Справа № 820/16178/14
Суддя: П'янова Я.В.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 р. Справа № 820/16178/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання
Клочко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТОЙ-ТОЙ Україна" на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 16.10.2014р.
по справі № 820/16178/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТОЙ-ТОЙ Україна"

до Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "ТОЙ-ТОЙ Україна"
(далі - позивач, ТОВ "ТОЙ-ТОЙ Україна"),
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Київському
районі м.Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області (далі
- відповідач, ДПІ у Київському районі
м.Харкова), в якому позивач просив суд
визнати недійсним та скасувати у
повному обсязі податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Київському
районі м.Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
№ від 21.06.2014 року, № без номера від
без дати (№ від 21.06.2014 р. у хибному
розумінні органів доходів і зборів).

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 16.10.2014 року
в задоволені адміністративного позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить постанову суду першої
інстанції скасувати та постановити по
справі нове рішення, яким
адміністративний позов задовольнити
повністю. Свої вимоги апелянт
аргументує тим, що оскаржувана
постанова є незаконною та
необґрунтованою, у зв'язку з неповним
з'ясуванням судом і недоведеністю
обставин, що мають значення для справи,
висновки суду не відповідають
обставинам справи. В апеляційній
скарзі апелянт посилається на те, що
судом було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ДПІ у Київському районі м.
Харкова просить відмовити у її
задоволенні та залишити без змін
постанову суду першої інстанції,
посилаючись на відсутність реального
надання послуг з огляду на відсутність
їх зв'язку із господарською діяльністю
та неповноту актів приймання-передачі
послуг.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивача
підтримала вимоги апеляційної скарги з
викладених у ній підстав, представник
відповідача надала пояснення та
заперечила проти доводів апеляційної
скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
доводи апеляційної скарги та
дослідивши наявні у справі докази в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про задоволення апеляційної
скарги з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
відповідачем було проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового та іншого
законодавства по взаємовідносинам з
ТОВ "Гранд Тайм" за період з 01.01.2013 р. по
01.04.2014 р.

За результатами перевірки складено акт
№1708/23-5/35970633 від 05.06.2014р., яким
встановлено з боку ТОВ "ТОЙ-ТОЙ Україна"
порушень ст.185, п.198.1, п.198.3, 198.6 ст.198
Податкового Кодексу України, в
результаті чого завищення податкового
кредиту на загальну суму 90812,00 грн. та
порушення п.138.2, п.138.5 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1
ст.139 Податкового кодексу України, що
призвело до завищення суми витрат, яка
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування в частині
взаємовідносин з ТОВ "Грант Тайм" на
суму 454060,00 грн.

За результатами адміністративного
оскарження скарги позивача залишено
без задоволення.

У зв'язку із встановленням зазначених
порушень податкового законодавства
податковим органом винесено податкове
повідомлення-рішення № від
21.06.2014р., яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств у сумі
107837,50грн.; № від 21.06.2014р., яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 136218,00 грн.

Ураховуючи те, що позивачем дії
відповідача не оскаржуються, судова
колегія не розглядає доводи щодо
допущених податковим органом порушень
при складанні
податкового-повідомлення рішення
№ від 21.06.2014р., яке було направлене
платнику податків без номеру і дати.

Відмовляючи в задоволені
адміністративного позову, суд першої
інстанції дійшов висновку про
нереальність та фіктивність укладених
правочинів і не відповідність наданих
документів вимогам чинного
законодавства України.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не
погоджується, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з
метою стимулювання кінцевих
споживачів - фізичних осіб на придбання
продукції, якою володіє Клієнт
Замовника, ТОВ "ТОЙ-ТОЙ Україна" було
укладено із ТОВ "Грант Тайм" договір
надання послуг №48-13 від 01.10.2013р., за яким
позивач як замовник доручає і оплачує,
а ТОВ "Грант Тайм" як виконавець бере на
себе зобов'язання надати послуги з
проведення рекламних акцій на умовах,
що визначені Договором чи/та
додатковими угодами до нього.

