Справа № К/9991/23462/12-С
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/23462/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Заїка М.М., Штульман І.В.,

секретар судового засідання -
Шинкаренко І.П.,

розглянувши в судовому засіданні
касаційні скарги Державної судової
адміністрації України та Державної
податкової адміністрації України на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.03.2012р. у
справі за позовом ОСОБА_1 до Державної
судової адміністрації України,
територіального управління Державної
судової адміністрації в Чернігівській
області, Державного казначейства
України, третя особа - Державна
податкова адміністрація України про
визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом про визнання дій
Державної судової адміністрації
України щодо утримання із вихідної
допомоги судді у відставці податку з
доходів фізичних осіб в розмірі 15% в
розмірі 35821,94 грн незаконними та
стягнення з Державної судової
адміністрації України 35821,94 грн
незаконно утриманого податку з доходів
фізичних осіб із її вихідної допомоги.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 07.07.2011р. в
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.03.2012р.
було скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нову постанову,
якою позов задоволено повністю.

З таким рішенням апеляційного суду не
погодились Державної судової
адміністрації України та Державної
податкової адміністрації України,
подали касаційні скарги, в яких
посилаються на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Державна судова адміністрація
України просить скасувати рішення
апеляційного суду та відмовити в
задоволенні позову, Державна податкова
адміністрація України просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідача по справі,
перевіривши матеріали справи та
касаційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів приходить
до висновку, що касаційні скарги
задоволенню не підлягають з наступних
мотивів та передбачених законом
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
було встановлено, що позивач працювала
у Бобровицькому районному суді
Чернігівської області на посаді голови
суду та була звільнена у зв'язку з
виходом у відставку 22.12.2010р. згідно
постанови Верховної Ради України «Про
звільнення суддів» від 02.12.2010р. №2762-УІ,
що підтверджується наказом
Бобровицького районного суду
Чернігівської області про звільнення у
відставку від 22.12.2010р. №57-ос. В зв'язку з
цим, позивачу була виплачена вихідна
допомога. Згідно довідки
територіального управління Державної
судової адміністрації в Чернігівській
області від 26.05.2011р. №0338/748 з вихідної
допомоги позивача утримано та
перераховано податок з доходів
фізичних осіб у сумі 35821,94 грн. у
відповідності до вимог Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб».

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
утримання податку з доходів фізичних
осіб з вихідної допомоги позивача
здійснювалось на підставі
спеціального закону про оподаткування
- Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», а не Закону України
«Про статус суддів», який не
відноситься до законів про
оподаткування, а тому суд не вбачає в
діях Державної судової адміністрації
України порушень законодавства.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов,
апеляційний суд виходив з того, що
оскільки вихідна допомога судді у
зв'язку із відставкою носить разовий
характер та відноситься до державної
матеріальної допомоги, утримання з
позивача податку з доходів фізичних
осіб є неправомірним та суперечить
положенням закону.

Відповідно до частини третьої статті 43
Закону України «Про статус суддів»,
чинного на час виникнення спірних
правовідносин, судді, який пішов у
відставку, виплачується вихідна
допомога без сплати податку у розмірі
місячного заробітку за останньою
посадою за ко жен повний рік роботи на
посаді судді, але не менше
шестимісячного заро бітку.

Згідно з підпунктом «д» пункту 1.3
статті 1 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб», чинного на час
виникнення спірних правовідносин,
дохід із джерелом його походження з
України - це будь-який дохід, одержаний
платником податку або нарахова ний на
його користь від здійснення будь-яких
видів діяльності на території України,
у тому числі дохід у вигляді заробітної
плати, нарахований (випла чений,
наданий) унаслідок здійснення
платником податку трудової діяльно
сті на території України, від
працедавця.

Пунктом 1.1 статті 1 цього Закону
визначено, що для цілей цього Закону
під терміном «заробітна плата»
розуміються також інші заохочува льні
та компенсаційні виплати або інші
виплати та винагороди, які випла
чуються (надаються) платнику податку у
зв'язку з відносинами трудового найму
згідно із законом.

Відповідно до підпункту 22.2 статті 22
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» у разі, якщо норми інших
законів чи інших законо давчих актів,
що містять правила оподаткування
доходів (прибутків) фізич них осіб,
суперечать нормам цього Закону,
пріоритет мають норми цього Закону.

Проте Конституційний Суд України у
Рішенні від 11.10.2005р. N8-рп/2005 зазначив
наступне. Конституція України з метою
забезпечення права громадян на судовий
захист, здійснення правосуддя
неупередженим судом закріпила правило,
що незалежність суддів гарантується
Конституцією і законами України.
Гарантії, встановлені у законах
України «Про статус суддів», «Про
судоустрій України», мають
конституційний зміст і разом з
визначеними Основним Законом України
складають єдину систему гарантій
незалежності суддів.

Частиною третьою статті 11 Закону
України «Про статус суддів»
передбачено, що гарантії незалежності
суддів, включаючи заходи їх правового
захисту, матеріального і соціального
забезпечення, поширюються на всіх
суддів України і не можуть бути
скасовані чи знижені іншими
нормативними актами України і
Автономної Республіки Крим. Це
положення кореспондується з частиною
восьмою статті 14 Закону України «Про
судоустрій України», згідно з якою при
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу передбачених
законом гарантій самостійності судів,
незалежності та правової захищеності
суддів.

Мотиви та доводи, наведені у касаційних
скаргах, висновки апеляційного суду не
спростовують і є безпідставними,
оскільки положення частини третьої
статті 43 Закону України «Про статус
суддів» були чинними до 01.01.2011р., а тому
при виплаті суддям вихідної допомоги
до зазначеної дати мали
застосовуватись вимоги саме цієї
норми, а не будь-яких інших законів,
якими зменшувався рівень гарантій
незалежності суддів.

Відповідно до статті 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що при ухваленні
оскаржуваного рішення суд апеляційної
інстанції не допустив порушень норм
матеріального і процесуального права,
а тому касаційну скаргу слід залишити
без задоволення, а судове рішення - без
змін.

Керуючись статтями 210, 222, 223, 224, 230, 231, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Державної судової
адміністрації України та Державної
податкової адміністрації України
залишити без задоволення, а постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.03.2012р. у
даній справі - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П. Стародуб

Судді:
М.М. Заїка

І.В. Штульман