Справа № 815/4275/14
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

04 грудня 2014 р. Справа № 815/4275/14

Категорія: 3.1.3 Головуючий в 1 інстанції:
Єфіменко К. С.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Косцової І.П.,

за участю секретаря - Шановської М.О.,

за участю представника апелянта -
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою Головного управління
Державної міграційної служби України в
Одеській області на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 19 серпня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до Головного управління
Державної міграційної служби України в
Одеській області про визнання
протиправними та скасування рішення та
зобов'язання видати нову посвідку на
постійне проживання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до Головного управління
Державної міграційної служби України в
Одеській області, в якому просив
визнати протиправним та скасувати
рішення Відділу у справах громадянства
та реєстрації фізичних осіб ГУМВС
України в Одеській області про
скасування посвідки на постійне
проживання на території України
громадянина Республіки В`єтнам ОСОБА_2
серії НОМЕР_1 та зобов'язати Головне
управління Державної міграційної
служби України в Одеській області
видати нову посвідку на постійне
проживання громадянину Республіки
В`єтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 19 серпня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_2 -
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано рішення Відділу у справах
громадянства та реєстрації фізичних
осіб ГУМВС України в Одеській області
про скасування посвідки на постійне
проживання на території України
громадянина Республіки В`єтнам ОСОБА_2
серії НОМЕР_1.

Зобов`язано Головне управління
Державної міграційної служби України в
Одеській області видати нову посвідку
на постійне проживання громадянину
Республіки В`єтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі, Головне
управління Державної міграційної
служби України в Одеській області,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права, та
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, просить постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 19 серпня 2014 року - скасувати та
прийняти нову постанову про відмову у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
у 1988 році позивач - ОСОБА_2 прибув до
СРСР за урядовою програмою, згідно з
договором між Урядом Союзу Радянських
соціалістичних республік і Урядом
Соціалістичної республіки В`єтнам про
напрям і прийом в`єтнамських громадян
на професійне навчання і роботу на
підприємствах і організаціях СРСР від
02.04.1981 року.

На підставі Розділу 4 Перехідних
положень до Закону України «Про
імміграцію» від 07.06.2001 року, відділом
ГІРФО УМВС України в Одеській області у
2002 році позивач був документований
посвідкою на постійне проживання на
території України, яка була змінена на
безстрокову посвідку нового зразка
15.05.2007 року серії НОМЕР_1.

На території України позивач постійно
проживає разом із родиною: дружиною
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є громадянкою
України, що підтверджується копією
паспорта (а.с.13), донькою - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, яка також є громадянкою
України, що підтверджується копією
паспорта (а.с.14); донькою - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_4, яка є громадянкою України,
що підтверджується копією паспорта
(а.с.15) та неповнолітнім сином - ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується копією
свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2
(а.с.16).

Також судом першої інстанції було
встановлено, що з 2005 року позивач
займається підприємницькою діяльністю
відповідно до отриманого свідоцтва про
державну реєстрацію фізичної особи -
підприємця Серії НОМЕР_3 від 24.02.2005 року
(а.с.17).

Крім того, позивач з дружиною ОСОБА_7 та
дітьми постійно проживають у АДРЕСА_1,
яка належить йому на праві приватної
власності, що підтверджується копією
договору купівлі-продажу квартири та
копією витягу з Державного реєстру
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності (а.с.11,12).

Як встановлено судом першої інстанції,
на теперішній час позивачу стало
відомо, що відділом громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
ГУМВС України в Одеській області
прийнято рішення про анулювання
дозволу на імміграцію та вилучення
посвідки на постійне проживання на
території України. Однак рішення
відповідно до наказу №602 від 23.08.2011 року
«Про затвердження порядку оформлення і
видачі посвідки на тимчасове
проживання» позивачу не видавалося та
про прийняте рішення до теперішнього
часу йому взагалі відомо не було.

Вирішуючи справу та задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з того, що рішення
відповідача про скасування посвідки на
постійне проживання на території
України є протиправним та підлягає
скасуванню, оскільки були відсутні
правові підстави для його винесення, а
права позивача підлягають поновленню
шляхом видачі нової посвідки.

Колегія суддів погоджується з
вищевказаними висновками суду першої
інстанції та вважає, що при винесенні
постанови про задоволення позову судом
першої інстанції були правильно
застосовані норми матеріального права,
виходячи з наступного.

Умови і порядок імміграції іноземців
та осіб без громадянства визначені
Законом України «Про імміграцію» №
2491-ІІІ від 07.06.2001 року, який набрав
чинності з 07.08.2001 року.

Відповідно до абзацу 4 п. 4 Прикінцевих
положень Закону України «Про
імміграцію» такими, що мають дозвіл на
імміграцію в Україну є іноземці та
особи без громадянства, які прибули в
Україну до 6 березня 1998 року за Угодою
між Урядом Соціалістичної Республіки
В'єтнам та Урядом СРСР про направлення
і прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від 2
квітня 1981 року, залишилися проживати в
Україні і звернулися протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
Законом із заявою про видачу їм
посвідки на постійне проживання в
Україні.

Згідно до абзацу 6 п. 4 Закону України
«Про імміграцію» особам, зазначеним у
пункті 4 Прикінцевих положень, посвідка
на постійне проживання видається за
їхніми заявами або заявами їх законних
представників без оформлення дозволу
на імміграцію.

Таким чином, обов`язковими умовами
наявності можливості вважати
іноземців або осіб без громадянства
такими, що мають дозвіл на імміграцію в
Україну, є прибуття вказаних осіб в
Україну до 06.03.1998 року за Угодою між
Урядом Республіки В`єтнам та Урядом
СРСР про направлення і прийняття
в`єтнамських громадян на професійне
навчання та роботу на підприємства і в
організації СРСР від 02.04.1981 року;
залишення проживати в Україні;
звернення протягом шести місяців з дня
набрання чинності цим Законом із
заявою про видачу їм посвідки на
постійне проживання в Україні.