Під послугами, що є предметом цього
Договору, сторони розуміють:
виготовлення або закупівля та
розміщення рекламних матеріалів (РОSM);
підготовка та залучення
промо-персоналу для проведення
промоактивності; розповсюдження
акційних товарів кінцевим споживачам;
організація технічної підтримки акції
(використання і обслуговування
абонентських скриньок, інше); розробка
механіки і Офіційних Правил акцій;
проведення конкурсів, в межах акцій;
організація нагородження переможців
акцій; роздача акційного товару
кінцевим споживачам - покупцям товару;
інші дії по здійсненню рекламної акції,
що вказані в додатках договору.

Згідно із п.3.1. договору №48-13 від 01.10.2013
року контрагенти домовились, що ціна
послуг зазначається в Додатках,
загальна сума Договору визначається як
сума вартості всіх послуг, наданих
протягом строку його дії, зазначених у
відповідних Додатках.

У Додаткових угодах до Договору №1 від
01.10.2013 р., №2 від 01.11.2013 р., №3 від 01.12.2013 р.
сторони правочину погодили: період
проведення рекламних акцій,
торгівельні марки продукції, територію
проведення рекламної акції з назвами й
адресами торгових місць, графік роботи
і кількість персоналу для проведення
акції, механіку акцій і акційний товар,
а також вартість послуг.

У відповідності та на виконання умов
договору №48-13 від 01.10.2013 року в період з
01.10.2013 року по 31.12.2013 року ТОВ "Грант
Тайм" були надані ТОВ "ТОЙ-ТОЙ Україна"
рекламні послуги, передбачені
Договором, на загальну суму 175680,00грн., в
т.ч. ПДВ 29280,00грн.

Підтверджуючи факт виконання договору
№48-13 від 01.10.2013 року та понесені ТОВ
"ТОЙ-ТОЙ Україна" витрати на оплату
отриманих послуг, позивач надав акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ГТ-4813/1 від 31.10.2013р., №ГТ-48/13/2 від
30.11.2013р., №ГТ-48-13/3 від 31.12.2013р.; податкові
накладні №774 від 31.10.2013 р., №625 від
30.11.2013р., №487 від 31.12.2013р.; платіжні
доручення №711 від 05.11.2013р., №795 від
04.12.2013р. та №874 від 27.12.2013р. кожна з яких
на загальну суму 58560,00грн. з ПДВ;
фотозвіти; довідку про обсяги продажу
товарів, щодо яких проводилась
рекламна акція за період
жовтень-грудень 2013 року; порівняльні
таблиці обсягів продажу товару з
діаграмами; баланс на 30.09.2013р. та на
31.12.2013р., звіт про фінансові результати
за 9 місяців і за 2013 рік; бухгалтерську
довідку щодо економічної доцільності
придбання послуг у ТОВ "Грант Тайм" за 4
квартал 2013 року; листи позивача
контрагентам з проханням всебічного
сприяння у проведенні відповідних
рекламних акцій в інтересах ТОВ
"ТОЙ-ТОЙ Україна", а також щодо
підтвердження їх проведення
представниками ТОВ "Грант Тайм"; листи
контрагентів щодо підтвердження
проведення рекламних акцій
представниками ТОВ "Грант Тайм" в
інтересах ТОВ "ТОЙ-ТОЙ Україна".

Натомість суд першої інстанції
зазначив, що представник позивача в
судове засідання не надав ніяких
доказів на підтвердження фактичного
виконання п.2.1. Додаткових угод до
Договору №48-13 від 01.10.2013р., а саме
доказів: надання та підготовки
промоперсоналу для акції; інформування
покупців про акційну продукцію;
демонстрацію акційної продукції
покупцям.

