Справа № 2а-3432/09/0970
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/42943/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В., Приходько І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1

на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23 червня 2014
року

по справі №2а-3432/09/0970(№24242/10/9104)

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1
(надалі - СПД-ФО ОСОБА_1.)

до Державної податкової інспекції в
м.Івано-Франківську (надалі - ДПІ в
м.Івано-Франківську)

про визнання протиправним та
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, -

встановив:

У грудні 2009р. позивач звернувся до суду
з позовом до ДПІ в м.Івано-Франківську,
в якому просив визнати нечинним
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій № від 08.12.2009р.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
12.03.2010р. позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23.06.2014р.
рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач
звернувся із касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
в якій просить скасувати постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23.06.2014р. та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про дату, час і місце
судового засідання були повідомлені
належним чином. Відповідно до п.2 ч.1
ст.222 КАС України справа розглядається
в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
наведені у скарзі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанції, 23.11.2009р. відповідачем
проведена перевірка позивача, як
суб'єкта підприємницької діяльності,
щодо контролю за здійсненням
розрахункових операцій у сфері
готівкового та безготівкового обігу в
крамниці, що знаходиться в
м.Івано-Франківську по
вул.Вовчинецькій, 196 «В», де позивач
здійснює свою підприємницьку
діяльність.

Під час проведення перевірки виявлені
порушення п.п.9, 12 ст.3, ст.ст.6, 9 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», а саме не
забезпечення щоденного друку на
реєстраторі розрахункових операцій
фіскального звітного чеку (звіт №1894 за
06.04.2009р. роздрукований 07.04.2009р.),
порушення порядку ведення обліку
товарних запасів за місцем їх
реалізації, здійснення продажу
товарів, які не обліковані у
встановленому порядку (не відображення
обліку товарних запасів за місцем їх
реалізації у книзі обліку доходів і
витрат, не заповнення відповідних граф
книги облік доходів і витрат сума
вартості товарів, отриманих для
продажу в загальному розмірі 1109,00грн.).

За наслідками проведеної перевірки
відповідачем складено акт за №090458 від
23.11.2009р., а також складено протокол про
адміністративне правопорушення щодо
позивача. За наслідками розгляду акту
перевірки до позивача рішенням №
від 08.12.2009 року, на підставі п.4 ст.17, ст.21
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», застосовано
штрафні (фінансові) санкції в розмірі
2558,00грн.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції, з
урахуванням ч.4 ст.72 КАС України,
виходив з того, що оскільки 22.01.2010р.
Івано-Франківським міським судом за
наслідками розгляду протоколу про
адміністративне правопорушення,
складеного стосовно позивача
провадження в справі закрито за
відсутності в його діях складу
адміністративного правопорушення,
тому спірне рішення про застосування
до позивача штрафних (фінансових)
санкції підлягає скасуванню.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, апеляційний суд мотивував своє
рішення тим, що податковим органом
доведено порушення позивачем п.9 ст.3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», у зв'язку з чим
правомірно було застосовано до
позивача штрафні санкції згідно п.4 ст.17
даного Закону. Також, під час
проведення перевірки було встановлено,
що позивачем не здійснювався облік
товарних запасів за місцем їх
реалізації у книзі обліку доходів і
витрат, у зв'язку з її відсутністю. Факт
відсутності книги обліку доходів і
витрат підтверджується актом
перевірки, поясненнями продавця ОСОБА_2
В процесі здійснення перевірки повноти
оприбуткування, реалізації та
фактичних залишків перевіряючими
станом на 23.11.2009р. в присутності
продавця ОСОБА_2 виявлено залишки
запасів на загальну суму 1109,00грн.
Перелік виявлених залишків запасів
відображено у відомості та скріплено
підписом продавця ОСОБА_2 Таким чином.
згідно ст.21 вказаного вище Закону до
СПД-ФО ОСОБА_1 було застосовано штрафну
санкцію в розмірі 2218,00грн. Крім того,
судом апеляційної інстанції зазначено,
що постанова Івано-Франківського
міського суду від 22.01.2010р, якою закрито
провадження у справі про притягнення
ОСОБА_1 до адміністративної
відповідальності, передбаченого
ч.1 ст.155-1 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, у
зв'язку з відсутністю в його діях
складу адміністративного
правопорушення, не містить аналізу та
висновків щодо обґрунтованості
нарахування податковим органом
штрафних санкцій до позивача за
встановлені актом перевірки порушення
вимог Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» не спростовує
наявність встановлених перевіркою
порушень Закону, та не підтверджує
безпідставність висновків акту
перевірки.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
такі висновки судів попередніх
інстанції передчасними у зв'язку з
неповним з'ясуванням усіх обставин
справи з огляду на наступне.

