Справа № 804/1755/14
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2014 року справа № 804/1755/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Головко О.В.

суддів:
Суховарова А.В. Ясенової Т.І.

за участю секретаря судового
засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
13 березня 2014 року в адміністративній
справі

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Транс-Альфа»

до Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в :

ТОВ «Транс-Альфа» у
січні 2014 року звернулося до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому, з урахуванням уточнених
позовних вимог, просило визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № від
18.12.2013.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
13 березня 2014 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду та
прийняту нову постанову, якою у
задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга ґрунтується на тому,
що судом першої інстанції не надано
належної оцінки обставинам справи та
нормам чинного законодавства, що
призвело до прийняття невірного
рішення.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, а також правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права та правової
оцінки обставин у справі, колегія
суддів доходить висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судом встановлено,
матеріалами справи підтверджено, що
Західно-Донбаською ОДПІ Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області 02 грудня 2013
року було проведено позапланову
невиїзну перевірку ТОВ «Транс-Альфа»
щодо реальності здійснення
господарських операцій та з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість при взаємовідносинах з ТОВ
«Укрпостачобладнання» в липні 2013 року,
за результатами якої складено Акт №
90/22.3-24997848 від 02.12.2013.

На підставі висновків
акту відповідачем 18 грудня 2013 року
прийняте податкове
повідомлення-рішення № , яким ТОВ
«Транс-Альфа» збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем на суму
27084,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями на суму 6771,00 грн.

Підставою для
прийняття спірного податкового
повідомлення-рішення стали висновки,
викладені в акті перевірки, згідно з
якими угоди, укладені ТОВ «Транс-Альфа»
з ТОВ «Укрпостачобладнання», не були
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, в результаті чого
підприємством у періоді, що
перевірявся, було занижено податок на
додану вартість на суму 27084,00 грн.

В основу таких
висновків було покладено Акт ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровську ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області щодо
документального підтвердження
господарських відносин ТОВ
«Укрпостачобладнання» № 253/223/38112805 від
15.10.2013, за висновком якого не
підтверджено реальність здійснення
господарських операцій.

Надаючи оцінку
обґрунтованості висновків податкового
органу та правомірності оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень колегія
суддів зазначає, що відповідно до
підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає, зокрема, у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів (послуг) або
дата отримання платником податку
товарів (послуг), що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Положеннями пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання товарів
(послуг), на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту
(п. 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України).

Як вбачається з
матеріалів справи між ТОВ
«Транс-Альфа» та ТОВ
«Укрпостачобладнання» було укладено
договори поставки будівельних
матеріалів № 218 від 14.06.2013, № 216 від
01.07.2013, № 225 від 02.07.2013, на виконання яких
були виписані податкові та видаткові
накладні, рахунки-фактури, а також
проведено оплату товару.

Колегія суддів встановила, що вказані
первинні документи складені
відповідно до вимог чинного
законодавства, що також не
спростовується апелянтом.

Вищезазначені договори не було визнано
недійсними в судовому порядку.

Окрім того, судом встановлено, що
частина придбаних будівельних
матеріалів була використана позивачем
у власній господарській діяльності, що
підтверджується довідками про
вартість виконаних будівельних робіт,
актами прийому будівельних робіт,
актами списання, інша частина товару на
підставі договору поставки була
реалізована ТОВ «ЕКС ІМ ТРАНС».

Таким чином суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
факт здійснення ТОВ «Транс-Альфа»
господарських операцій з ТОВ
«Укрпостачобладнання»
підтверджується належними та
достатніми первинними документами
бухгалтерського обліку, що є підставою
для віднесення сум ПДВ, сплачених в
ціні товару, до податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

Щодо посилання
апелянта на акт перевірки контрагента
позивача, на підставі якого податковий
орган дійшов висновку про нереальність
господарських операцій, колегія суддів
зазначає, що неналежне виконання
податкових зобов'язань останніми тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цих осіб. Зазначені
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість у випадку, коли останній
виконав усі передбачені законом умови
стосовно отримання такого
відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

З огляду на викладене
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
протиправність оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення. Суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстави для його скасування
відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198,
200, 205, 206 Кодексу адміністративного
судочинства України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області залишити
без задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року в адміністративній справі №
804/1755/14 - без змін.

Ухвала суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів з дня
складання в повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 09
грудня 2014 року.

Головуючий:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров

Суддя:
Т.І. Ясенова