Колегія суддів не може погодитися із
таким висновком суду першої інстанції,
оскільки він не кореспондується із
умовами п.2.1.2 Договору, відповідно до
якого виконавець зобов'язаний
самостійно проводи підготовку
персоналу для надання послуг. З
матеріалів справи також убачається, що
умовами укладеного між ТОВ "Грант Тайм"
та ТОВ "ТОЙ-ТОЙ Україна" Договору не
передбачено фіксування підготовки
промоперсоналу для акції, а відповідно
до п.2.1.6 Договору виконавець
зобов'язаний в узгодженій формі
надавати звіти (фотозвіти) про перебіг
проведення акції лише на замовлення
замовника, тож у випадку відсутності
такого замовлення у виконавця не
виникає обов'язок надавати звіти
(фотозвіти) про перебіг проведення
акції.

Водночас, надання ТОВ "Грант Тайм"
промоперсоналу для проведення акцій і
демонстрація акційної продукції
покупцям підтверджується фотозвітами
виконавця, а також інформацією з листів
Клієнтів позивача щодо підтвердження
проведення рекламних акцій
представниками ТОВ "Грант Тайм" в
інтересах ТОВ "ТОЙ-ТОЙ Україна" в межах
Договору №48-13 від 01.10.2013р.

Колегія суддів відзначає, що за своїм
економіко-юридичним змістом послуга
являє собою діяльність, результати
якої не мають матеріального виразу, а
реалізуються та споживаються у процесі
її надання. Виходячи зі специфіки
послуги як предмета господарської
операції, у даному разі акт
приймання-передачі наданих послуг є
достатнім доказом, що підтверджує факт
виконання такої господарської
операції.

Тому колегія суддів вважає
невідповідними матеріалам справи
висновки суду першої інстанції, що в
порушення п.3.2 Договору не надано
звітів на виконання послуг по
проведенню акції, які є підставною для
підписання актів приймання-передачі
наданих послуг.

П.3.2 Договору №48-13 від 01.10.2013р.
передбачено, що по закінченні
виконання послуг по проведенню акції
за цим Договором та Додатками до нього
сторони підписують акти
приймання-передачі наданих послуг, які
підписуються на підставі звітів
виконавця, зазначених в цьому Договорі,
прийнятих замовником.

Поряд з цим, у п.2.3 Договору сторони
дійшли згоди про те, що усі питання та
задачі будуть надаватись сторонами у
будь-якій зручній формі (е-mail, телефон,
факс, тощо). Якщо замовник не надає
відповіді на якісь окремі питання
виконавця, виконавець їх вирішує за
власним розсудом.

Тож наведеними умовами Договору
сторони погодили обмін інформацією
будь-яким зручним для них способом, а
підписання актів приймання-передачі
наданих послуг замовником є свідченням
прийняття ним звітів виконавця у формі,
погодженій сторонами зручним для них
способом. Зазначене відповідає
принципу свободи договору,
унормованому ст.67 Господарського
Кодексу України та ст.ст.6, 627 Цивільного
Кодексу України.

Відтак, не є обґрунтованим зауваження
суду першої інстанції, що до матеріалів
справи не надано доказів узгодження
форми звітів.

З аналогічних мотивів колегія суддів
вважає безпідставним висновок суду
першої інстанції про те, що акти
приймання-передачі наданих послуг
№№ГТ-48/13/2, №ГТ-48-13/3 мають дефекти
змісту та походження, а саме не вказано
місце складання актів, оскільки в
наведених актах ТОВ "Грант Тайм"
зазначено його адресу як виконавця, що
в силу п.3.2. Договору має складати акти
виконаних приймання-передачі наданих
послуг та надавати їх замовнику для
ознайомлення та підписання. Тож
наведені акти містять всю необхідну
для цілей оподаткування інформацію.

Вимоги до оформлення первинних
документів визначені нормами Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" та
Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704), якими не висувається
спеціальних вимог щодо зазначення
місця складання первинного документу
та змісту господарської операції.

Не зазначення в актах здачі-прийняття
робіт (надання послуг) місця їх
складання саме по собі не призводить до
неможливості ідентифікації факту та
змісту господарської операції, за
умови належного заповнення, як у
розглядуваній ситуації, інших
реквізитів вказаних документів та,
відповідно, не тягне втрати ними
статусу первинних документів.

