Справа № 804/11317/13-а
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2014 рокусправа № 804/11317/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Головко О.В.

суддів:
Суховарова А.В. Ясенової Т.І.

за участю секретаря судового
засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Новомосковської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 04
листопада 2013 року в адміністративній
справі

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до Новомосковської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

про визнання недійсним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в :

ФОП ОСОБА_1 у серпні 2013
року звернулася до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
позовом, в якому просила визнати
недійсним та скасувати податкове
повідомлення-рішення Новомосковської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області № від 14.08.2013.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 04
листопада 2013 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду та
прийняту нову постанову, якою у
задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга ґрунтується на тому,
що судом першої інстанції не надано
належної оцінки обставинам справи та
нормам чинного законодавства, що
призвело до прийняття невірного
рішення.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, а також правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права та правової
оцінки обставин у справі, колегія
суддів доходить висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судом встановлено,
матеріалами справи підтверджено, що
Новомосковською ОДПІ Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області 31 липня 2013
року було проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ФОП
ОСОБА_1 з питань правильності
формування податкового кредиту за
червень 2012 року та липень 2012 року по
взаємовідносинах з ТОВ «Детальсервіс»,
за результатами якої складено Акт №
293/173/НОМЕР_2 від 31.07.2013.

На підставі висновків
акту відповідачем 14 серпня 2013 року
прийняте податкове
повідомлення-рішення № , яким ФОП
ОСОБА_1 збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем на суму
101666,67 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями на суму 50833,34 грн.

Підставою для
прийняття спірного податкового
повідомлення-рішення стали висновки,
викладені в акті перевірки, згідно з
якими угоди, укладені ФОП ОСОБА_1 з ТОВ
«Детальсервіс», не були спрямовані на
реальне настання правових наслідків, в
результаті чого підприємством у
періоді, що перевірявся, було занижено
податок на додану вартість на суму
101666,67 грн.

В основу таких
висновків було покладено акти Західної
МДПІ м. Харкова «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Детальсервіс» щодо документального
підтвердження господарських відносин
із платниками податків, їх реальності
та повноти відображення в обліку, за
період квітень-червень 2012 року» №
786/22-104/37997840 від 10.08.2012 та № 486/22-417/37997840
від 17.10.2012, згідно з якими податковим
органом встановлено відсутність
об'єктів оподаткування та неможливість
реального здійснення господарських
операцій, а також встановлено
відсутність платника податку за
адресою місцезнаходження.

Надаючи оцінку
обґрунтованості висновків податкового
органу та правомірності оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень колегія
суддів зазначає, що відповідно до
підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає, зокрема, у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів (послуг) або
дата отримання платником податку
товарів (послуг), що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Положеннями пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання товарів
(послуг), на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту
(п. 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України).

Як вбачається з
матеріалів справи, між ФОП ОСОБА_1 та
ТОВ «Детальсервіс» було укладено
договори купівлі-продажу кузова
вантажного автомобіля № 06/06 від 06.06.2012
та № 04/07 від 04.07.2012.

На виконання вказаних
договорів були виписані податкові та
видаткові накладні, рахунок-фактура, а
також проведено оплату товару, що
підтверджується виписками з
розрахункового рахунку позивача.

Придбаний товар було
використано позивачем у власній
господарській діяльності (здійснено
заміну кузовів вантажних автомобілів),
що підтверджується актами списання,
копії яких також містяться в
матеріалах справи.

Колегія суддів встановила, що вказані
первинні документи складені
відповідно до вимог чинного
законодавства, що також не
спростовується апелянтом.

Вищезазначені договори не було визнано
недійсними в судовому порядку.

Таким чином суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
факт здійснення ФОП ОСОБА_1
господарських операцій з ТОВ
«Детальсервіс» підтверджується
належними та достатніми первинними
документами бухгалтерського обліку, що
є підставою для віднесення сум ПДВ,
сплачених в ціні товару, до
податкового кредиту та отримання
бюджетного відшкодування.

Щодо посилання
апелянта на акти перевірок
контрагентів позивача, на підставі
яких податковий орган дійшов висновку
про нереальність господарських
операцій, колегія суддів зазначає, що
неналежне виконання податкових
зобов'язань останніми тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цих осіб. Зазначені
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість у випадку, коли останній
виконав усі передбачені законом умови
стосовно отримання такого
відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

З огляду на викладене
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
протиправність оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення. Суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстави для його скасування
відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198,
200, 205, 206 Кодексу адміністративного
судочинства України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу
Новомосковської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області залишити
без задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 04 листопада
2013 року в адміністративній справі №
804/11317/13-а - без змін.

Ухвала суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів з дня
складання в повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 09
грудня 2014 року.

Головуючий:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров

Суддя:
Т.І. Ясенова