Справа № 2а/0570/5418/12
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/60614/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Головуючого судді Малиніна
В.В.,суддів Ситникова О.Ф., Швеця
В.В. розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Дзержинську Донецької області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 10 липня 2012
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23 серпня 2012
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Дзержинську Донецької області про
визнання протиправним та скасування
рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до Донецького
окружного адміністративного суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в м. Дзержинську Донецької
області, у якому, з урахуванням
уточнень просила: визнати
протиправними та скасувати рішення
відповідача про застосування
фінансових санкцій до неї за ненадання
відомостей про застрахованих осіб та
обов'язкове державне страхування у
строки, визначені законодавством № 144
від 11.11.2011 року.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 10 липня 2012
року, залишеною без змін
ухвалоюДонецького апеляційного
адміністративного суду від 23 серпня 2012
року позов задоволено.

Вважаючи, що рішення суду першої
та апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати, у задоволені
позову відмовити.

Позивач письмових заперечень до Вищого
адміністративного суду України не
надав.

Відповідно до частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга заявника не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судамивстановлено, що позаплановою
перевіркою правильності нарахування
та сплати страхових внесків
встановлено порушення позивачем вимог
ч.1 ст.19 Закону України № 1058, в
результаті чого донараховано
страхових внесків на суму 823,20 грн., у
тому числі за періодами: за травень 2005
року на суму 197 грн. 20 коп., за червень 2005
року на суму 197 грн. 20 коп., за липень 2005
року на суму 212 грн. 66 коп., за серпень 2005
року 212 грн. 66 коп. та п. 4 ч. 2 ст. 17, п. 6 ст.
21 Закону №1058 та 1.3 Порядку № 7-6 в
частині ненадання звітності
територіальним органам Пенсійного
фонду за 2005 рік. Про що скаредний акт
від 10.11.2011 року № 95.

За наслідками даного акту
відповідачемвинесено вимогу про
сплату боргу № Ф-121 у розмірі 823 грн. 20
коп. та прийняті рішення від 11
листопада 2011 року: № 144 про
застосування фінансових санкцій за
донарахування сум своєчасно не
обчислених та не сплачених страхових
внесків, яким позивачу на підставі п.4 ч.
9 ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» нараховано фінансові
санкції у розмірі 3147 грн. 37 коп.; № 145 про
застосування фінансових санкцій за
донарахування сум своєчасно не
обчислених та не сплачених страхових
внесків, яким позивачу нараховано
фінансові санкції у розмірі 170 грн. 00
коп.

Не погоджуючись із рішенням
відповідача № 144 від 11 листопада 2011
року позивач оскаржила його у судовому
порядку.

Задовольняючи позов суди попередніх
інстанцій, з чим погоджується колегія
суддів, виходили з того, що на момент
прийняття спірного рішення норма, яка
встановлювала відповідальність за
порушення вчинені позивачем, не
існувало, що доводить про його
незаконність.

За період до 1 січня 2011 року відносини,
що виникали між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, регулювалися
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058-IV від 9 липня 2003 року.
Зазначеним Законом визначалися
платники страхових внесків, порядок їх
нарахування, обчислення та сплати
страхових внесків, стягнення
заборгованості за цими внесками.

Відповідно до абзацу п'ятого пункту 7
Прикінцевих та Перехідних положень
Закону «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 8 липня 2010
року № 2464-VI, що набрав чинності з 1 січня
2011 року, стягнення заборгованості зі
сплати страхових внесків за діючими
видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
сум штрафних санкцій, нарахованих
та/або не сплачених у період до 1 січня
2011 року, в тому числі страхових внесків,
строк сплати яких на 1 січня 2011 року не
настав, здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Згідно зі статтею 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Аналіз наведених норм законодавства
дає підстави вважати, що управління ПФУ
протиправно винесло рішення від 11
листопада 2011 року про застосування до
позивача фінансових санкцій за не
донарахування сум своєчасно не
обчислених та не сплачених страхових
внесків на підставі пункту 4 частини
дев'ятої статті 106 Закону № 1058-IV,
оскільки зазначена норма Закону
втратила чинність з 1 січня 2011 року
згідно із Законом № 2464-VI і не діяла на
дату прийняття відповідачем
оскаржуваних рішень.

З огляду на викладене спірне рішення
відповідача не ґрунтується на вимогах
законодавства України, а тому підлягає
скасуванню.

До аналогічних висновків дійшла
колегія суддів Верховного Суду
України, при вирішенні подібних справ,
зазначивши їх у своїх рішеннях від
20.11.2012 року № 21-367а12 та від 04.06.2013 року №
21-170а13.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами норм матеріального та
процесуального права при вирішенні
цієї справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, висновків судів та обставин
справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Дзержинську Донецької областізалишити
без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 10 липня 2012
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23 серпня 2012
рокуу справі № 2а/0570/5418/12 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.В. Малинін

Судді:
О.Ф. Ситников

В.В. Швець