Справа № 802/3821/14-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2014-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.
Вінниця

12 грудня 2014 р.
Справа № 802/3821/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання Попової
Н.С.,

за участю представників сторін:

позивача: Бачерікова
В.В., Воронцова В.М.,

відповідача: Прокопюк
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Вінниці
адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Регіональний
інженерний центр "Нові Технології"

до Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції головного
управління Державної фіскальної
служби у Вінницькій області

про визнання протиправним та
скасування податкового - повідомлення
рішення, -

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом звернулося
товариство з обмеженою
відповідальністю "Регіональний
інженерний центр "Нові Технології"
(надалі - Товариство, ТОВ РІЦ "Нові
Технології") до Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Державної
фіскальної служби у Вінницькій області
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначив, що за результатами
документальної позапланової невиїзної
перевірки з питань своєчасності,
достовірності та повноти нарахування
ТОВ РІЦ "Нові Технології" суми податку
на додану вартість по взаємовідносинах
з ТОВ "Білдінг Контракт" за січень 2014
року Вінницькою об'єднаною державною
податковою інспекцією складено акт
№2409/22-03/13298768 від 11 вересня 2014 року.

На підставі вказаного акту органом
державної податкової служби 26 вересня
2014 року прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
Товариству збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 9940 гривень -
основний платіж та 4970 гривень - штрафні
санкції.

Не погоджуючись із висновками, що
викладені в акті перевірки, а
відповідно і з винесеним податковим
рішенням, позивач звернувся до суду із
вимогами визнати протиправним та
скасувати зазначене вище податкове
повідомлення-рішення.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали,
посилаючись при цьому на обставини, що
наведені у адміністративному позові.

Представник відповідача проти позову
заперечувала, аргументуючи свої
заперечення обґрунтованістю висновків
податкового ревізора-інспектора, що
проводив перевірку, які знайшли
відображення у акті перевірки від 11
вересня 2014 року.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши адміністративну
справу, суд встановив наступне.

Протягом періоду з 04 по 08 вересня 2014
року державним інспектором відділу
перевірок з окремих питань управління
податкового аудиту Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області
Станіславим В.І. на підставі наказу №2536
від 04 вересня 2014 року проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку з питань своєчасності,
достовірності та повноти нарахування
ТОВ РІЦ "Нові Технології" суми податку
на додану вартість по взаємовідносинах
з ТОВ "Білдінг Контракт" за січень 2014
року. За наслідками проведеної
перевірки складено акт №2409/22-03/13298768 від
11 вересня 2014 року (а.с.48-57).

В ході проведеної перевірки виявлено
порушення Товариством пунктів 198.1, 198.2,
198.6 статті 198 Податкового кодексу
України, в результаті чого платником
занижено податок на додану вартість за
січень 2014 року в сумі 9940 гривень.

На підставі виявлених порушень
Вінницькою об'єднаною державною
податковою інспекцією 26 вересня 2014
року прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
Товариству збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 9940 гривень -
основний платіж та 4970 гривень - штрафні
санкції (а.с.16).

Надаючи правову оцінку податковому
повідомленню-рішенню, що оскаржується,
суд зважає на таке.

Відповідно до підпункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу
України).

Податковий кредит звітного періоду
визначається, виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку (пункт 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Податковий кодекс України передбачає
тільки один випадок не включення до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг) -
це не підтвердження податковими
накладними або оформлення з порушенням
вимог чи не підтвердження митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11статті
201 Кодексу) (пункт 198.6 статті 198
Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку.

З аналізу наведених вище норм випливає,
що визначальним фактором для
формування податкового кредиту
платником податку на додану вартість є
відповідність податкової накладної
порядку її заповнення та подальше
використання придбаних товарів
(основних фондів) в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Однак,
наявність лише податкової накладної не
є підставою для формування податкового
кредиту. Для включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
необхідна наявність і інших первинних
документів, які б свідчили про
реальність такої господарської
операції.

В ході судового розгляду суд встановив,
що 22 жовтня 2013 року між ТОВ РІЦ "Нові
Технології" та ТОВ "Білдінг Контракт"
укладено договір №ДГ-0000073 про надання
послуг (а.с.17-18).