Також, на думку суду першої інстанції
із актів приймання-передачі наданих
послуг неможливо встановити на
виконання яких саме послуг вони
підписані, оскільки не перелічено усіх
даних п.2.1 Додаткових угод.

Колегія суддів вважає, що такі вимоги
не ґрунтуються на наведених вище
законодавчих приписах щодо оформлення
первинних документів.

Суд першої інстанції зауважив, що
представником позивача в порушення
п.3.3. Договору не надано до матеріалів
справи рахунків-фактур. Стосовно цього
слід зазначити, що за умовами п.3.3.
Договору №48-13 від 01.10.2013р. вказані в
акті приймання-передачі наданих послуг
суми сплачуються замовником виконавцю
відповідно до виставлених
рахунків-фактур протягом 10 календарних
днів з дати отримання таких рахунків та
відповідних податкових накладних та за
умови підписання сторонами акту
приймання-передачі наданих послуг.
Тобто підставою для сплати послуг
поряд з рахунком-фактурою сторонами
узгоджено отримання позивачем
відповідних податкових накладних, які
містяться у справі. Слід також
зазначити, що чинне податкове
законодавство України не пов'язує
можливість формування податкового
кредиту та обліку витрат з метою
оподаткування прибутку із наявністю
або відсутністю рахунків-фактур.

Також, ТОВ "ТОЙ-ТОЙ Україна" з ТОВ "Грант
Тайм" було укладено договір про надання
послуг №64-13 від 31.10.2013р., відповідно до
якого з метою збільшення обсягу
продажів товарів замовника ТОВ "Грант
Тайм" як виконавець у період з 01.11.2013р.
по 29.11.2013р. надає інформаційні, рекламні
та інші послуги.

Відповідно до п.1.2, 1.3 цього Договору
його предметом є надання виконавцем
послуг, щодо просування товару
(торгової марки) в регіонах України на
умовах, передбачених Договором.
Послуги щодо просування товару
(торгової марки) передбачають надання
наступної інформації: контроль
розміщення акційного товару у
торгівельному залі; проведення
інформаційного обслуговування
товарів, які постачаються замовником
для проведення рекламної акції, та
цільового опитування клієнтів, як
фактичних так і потенційних;
інформування покупців щодо рекламних
акцій замовника, у тому числі шляхом
розміщення інформації на рекламних
носіях, обраних виконавцем;
інформування замовника щодо залишку
акційних товарів на полицях
торгівельних точок; надання інформації
замовнику стосовно зміни попиту на
акційні товари, що поставляються
замовником; проведення аналізу
рекламно-інформаційної продукції за
аналогічними видами продукції;
проведення аналізу результатів
маркетингових досліджень, формування
висновків і рекомендацій.

Як свідчать матеріали справи, у
відповідності та на виконання умов
договору про надання послуг №64-13 від
31.10.2013р. за період з 01.11.2013 року по 29.11.2013
року ТОВ "Грант Тайм" були надані ТОВ
"ТОЙ-ТОЙ Україна" послуги, передбачені
Договором на загальну суму з ПДВ 369192,00
грн.

У підтвердження факту виконання
сторонами договору №64-13 від 31.10.2013р. та
понесення ТОВ "ТОЙ-ТОЙ Україна" витрат
на оплату отриманих послуг, позивач
надав акт здачі-прийняття робіт
(надання послуг) №ГТ-64-13/1 від 29.11.2013р.,
податкову накладну №1088 від 29.11.2013р. на
загальну суму з ПДВ 369192,00грн., платіжні
доручення №848 від 20.12.2013р., №818 від
10.12.2013р., фотозвіти, довідку про обсяги
продажу товарів, щодо яких проводилась
рекламна акція, порівняльні таблиці
обсягів продажу товару з діаграмами,
баланс на 30.09.2013р. та на 31.12.2013р., звіт про
фінансові результати за 9 місяців і за
2013 рік, бухгалтерську довідку щодо
економічної доцільності придбання
послуг у ТОВ "Грант Тайм", звіт про
надання інформаційних та рекламних
послуг ТОВ "Грант Тайм" від 29.11.2013р.