Так, у п.12 ст.3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» визначено, що суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг, зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

У відповідності до ст.6 даного Закону
облік товарних запасів фізичною
особою-суб'єктом підприємницької
діяльності ведеться у порядку,
визначеному чинним законодавством, а
юридичною особою (її філією,
відділенням, іншим відокремленим
підрозділом) - у порядку, визначеному
відповідним національним положенням
(стандартом) бухгалтерського обліку.
Облік ведеться з урахуванням
особливостей, встановлених для
суб'єктів малого підприємництва.
Обов'язок із ведення обліку товарних
запасів не застосовується до осіб, які
відповідно до законодавства
оподатковуються за правилами, що не
передбачають ведення обліку придбаних
або проданих товарів.

Системний аналіз наведених положень
дає підстави стверджувати, що фізичні
особи-суб'єкти підприємницької
діяльності, які перебували на
загальній системі оподаткування,
відповідно до вимог п.12 ст.3 та ст.6
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» були зобов'язані
вести облік товарних запасів у порядку,
визначеному чинним законодавством.

Водночас, обов'язок ведення обліку
товарних запасів не міг бути
покладений на фізичних осіб-суб'єктів
підприємницької діяльності, які
здійснювали підприємницьку діяльність
за спрощеною системою оподаткування
відповідно до Указу Президента України
від 3 липня 1998 року №727/98 «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» (чинного на час
виникнення спірних відносин), оскільки
даним Указом, а також п.8 Порядку видачі
Свідоцтва про сплату єдиного податку,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
29.10.1999 року №599, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 02.11.1999
року за №752/4045 передбачено, що платник
єдиного податку веде книгу обліку
доходів і витрат. Форма Книги обліку
доходів і витрат, затверджена
вищевказаним наказом, не передбачає
ведення обліку товарних запасів.

Таке застосування норм законодавства
відповідає правовій позиції
Верховного Суду України, викладеній в
постанові від 25.02.2014р. (№21-19а14), яка в
силу норми ч.1 ст.244-2 КАС України є
обов'язковою для всіх судів України.

Судами попередніх інстанції залишено
поза увагою доводи податкового органу
про те, що як встановлено перевіркою,
позивачем не здійснювався облік
товарних запасів за місцем їх
реалізації у книзі облік доходів і
витрат, у зв'язку з її відсутністю.

Разом з тим, судам під час нового
розгляду справи слід мати на увазі та
розрізняти, що фізичні особи-суб'єкти
підприємницької діяльності, які
перебували на загальній системі
оподаткування зобов'язані вести облік
товарних запасів, водночас, фізичні
особи, які здійснювали підприємницьку
діяльність за спрощеною системою
оподаткування повинні вести книгу
обліку доходів і витрат. При цьому,
форма книги обліку доходів і витрат,
затверджена вищевказаним наказом, не
передбачає ведення обліку товарних
запасів.

Крім того, судам необхідно врахувати,
що лист ДПА України від 21.02.2002р.
№3187/7/23-3117, на який посилається позивач,
як на обґрунтування своєї позиції, яка
вказана в заяві про уточнення позовних
вимог (а.с.23-25), втратив чинність згідно
з листом ДПА України від 03.03.2009р.
№4364/7/23-7017/159, тобто до початку
проведення перевірки.

Також, під час нового розгляду справи
судам слід надати належну правову
оцінку висновкам відповідача про
порушення СПД-ФО ОСОБА_1 п.9 ст.3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», у зв'язку з чим
до останнього на підставі п.4 ст.17 цього
Закону було застосовано штрафну
санкцію.

За таких обставин, відсутні підстави
вважати, що судами з'ясовані всі
обставини справи і їм надана правильна
юридична оцінка. Вказане позбавляє
касаційну інстанцію можливості
перевірити юридичну оцінку, надану
судами попередніх інстанцій всім
обставинам справи.

Під час нового судового розгляду
справи судам необхідно врахувати
викладене, повно та об'єктивно
дослідити обставини справи, дати їм
належну юридичну оцінку, в залежності
від встановленого, правильно
застосувати до спірних правовідносин
норми матеріального права та ухвалити
законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 12
березня 2010 року та постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23 червня 2014
року - скасувати та направити справу на
новий розгляд в суд першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав, в
порядку та у строки встановлені
ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий:
___________________ Н.Є. Маринчак

Судді:
___________________ О.В. Вербицька

___________________ І.В. Приходько