Згідно із умовами цього договору
Товариство доручає ТОВ "Білдінг
Контракт", а останній, в свою чергу,
приймає на себе зобов'язання по
проведенню рекламної кампанії, надання
звіту і виконанню комплексу робіт по
розміщенню рекламних зображень на
спеціальних конструкціях - рекламних
щитах.

При цьому, пунктом 6 Договору
передбачено, що оплата послуг
проводиться авансовим внеском, шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок ТОВ "Білдінг Контракт" протягом
п'яти робочих днів з дня встановлення
рахунків-фактур, з подальшим закриттям
об'ємів виконаних робіт двохсторонніми
актами прийому-здачі робіт.

З приводу висновків податкового органу
щодо відсутності у Товариства
первинних документів та реальних
намірів на здійснення господарської
операції із ТОВ "Білдінг Контракт", то
суд не погоджується з такими
висновками з огляду на таке.

На виконання зазначеного вище Договору
та згідно з актом здачі-прийняття робіт
(надання послуг) №001 від 31 січня 2014 року
ТОВ "Білдінг Контракт" надавав ТОВ РІЦ
"Нові Технології" протягом січня 2014
року послуги у вигляді розміщення
зовнішньої реклами на конструкціях у м.
Києві та м. Харкові на загальну суму 59640
гривень.

В підтвердження надання вказаних
послуг Товариством надано податкову
накладну №11529 від 24 січня 2014 року (а.с.19).

Разом з тим, оплату за отримані в січні
2014 року послуги Товариство здійснювало
шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок ТОВ "Білдінг
Контракт", про що свідчить платіжне
доручення №333 від 24 січня 2014 року на
загальну суму 59640 гривень (а.с.83).

Відтак, наведені вище обставини та
наявні у справі документи спростовують
твердження податкового органу про
відсутність факту реальності
здійснення господарських відносин між
позивачем та контрагентом. Натомість,
на переконання суду, навпаки,
підтверджують реальність їх
здійснення.

Але, перед підписанням позивача
договору з ТОВ "Білдінг Контракт"
передували договірні відносини між
ТОВ РІЦ "Нові Технології" та ТОВ
"Фудмаркет", де 10 травня 2013 року
укладено договір №10/05 про надання
послуг з розміщення зовнішньої
реклами. Згідно з умовами вказаного
договору Товариство зобов'язувалося
надавати послуги з проведення
рекламних кампаній ТОВ "Фудмаркет"
та/або клієнтів-рекламодавців
останнього згідно з адресними
програмами та іншими додатками до
даного договору, а ТОВ "Фудмаркет"
зобов'язувалося приймати та оплачувати
послуги ТОВ РІЦ "Нові Технології"
(а.с.79-81).

На виконання вищевказаного Договору та
згідно з актом здачі-прийняття робіт
(надання послуг) №ОУ-0000001 від 06 січня 2014
року ТОВ РІЦ "Нові Технології" надавав
послуги ТОВ "Фудмаркет" щодо розміщення
рекламного зображення на загальну суму
139928 гривень (а.с.82).

Разом з тим, оплату за отримані послуги
ТОВ "Фудмаркет" здійснювало шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок позивача, про що свідчить
платіжне доручення №1819245 від 13 лютого
2014 року та рахунок-фактура №СФ-122505 від
25 грудня 2013 року на загальну суму 139928
гривень.

Крім того, судом також встановлено, що
між ТОВ РІЦ "Нові Технології" та ТОВ
"Фудмережа" 10 травня 2013 року укладено
договір №10/05 про надання послуг з
розміщення зовнішньої реклами. Згідно
з умовами вказаного договору
Товариство зобов'язувалося надавати
послуги з проведення рекламних
кампаній ТОВ "Фудмережа" та/або
клієнтів-рекламодавців останнього
згідно з адресними програмами та
іншими додатками до даного договору, а
ТОВ "Фудмережа" зобов'язувалося
приймати та оплачувати послуги ТОВ РІЦ
"Нові Технології" (а.с.84-86).

Так, на виконання вищевказаного
Договору та згідно з актом
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ОУ-0000002 від 06 січня 2014 року ТОВ РІЦ
"Нові Технології" надавав послуги ТОВ
"Фудмережа" щодо розміщення рекламного
зображення на загальну суму 108587,76
гривень (а.с.87).