Колегія суддів вважає безпідставним
висновок суду першої інстанції про
відсутність доказів фактичного
надання послуг щодо просування товару
(торгової марки), які передбачають
надання відповідної інформації, адже
п.1.4. Договору сторонами узгоджено, що
вся консультаційна інформація
надається виконавцем замовнику в усній
формі або в іншій формі, погодженій
Сторонами. Тому є безпідставним також
висновок суду про відсутність доказів
погодження сторонами форми надання
консультаційних послуг, оскільки
обов'язковою формою надання послуг є
лише усна, виходячи з п.1.4 Договору.

При цьому, не прийняття судом першої
інстанції як належного та допустимого
доказу звіту контрагента позивача
судова колегія вважає необґрунтованим,
оскільки із змісту звіту про надані
інформаційні та рекламні послуги
вбачається, що він складений ТОВ "Грант
Тайм" 29.11.2013р., тому стосується саме
Договору №64-13 від 31.10.2013р., де періодом
надання послуг визначено по 29.11.2013р.,
звіт містить адреси торгівельних мереж
Клієнтів позивача із фото та іншу
інформацію, що стосується виконання
вказаного Договору.

Щодо доводів відповідача про не
надання позивачем звітів до перевірки,
колегія суддів зауважує на те, що з
огляду на вимоги ст.85 Податкового
кодексу України податковим органом не
було надано до матеріалів справи
доказів, які б підтверджували факт
відмови позивача у наданні на вимогу
посадових осіб податкового органу
будь-яких документів, необхідних для
здійснення перевірки, зокрема акту у
довільній формі, що засвідчує факт
відмови.

Колегія суддів вважає не об'єктивними
також висновки суду першої інстанції
про відсутність пояснень чи доказів
щодо економічної обґрунтованості
визначення ціни договору за наявності
у матеріалах справи бухгалтерської
довідки щодо економічної доцільності
придбання послуг у ТОВ "Грант Тайм" та
письмових пояснень позивача.

З установлених обставин справи
вбачається відповідність
розглядуваних витрат критерію їх
документальної підтвердженості, а
також відповідність змісту цих послуг
напрямам господарської діяльності
позивача щодо продажу іграшок. У той же
час, оцінка цих витрат на предмет їх
необхідності для виробничої
діяльності платника є, по суті,
оцінюванням відповідачем операції з
придбання цих послуг з точки зору їх
доцільності та раціональності для
платника.

Між тим, платник здійснює
фінансово-господарську діяльність на
власний ризик, а тому вправі самостійно
оцінювати її ефективність та
доцільність. А відтак, платник
самостійно має вирішувати, які саме
господарські операції йому необхідно
здійснити для забезпечення своєї
діяльності. Отже, при перевірці
правильності формування даних
податкового обліку податковий орган не
вправі оцінювати господарські
операції платника на предмет їх
ефективності та економічної
значущості для платника.

Не підтверджуються матеріалами справи
й висновки суду першої інстанції, що з
актів приймання-передачі наданих
послуг та податкових накладних
неможливо встановити за які саме
рекламні послуги проведено розрахунок,
оскільки акт здачі-прийняття робіт
(надання послуг) №ГТ-64-13/1 від 29.11.2013р.
містить всю необхідну для
ідентифікації послуг інформацію,
зокрема суму послуг 369192,00грн. з ПДВ,
податкова накладна №1088 від 29.11.2013р.
видана на загальну суму з ПДВ 369192,00грн.,
а платіжні доручення №848 від 20.12.2013р.,
№818 від 10.12.2013р. свідчать про сплату
позивачем вартості послуг контрагенту
на цю ж суму.