Як вбачається з матеріалів справи,
відділом ВГІРФО УМВС України в
Одеській області, на підставі
вищезазначених норм, позивач у 2002 році
був документований посвідкою на
постійне проживання на території
України, яка була змінена на
безстрокову посвідку нового зразка
15.05.2007 року серії НОМЕР_1.

Отже, відповідач при наданні позивачу
посвідки на постійне місце проживання
в Україні у 2002 році проводив перевірку
законності залишення на постійне
проживання на території України
позивача та керувався п. 4 Розділу V
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про імміграцію», підстав для відмови у
наданні дозволу на імміграцію не
виявив та надав посвідку на постійне
місце проживання в Україні позивачу.

Разом з цим, цією ж нормою Закону
відповідач обґрунтовував прийняття
протилежного рішення висновку про
скасування посвідки на постійне
проживання від 25 травня 2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 25
травня 2012 року виконуючим обов'язки
начальника ВГІРФО ГУМВС України в
Одеській області було затверджено
висновок за матеріалами службової
перевірки щодо документування
посвідкою на постійне проживання в
Україні громадянином В'єтнаму ОСОБА_2.

У висновку зазначено, що відповідно до
Закону України "Про імміграцію"
вирішено, крім іншого, скасувати дозвіл
на імміграцію в Україну громадянину
В'єтнаму ОСОБА_2, посвідку на постійне
проживання в Україні серії НОМЕР_4,
видану 15.05.2007 року на ім'я громадянина
В'єтнаму ОСОБА_2 визнати безпідставно
виданою та вилучити для знищення в
установленому законом порядку,
анулювати в паспортному документі
громадянина В'єтнаму ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_7, штамп "Дозволено постійне
проживання в Україні".

Згідно висновку, підставою для
прийняття рішення про скасування
дозволу на імміграцію в Україну та
визнання безпідставно виданою та
вилучення посвідки на постійне
проживання в Україні серії НОМЕР_4 від
15.05.2007 року відповідач визнав той факт,
що дата народження зазначена у
паспорті громадянина В’єтнаму ОСОБА_2
не співпадає з датою народження, що
зазначена у Довідці Посольства
Соціалістичної республіки В’єтнам
щодо згоди Посольства В’єтнаму про
надання права постійного проживання в
Україні.

Статтею 12 Закону України «Про
імміграцію» встановлено випадки, коли
спеціально уповноважений орган з
питань імміграції має право скасувати
власний дозвіл на імміграцію та
застосувати заходи щодо видворення
особи за межи території України. Так, за
умовами зазначеної норми закону,
дозвіл на імміграцію може бути
скасовано органом, який його видав,
якщо:

1) з'ясується, що його надано на підставі
свідомо неправдивих відомостей,
підроблених документів чи документів,
що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до
позбавлення волі на строк більше
одного року і вирок суду набрав
законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу
національній безпеці України,
громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства;

6) в інших випадках, передбачених
законами України.

Згідно до ст. 13 Закону України "Про
імміграцію" (в редакції, чинній станом
на дату виникнення спірних
правовідносин) орган спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань імміграції
за місцем проживання особи, стосовно
якої прийнято рішення про скасування
дозволу на імміграцію, не пізніш як у
тижневий строк з дня отримання цього
рішення надсилає його копію особі та
вилучає у неї посвідку на постійне
проживання.

Крім того, відповідно до п.п. 21-24
«Порядку провадження за заявами про
надання дозволу на імміграцію і
поданнями про його скасування та
виконання прийнятих рішень»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №1983 від 26.12.2002 року,
дозвіл на імміграцію скасовується
органом, який його видав.

Для започаткування процедури розгляду
питання про скасування дозволу на
імміграцію відповідне подання
надсилається до органу, який приймав
рішення про надання такого дозволу.
Департамент, територіальні органи і
підрозділи всебічно вивчають у
місячний термін подання щодо
скасування дозволу на імміграцію,
запитують у разі потреби додаткову
інформацію в ініціатора подання, інших
органів виконавчої влади, юридичних і
фізичних осіб, а також запрошують для
надання пояснень іммігрантів, стосовно
яких розглядається це питання. На
підставі результату аналізу
інформації приймається відповідне
рішення.

Про прийняте рішення письмово
повідомляються протягом тижня
ініціатори процедури скасування
дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на
імміграцію надсилається протягом
тижня органом, що його прийняв, до
територіального підрозділу за місцем
проживання для вилучення посвідки на
постійне проживання в іммігранта та
вжиття заходів відповідно до статті 13
Закону України «Про імміграцію».

В даному випадку вказані вимоги
законодавства відповідачем дотримані
не були. Позивачеві не направлялось
рішення, його не було запрошено для
надання пояснень, а було лише листом
повідомлено про прийняте відносно
нього рішення, необхідність здачі
посвідки на постійне проживання та
залишення території України.

За таких обставин, рішення ВГІРФО ГУМВС
України в Одеській області про
скасування посвідки на постійне
проживання позивачу від 25 травня 2012
року не може бути визнано таким, що
прийнято на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

У зв'язку з викладеним, на думку колегії
суддів, судом першої інстанції було
прийнято обґрунтоване рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200;
п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Головного
управління Державної міграційної
служби України в Одеській області -
залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 19 серпня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області про визнання протиправними та
скасування рішення та зобов'язання
видати нову посвідку на постійне
проживання - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з моменту
виготовлення її в повному обсязі.

Повний
текст судового рішення виготовлений 09
грудня 2014 року.

Головуючий:

Судді: