Справа № 815/4234/14
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/4234/14

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції:
Завальнюк І. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: головуючої судді -Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Берекет Н.В.,

за участю представника апелянта -
Дімова В.О.,

представника позивача - Ткача С.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в
Овідіопольському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 23
вересня 2014 року по справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Елефант"
до Державної податкової інспекції в
Овідіопольському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом до
відповідача, в якому просив скасувати
податкові повідомлення-рішення від
09.04.2014 року , , . Позовні
вимоги обґрунтовано тим, що
відповідачем було проведено перевірку
підприємства, складено акт, на підставі
якого прийняті спірні податкові
повідомлення-рішення. Позивач вважає,
що вони прийняті з порушенням норм
податкового законодавства, а тому
звернувся до суду про їх скасування.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 23 вересня
2014 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням,
відповідач надав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

Особи, що беруть участь у справі, про
дату, час і місце судового розгляду
були сповіщені належним чином
відповідно до ст. 34-39 КАС України.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідно до наказу
начальника ДПІ в Овідіопольському
районі ГУ Міндоходів в Одеській
області № 173 від 12.03.2014 року, згідно з
пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК
України, з урахуванням вимог п.79.2 ст.79
ПК України проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ТОВ
«Елефант» з питань підтвердження
господарських відносин з платником
податків ПП «Джей-Ком» у вигляді ПП за
період з 01.03.2013 р. по 30.06.2013 р., за
результатами якої складений акт від
25.03.2014 року № 402/15-21-22-02/20920180 (а.с. 14-34).

Відповідно до п.1 розділу IV «Висновок»
акту перевіркою документально не
підтверджено реальність здійснення
господарських відносин з ПП «Джей-Ком»,
їх вид, обсяг, якість та розрахунки за
період березень, квітень, травень,
червень 2013 року.

Згідно з п.2 розділу IV «Висновок» акту
перевіркою встановлено порушення п.198.1,
п.198.3 ст.198 ПК України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість
всього у загальній сумі 15425 грн., у тому
числі: за квітень 2013 року - 9301 грн., за
травень 2013 року - 6124 грн., та завищено
рядок 19 «Від`ємне значення різниця між
сумою податкового зобов`язання та
сумою податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду (рядок
17-рядок 9) (позитивне значення)» у сумі
3740 грн., у тому числі за червень 2013 року -
3740 грн.; п.138.2 ст.138 ПК України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток всього у загальній сумі 18206
грн. В т.ч. за 2013 рік (а.с. 33-34).

На підставі вищевказаного акту
перевірки ДПІ в Овідіопольському
районі Головного управління
Міндоходів в Одеській області прийняті
податкові повідомлення-рішення від
09.04.2014 року № , яким визначено суму
податкового зобов'язання з ПДВ за
основним платежем в розмірі 15425 грн. та
застосовано штрафні санкції в розмірі
7713 грн.; № , яким визначено суму
податку на прибуток підприємств за
основним платежем в сумі 18206 грн. та
застосовано штрафні санкції в сумі 9103
грн.; № , яким зменшено розмір
від'ємного значення суми ПДВ на 3740 грн.
(а.с. 11-13).

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач, який є
суб'єктом владних повноважень при
прийнятті оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень діяв без урахування
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії), без
дотримання необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія), та без дотримання
принципу верховенства права.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК
України (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до ст. 75 ПК України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби.
Документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка
не передбачається у плані роботи
органу державної податкової служби і
проводиться за наявності хоча б однієї
з обставин, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
в приміщенні органу державної
податкової служби.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку здійснює виробництво товарів,
виконання робіт, надання послуг з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва за
умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг у цьому періоді. Платник податку
для визначення об'єкта оподаткування
має право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Крім того, положеннями ст. 138
Податкового кодексу України
передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, видаткові накладні,
податкові накладні, акти
приймання-передачі виконаних робіт
(наданих послуг) тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством. З
урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Необхідною умовою для цього є
факт придбання товарів (послуг) із
метою їх використання в господарській
діяльності. За відсутності факту
придбання товарів (послуг) відповідні
суми не можуть включатися до складу
податкового кредиту навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів. Визначальною має бути
подія, підтверджена документально. При
цьому, документи мають бути складені
особою, діяльність якої, безумовно,
здійснюється в межах правової
відповідальності, яку можливо
ідентифікувати, відповідальною за
здійснення господарської операції та
під час здійснення господарської
операції.

Відповідно до положень ст. 9 Закону
України, від 16.07.1999, № 996-XIV "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Судом першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що 01 березня 2013 року між ПП
«Джей Ком» (Виконавець) та ТОВ
«Елефант» (Замовник) уклали договір про
виконання робіт відповідно до якого
Виконавець зобов'язаний виконати, а
Замовник - прийняти та оплатити на
умовах договору виконану роботу
(діагностику автомобілів, ремонт
автомобілів, підбір фарби та
пофарбування автомобілів,
розібрання/збирання автомобілів,
поліровка кузовів автомобілів, тощо) (т.
2 а.с. 24-29). Здійснення господарської
операції підтверджується первинними
документами, а саме: актами виконаних
робіт ( т. 1 а.с. 67- 126), податковими
накладними (т. 1 а.с. 128-189), платіжними
дорученнями та виписками по рахунку (т.
1 а.с. 191-250, т. 2 а.с. 1-23).

Судом встановлено, що перевезення
елементів кузова для проведення певних
робіт у ПП «Джей Ком» виконувалось
автотранспортом, що знаходиться у
володінні ТОВ «Елефант» на підставі
договору оренди автомобіля № 01/07-М від
20.11.2007 року (т. 2 а.с. 77-80). Крім того,
перевезення власним транспортом не
зобов'язує позивача оформлювати
товарно-транспортні накладні, а деякі
автомобілі, які потребували
пофарбування, перебували у справному
стані, тому могли бути доставлені до
виконавця робіт власним ходом. Вказане
підтверджується подорожніми листами
(т. 2 а.с. 86-183).

Таким чином, позивачем як до перевірки,
так і до суду були надані первинні
документи у розумінні ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» та
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704), на підтвердження фактичного
отримання послуг від контрагента.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
зазначені вище документи первинного
бухгалтерського та податкового обліку,
складені у відповідності до приписів
діючого законодавства, мають всі
необхідні для цього реквізити, а тому
відповідають критеріям належного
доказу, відповідачем не доведено
правомірність винесення оскаржуваних
податкових повідомлень - рішень, а
позивач довів суду ті обставини, на які
посилався в обґрунтування позовних
вимог, тому позовні вимоги Товариства
з обмеженою відповідальністю "Елефант"
підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів апеляційної інстанції вважає,
що постанова Одеського окружного
адміністративного суду ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді всіх обставин справи, які
мають значення для вирішення спору,
відповідає нормам матеріального та
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
викладених у зазначеній постанові, у
зв'язку з чим підстав для її скасування
не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
судове рішення - без змін, якщо судом
першої інстанції правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в
Овідіопольському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 23 вересня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складання її в повному обсязі.

Повний текст рішення виготовлено 12.12.2014
року.

Головуюча суддя:
О.А. Шевчук

Суддя:
Л.Є. Зуєва

Суддя:
А.Г. Федусик