При цьому, відповідач не ставить під
сумнів здійснення основної
господарської діяльності
підприємства, а саме продаж іграшок.
Так, власне факт надання рекламних
послуг позивачеві податковим органом
не заперечується, але мотивом для
невизнання податковим органом витрат
на оплату цих послуг у податковому
обліку позивача стало припущення
податкового органу про те, що укладені
з ТОВ "Грант Тайм" угоди, що
виконувались у 4 кварталі 2013 року, не
спричиняють реального настання
правових наслідків, порушують
публічний порядок, а тому є нікчемними,
бо первинні документи складені без
відома директора. Таких висновків
податковий орган дійшов з огляду на
пояснення останнього, викладених в
протоколі допиту свідка від 01.04.2014р.
Тому, на думку відповідача у позивача
відсутні об'єкти, які підпадають під
визначення п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1
ст.188 Податкового кодексу України,
вказане порушення виникло внаслідок
завищення податкового кредиту за 4
квартал по правочинам із ТОВ "Грант
Тайм", які суперечать інтересам держави
та суспільства.

Колегія суддів погоджується із
доводами апелянта, що свідчення свідка
у протоколі допиту від 01.04.2014р. не
можуть слугувати підставою для
встановлення факту реальності
правочинів позивача з огляду на вимоги
ст.ст.70, 72 КАС України.

Щодо встановленого відповідачем, з чим
погодився суд першої інстанції,
завищення податкового кредиту
позивачем в сумі 90812,00 грн. колегія
суддів, аналізуючи наведені вище
доводи, зауважує на таке.

Згідно із пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового
Кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом. Відповідно до пп."б" п.185.1
ст.185 Податкового Кодексу України
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з постачання послуг,
місце постачання яких розташоване на
митній території України, відповідно
до статті 186 цього Кодексу.

Згідно зі пп.198.1 ст.198 Податкового
Кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

П.п.198.3 ст.198 Податкового Кодексу
України визначено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не вище рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу)
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

У відповідності до пп.198.6 ст.198 цього
Кодексу не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу. Згідно з
пунктом 201.4 статті 201 ПК України,
податкова накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.

Аналіз вищенаведених вимог
податкового законодавства свідчить, що
правильність податкового обліку
залежить від наявності належним чином
оформлених первинних документів, які
містять відомості про господарську
операцію та підтверджують її
здійснення.

З огляду на вимоги ст.86 КАС України,
судова колегія дійшла висновку, що
наявні у справі первинні документи, які
опосередковують господарські операції
позивача за перевіряємий період, не
мають дефектів форми, змісту або
походження, що в силу ст.9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", ст.ст.44,
201 Податкового кодексу України, п.2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку могли б
спричинити втрату ними юридичної сили
і доказовості. Господарські операції
позивача із ТОВ "Грант Тайм" призвели до
зміни в структурі активів платника
податків, а відтак, оцінюються судом
апеляційної інстанції як належні та
допустимі докази реальності вчинення
господарських операцій.

З матеріалів справи вбачається, що
підставою для визначення податкового
кредиту позивачем є податкові
накладні, видані йому у 4 кварталі 2013
року виконавцем замовлених послуг - ТОВ
"Грант Тайм", що був зареєстрований
платником ПДВ до 29.04.2014р., які оформлені
з дотриманням вимог чинного
законодавства. На момент здійснення
господарських операцій позивача з ТОВ
"Грант Тайм", останнє знаходилось в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
статус відомостей про юридичну особу
було підтверджено.

Відповідачем не надано до матеріалів
справи доказів того, що на момент
укладення та виконання правочинів,
було анульоване свідоцтво платника
податку на додану вартість ТОВ "Грант
Тайм" чи було порушено кримінальну
справу або є вирок суду щодо посадових
осіб наведеного контрагента.

А відтак, відмова у підтвердженні
обґрунтованості податкового кредиту
лише на тій підставі, що його було
сформовано по операціям з контрагентом
щодо якого наявні відомості виключно з
акту іншого податкового органу про
перевірку ТОВ "Грант Тайм" та пояснень
свідка без наявності судового рішення,
яке набрало чинності, не може бути
визнана правомірною.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про те, що позивачем
правомірно було віднесено до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість, сплачені у складі
вартості послуг отриманих від ТОВ
"Грант Тайм" за перевіряємий період,
тому завищення податкового кредиту
позивачем не відбулося, адже порушень
вимог ст.185, п.198.1, п.198.3, 198.6 ст.198
Податкового кодексу України з боку ТОВ
"ТОЙ-ТОЙ Україна" в ході апеляційного
перегляду оскаржуваного судового
рішення не встановлено.

