
міської ради з питанням, щодо укладення
договору найму вже в процесі розгляду
даної справи судом, що вбачається з
листа-відповіді №1144/24-08-01 від 23.09.2014 р.
(а.с.59).

Як встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що рішенням
Виконавчого комітету Ужгородської
міської ради від 29.10.2014 року №429 «Про
укладення договорів найму…», (п. 5.13)
відмовлено ОСОБА_1 в укладені договору
найму на квартиру №6, що складається з
однієї кімнати житловою площею 17.70 кв.м.
склад сім'ї 1 чол., у зв'язку з
недотриманням вимог ст. 64 та ст. 65
Житлового кодексу, ст.6 та ст.7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» (а.с.82).

В судовому засіданні встановлено та
підтверджено в тому числі поясненнями
позивача та її представника, що рішення
Виконавчого комітету Ужгородської
міської ради від 29.10.2014 року №429 в
судовому порядку позивач не
оскаржувала, правомірність даного
рішення не є предметом розгляду і у
даній справі.

Таким чином суд приходить до
переконання що позовні вимоги щодо
зобов'язання відповідачів 1 та 2 укласти
з позивачем договору найму на спірне
житлове приміщення а також визнання за
нею права на приватизацію звернені до
суду, ще до виникнення будь-яких рішень
дій або бездіяльності по відношенню до
позивача. Право позивача на
приватизацію спірного житла жодним з
відповідачів не заперечується.

Натомість рішення органу місцевого
самоврядування №429 яке породжує певні
правові наслідки для позивача не
являється предметом розгляду у даній
справі, правомірність його винесення
позивачем не оспорюється.

Відповідно до п.2 ст. 61 Житлового
кодексу УРСР - договір найму жилого
приміщення в будинках державного і
громадського житлового фонду
укладається в письмовій формі на
підставі ордера на жиле приміщення між
наймодавцем - житлово-експлуатаційною
організацією (а в разі її відсутності -
відповідним підприємством, установою,
організацією) і наймачем -
громадянином, на ім'я якого видано
ордер.

Згідно вказаної норми закону виключна
компетенція щодо укладення договору
найму жилого приміщення надається
власнику (балансоутримувачу) житла в
даному випадку Ужгородській міській
раді.

Надаючи правову оцінку заяві за
підписом керуючого справами виконкому
О. Волосянського (а.с.71-72) про визнання
адміністративного позову суд вважає за
необхідне застосувати положення п.4 ст.
112 КАС України відповідно до якого суд
не приймає відмови від
адміністративного позову, визнання
адміністративного позову і продовжує
розгляд адміністративної справи, якщо
ці дії позивача або відповідача
суперечать закону чи порушують
чиї-небудь права, свободи або інтереси.

При цьому суд констатує, що у випадку
прийняття заяви відповідача про
визнання адміністративного позову та
задоволення позову у спосіб який
просить позивач, суд перебирає на себе
здійснення невластивих йому функцій
які відносяться до виключної
компетенції відповідача 1 та 2 та які
остаточно повинні вирішуватися на
підставі поданої позивачем заяви, з
додаванням необхідного пакету
документів і як наслідок винесення
рішення за результатами розгляду такої
заяви.

У випадку незгоди з винесенним
рішенням власника (балансоутримувача)
житла особа вправі скористатися правом
на судове оскарження такого.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до положення ст.19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

За наведених обставин суд приходить до
висновку про відсутність у даному
випадку правових підстав для
задоволення позовних вимог, оскільки
жодними рішеннями діями чи
бездіяльністю відповідачів, у межах
заявлених позовних вимог, права та
інтереси позивача порушені не були..

Керуючись статтями ст. 2,9,11,71,86,160-163 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Виконавчого комітету Ужгородської
міської ради, Ужгородської міської
ради, Ужгородського МВ ГУДМС в
Закарпатській області про зобов'язання
вчинити дії - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

СуддяМ.М. Луцович