Водночас, оплату за отримані послуги
ТОВ "Фудмережа" здійснювало шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок Товариства, про що свідчить
платіжне доручення №1819693 від 18 лютого
2014 року та рахунок-фактура №СФ-122605 від
25 грудня 2013 року на загальну суму 108587,76
гривень.

Більше того, фотозвітом про розміщення
постерів на щитах для замовника ТОВ РІЦ
"Нові Технології" до договору № ДГ-0000073
від 22 жовтня 2013 року підтверджується
реальність здійснення наданих послуг.

Отже, сукупність первинних, платіжних,
звітних та інших документів, які
зазвичай супроводжують такого роду
операції, підтверджує фактичне
здійснення господарських операцій і не
дає підстав для сумніву суду у їх
реальності та безтоварності. Характер
спірних операцій відповідає звичайній
господарській діяльності позивача та
її основним видам.

Відтак, наведені вище обставини та
наявні у справі документи спростовують
твердження податкового органу про
відсутність факту реальності
здійснення господарських відносин між
позивачем та контрагентами. Натомість,
на переконання суду, навпаки,
підтверджують реальність їх
здійснення.

Податковий орган переважно
обґрунтовує правомірність свого
рішення нереальністю спірних
господарських операцій, посилаючись
при цьому виключно на порушення,
вчинені контрагентом позивача. Акт
перевірки не містить будь-якого
документального підтвердження
стосовно фінансово-господарських
відносин позивача по
взаєморозрахунках з цими контрагентом,
а викладені у ньому висновки щодо
відсутності укладених правочинів
ґрунтуються не на документах
первинного бухгалтерського та
податкового обліку, а на сумнівах і
припущеннях, що є недопустимим при
складанні офіційного документу
органом державної податкової служби.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. За правилами, встановленими
у ч.2 ст. 205 ЦК України, правочин
вважається вчиненим, якщо поведінка
сторін засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

Статтею 206 ЦК України передбачено, що
усно можуть вчинятися правочини, які
повністю виконуються сторонами у
момент їх вчинення, за винятком
правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. Інших підстав
визнання правочину нікчемним чинне
законодавство не передбачає. Разом із
тим, відповідно ст. 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Таким чином, головною підставою
вважати правочин нікчемним є його
недійсність, встановлена законом, а не
актами податкової перевірки. Вказані ж
в актах податкових органів недоліки,
допущені суб'єктами господарювання при
укладенні та виконанні договорів, не є
підставою для визнання правочинів
нікчемними, оскільки чинне
законодавство не встановлює таких
підстав нікчемності правочину.

З приводу посилань у акті перевірки на
акт державної податкової інспекції у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська №912/04-66-15-00/38676407 від 28
березня 2014 року, суд зважає на те, що
чинне податкове законодавство не
ставить в залежність отримання
результатів перевірок контрагентів
суб'єкта оподаткування від
підтвердження правомірності
віднесення ним до податкового кредиту
сум податку на додану вартість, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Пред'явлені позивачем до перевірки
документи (договори, видаткові і
податкові накладні, банківські
документи тощо) є первинними у
розумінні ст. 9 зазначеного Закону та
повністю підтверджують факт
здійснення операцій. Усі вони
оформлені належним чином, підписані
повноважними особами та завірені
печатками підприємств.

Таким чином, судом встановлено, що
Товариством дотримано усіх умов, що
необхідні для формування податкового
кредиту, а тому не може нести
відповідальність за порушення
податкового законодавства, вчинені
його контрагентом.

За наведених обставин, вимога позивача
щодо визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення №, що
прийняте Вінницькою об'єднаною
державною податковою інспекцією
головного управління Державної
фіскальної служби у Вінницькій області
26 вересня 2014 року, підлягає
задоволенню.

Понесені позивачем витрати зі сплати
судового збору за звернення до суду
відповідно до статті 94 КАС України
підлягають відшкодуванню із
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати
податкове повідомлення-рішення
Вінницької ОДПІ ГУ Міндоходів у
Вінницькій області від 26 вересня 2014
року №.

Постанова суду може бути оскаржена до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Вінницький окружний адміністративний
суд, шляхом подачі в 10-ти денний строк,
з дня її проголошення, апеляційної
скарги у порядок і строки, передбачені
статтями 186 і 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку ст. 254 КАС України.

Суддя Крапівницька Н.
Л.