Щодо завищення позивачем, на думку
відповідача та суду першої інстанції,
суми витрат, яка враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування в
частині взаємовідносин з ТОВ "Грант
Тайм" на суму 454060,00грн., колегія суддів
зазначає, що згідно із пп.14.1.27 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України під
витратами розуміється сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

П.138.1 ст.138 Податкового кодексу України
передбачено, що витрати, котрі
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Абз. "г" пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 Податкового
Кодексу України визначено, що до складу
інших витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування,
включаються витрати на збут, зокрема
витрати на рекламу та дослідження
ринку (маркетинг), на передпродажну
підготовку товарів.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
рекламу" реклама - інформація про особу
чи товар, розповсюджена в будь-якій
формі та в будь-який спосіб і
призначена сформувати або підтримати
обізнаність споживачів реклами та їх
інтерес щодо таких особи чи товару.

Згідно із пп.14.1.108 п.14.1 ст.14 Кодексу
маркетингові послуги (маркетинг) -
послуги, що забезпечують
функціонування діяльності платника
податків у сфері вивчання ринку,
стимулювання збуту продукції (робіт,
послуг), політики цін, організації та
управлінні руху продукції (робіт,
послуг) до споживача та
післяпродажного обслуговування
споживача в межах господарської
діяльності такого платника податків.
До маркетингових послуг належать, у
тому числі послуги з розміщення
продукції платника податку в місцях
продажу, послуги з вивчення,
дослідження та аналізу споживчого
попиту, внесення продукції (робіт,
послуг) платника податку до
інформаційних баз продажу, послуги зі
збору та розповсюдження інформації про
продукцію (роботи, послуги).

Узагальнюючою податковою
консультацією щодо віднесення витрат
на оплату маркетингових та рекламних
послуг до складу витрат (затверджено
Наказом ДПА України від 15.02.2012 р. № 123)
роз'яснено, що рекламні та маркетингові
послуги можуть, зокрема, оплачуватись
та проводитись за ініціативи власника
торговельної марки, виробника
продукції, дистриб'ютора, торговельної
мережі. При цьому витрати на
маркетингові та рекламні послуги несе
безпосередньо замовник цих послуг.
Методом просування товарів
постачальника на ринку є сплата
мотиваційних виплат (премій, бонусів,
інших заохочень) на користь третіх осіб
(організацій, які придбавають товари у
постачальника та здійснюють їх збут
(дистриб'ютори). Такі виплати є
винагородою за досягнення певних
економічних показників третіми
особами (дистриб'юторами) у межах своєї
основної діяльності. Досягнення таких
показників обґрунтовано сприяє
пожвавленню збуту товарів
постачальника, стимулює просування
товарів у каналах дистрибуції. Такі
мотиваційні виплати включаються до
витрат на збут.

Не враховуються при визначенні
оподатковуваного прибутку в силу
пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу
України витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Колегія суддів зазначає, що порушення
позивачем вимог податкового
законодавства відповідач та суд першої
інстанції пов'язують з недоліками, які
на їх думку мають місце в діяльності
підприємства-контрагента, але
обмеження права сумлінного платника
податку на формування податкового
кредиту у зв'язку з порушенням його
контрагентами порядку обліку та
звітування по податкам суперечать
практиці Європейського суду з прав
людини, зокрема рішенням у справах
"Булвес" АД проти Болгарії від 22.01.09р.,
Щокін проти України від 14.10.2010р., Сєрков
проти України від 07.07.2011р.

Разом з тим, відповідачем не надано
належних та допустимих доказів, які б
підтверджували відсутність фактичного
виконання господарських операцій
позивачем та його контрагентом,
узгодженість дій позивача з
контрагентом з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаність з такими діями виконавця, у
зв'язку з чим судження податкового
органу та суду першої інстанції про
нікчемність укладених позивачем з ТОВ
"Грант Тайм" правочинів є
необґрунтованими належними засобами
доказування припущеннями.

Таким чином, судова колегія вважає, що у
позивача наявна вся необхідна
документація, що дає підстави для
включення суми витрат, яка
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування в частині
взаємовідносин з ТОВ "Грант Тайм" за
перевіряємий період, що виникла у
зв'язку з оплатою послуг контрагента
на виконання зобов'язань по укладених
Договорах №48-13 від 01.10.2013р., №64-13 від
31.10.2013р. Тому колегія суддів дійшла
висновку про відсутність порушень з
боку позивача вимог п.138.2, п.138.5 ст.138,
п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу
України.

З огляду на наявні матеріали та
фактичні обставини справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
понесені TOB "ТОЙ-ТОЙ Україна" витрати за
договорами з ТОВ "Грант Тайм" напряму
пов'язані з основним напрямком його
господарської діяльності та є
нерозривними з продажем іграшок,
позивачем документально підтверджено
понесення ним витрат на збут
відповідно до договорів про надання
послуг.

Аналогічні висновки містяться в
ухвалах Вищого адміністративного суду
України від 02.04.2014р. К/9991/71240/12, від
29.04.2014р. К/9991/71900/11, від 24.06.2014р. К/800/2653/14,
від 11.09.2014р. К/9991/38218/12, від 17.09.2014р.
К/800/907/14.

Колегія суддів також ураховує, що на
підтвердження реальності
господарських операцій, здійснених між
ТОВ "Грант Тайм" та позивачем, останній
надав копії службових записок
маркетолога про погодження механізму
проведення промо-акцій та протоколи
узгодження вартості послуг до
укладених правочинів, докази
листування між позивачем та ТОВ "Грант
Тайм", комерційні пропозиції рекламних
компаній.

Колегія суддів не бере до уваги доводи
податкового органу про те, що спірні
операції не обумовлені причинами
ділового характеру та про намір по
ухиленню від оподаткування шляхом
імітації надання-одержання послуг.
Позаяк спірні послуги фактично
спрямовані на забезпечення
ефективного збуту товарів позивача у
торгівельних мережах відповідних
контрагентів шляхом популяризації
іграшок ТОВ "ТОЙ ТОЙ Україна" серед
споживачів та стимулювання споживчого
попиту, що і обумовлює господарський
характер цих послуг для позивача. При
цьому вказані дії з просування товару
мають економічний ефект самі по собі,
незалежно від їх результату, що не
охоплюється предметом договору
надання послуг.

Решта доводів відповідача не
підтверджена належними доказами та не
спростовує вищенаведених висновків
суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини. Так, у
пункті 110 рішення від 23.07.2002 року у
справі "Компанія "Вестберґа таксі
Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд
визначив, що "…адміністративні суди,
які розглядають скарги заявників
стосовно рішень податкового
управління, мають повну юрисдикцію у
цих справах та повноваження скасувати
оскаржені рішення. Справи мають бути
розглянуті на підставі поданих
доказів, а довести наявність підстав,
передбачених відповідними законами,
для призначення податкових штрафів має
саме податкове управління.".

В той же час, відповідачем під час
розгляду адміністративної справи не
наведено об'єктивних доводів щодо
наявності в діях позивача ознак
неправомірності, як і не доведено
правомірності оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги знайшли своє
підтвердження, а постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 16.10.2014 року
прийнята за неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи
та з порушенням норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи по суті.

Згідно із ч.1 п.3 ст.198, ч.1 п.4 ст.202 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 2, 71, 160, 195, 196, 197, 198, 202, 205,
207, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "ТОЙ-ТОЙ
Україна" на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
16.10.2014 року по справі №820/16178/14
задовольнити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 16.10.2014 року
по справі №820/16178/14 скасувати та
прийняти нову постанову про
задоволення позовних вимог.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення № від 21.06.2014
року та № від 21.06.2014 року.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)П’янова
Я.В.Судді(підпис) (підпис) Зеленський
В.В. Чалий І.С. Повний текст постанови
виготовлений 12.12.2014 р.