Справа № 803/944/14
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 р.

Справа № 7335/14/876 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області на ухвалу Волинського
окружного адміністративного суду від 18
червня 2014 року в справі за позовом
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення боргу,

В С Т А Н О
В И В :

19.05.2014 Луцька об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Волинській
області (далі - ОДПІ) звернулася до суду
із позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП) про
стягнення з відповідача
заборгованості в сумі 2031,66грн. В
обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що рішенням від
17.09.2009 № до ФОП застосовано
штрафні санкції за порушення п.1 ст.3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (далі - Закон
№265/95-ВР), однак такі ним у
встановленому порядку не сплачені.

Ухвалою Волинського окружного
адміністративного суду від 18 червня 2014
року в справі №803/944/14 адміністративний
позов залишено без розгляду.

Не погодившись із постановленою
ухвалою, її оскаржила ОДПІ, яка
покликаючись на порушення судом норм
процесуального права, просить
скасувати ухвалу суду першої інстанції
та прийняти нову ухвалу, якою справу
направити для продовження розгляду.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому апеляційний суд, у
відповідності до ч.1 ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Залишаючи без розгляду позовну заяву в
справі, суд першої інстанції виходив із
того, що позивач пропустив
встановлений ст.99 КАС України строк для
звернення до адміністративного суду із
даним позовом без поважних причин, а
тому застосуванню підлягає ст.100 КАС
України.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи та є вірними з таких міркувань.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.107 КАС України,
суддя після одержання позовної заяви
з'ясовує, чи подано адміністративний
позов у строк, установлений законом
(якщо адміністративний позов подано з
пропущенням встановленого законом
строку звернення до суду, то чи
достатньо підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до суду
поважними).

Так, згідно ч.1 ст.99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

В силу вимог ч.2 ст.99 КАС України (в
редакції, чинній на час виникнення у
ОДПІ права на звернення до суду) для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи
обставини, що перешкоджали особі
здійсненню права на своєчасне
звернення до адміністративного суду,
повинен виходити з оцінки та аналізу
всіх наведених та наявних доводів.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачем проведено перевірку ФОП щодо
контролю за здійсненням розрахункових
операцій у сфері готівкового та
безготівкового обігу суб'єктами
підприємницької діяльності, за
результатами якої складено акт від
02.09.2009 №201075.

Перевіркою встановлено порушення
відповідачем п.п.1,2 ст.3 Закону №265/95-ВР у
зв'язку з проведенням розрахункових
операцій на загальну суму 407грн без
застосування реєстратора
розрахункових операцій.

На підставі зазначеного акта перевірки
позивачем прийнято рішення від 17.09.2009
№, яким до відповідача
застосовано суму штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 2035грн згідно п.1 ст.17
Закону №265/95-ВР, однак такі останнім у
добровільному порядку не сплачені, що
зумовило звернення податкового органу
до суду із цим позовом на суму 2031,66грн (у
зв'язку із існуючою переплатою податку
з боку ФОП).

Згідно з п.1 ст.17 Закону №265/95-ВР у разі
проведення розрахункових операцій на
неповну суму вартості проданих товарів
(наданих послуг), у разі непроведення
розрахункових операцій через
реєстратори розрахункових операцій, у
разі нероздрукування відповідного
розрахункового документа, що
підтверджує виконання розрахункової
операції, або проведення її без
використання розрахункової книжки до
суб'єктів підприємницької діяльності,
які здійснюють розрахункові операції
за товари (послуги), за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України
застосовуються фінансові санкції у
п'ятикратному розмірі вартості
проданих товарів (наданих послуг), на
які виявлено невідповідність.

Статтею 25 Закону №265/95-ВР передбачено,
що суми фінансових санкцій, які
визначені статтями 17-24 цього Закону,
підлягають перерахуванню суб'єктами
господарювання до Державного бюджету
України в десятиденний термін з дня
прийняття органами державної
податкової служби України рішення про
застосування таких фінансових санкцій.

У випадку несплати порушником
застосованих штрафних санкцій в
добровільному порядку, останні
стягуються за позовом податкового
органу в судовому порядку.

Відтак, Законом №265/95-ВР, який
встановлює підстави та порядок
застосування
адміністративно-господарських санкцій
за порушення норм регулювання обігу
готівки та застосування РРО, не
встановлено будь-яких строків
реалізації відповідальності суб'єктів
господарювання за вказані порушення в
судовому порядку.

Крім цього, суд апеляційної інстанції
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що оскільки встановлені
ст.250 ГК строки поширюються лише на
застосування контролюючим органом
адміністративно-господарських
санкцій, то їх стягнення в судовому
порядку повинно здійснюватись в межах
строків звернення, встановлених ст.99
КАС.

Вказана позиція апеляційного суду
узгоджується з рішенням Верховного
Суду України, зокрема, з постановою від
10 липня 2012 року у справі №21-147а12.

Як вбачається із матеріалів справи,
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій прийнято
позивачем 17.09.2009, відтак в силу положень
ст.25 Закону №265/95-ВР строк для звернення
ОДПІ до суду із позовом про стягнення
застосованих санкцій розпочався 28.09.2009,
проте остання звернулася із таким лише
19.05.2014, тобто із значним пропуском
річного строку звернення
встановленого ст.99 КАС України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин).

Покликання ОДПІ на норми ПК України, а
також на положення Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», на
думку апеляційного суду є
безпідставними, оскільки останні не
поширюються на спірні правовідносини
та зокрема не могли застосовуватись
під час їх виникнення.

Крім цього, суд апеляційної інстанції
критично оцінює доводи податкового
органу, що борг який є предметом
розгляду у даній справі був не
узгоджений у зв'язку із оскарженням ФОП
рішення від 17.09.2009 №, а тому ОДПІ
не мало можливості вчасно звернутися
до суду за його стягненням.

Так, Закон №265/95-ВР не передбачає
процедури узгодження застосованих
статтями 17-24 цього Закону штрафних
(фінансових) санкцій, а тому оскарження
ФОП рішення яким до нього такі були
застосовані не позбавляло ОДПІ права
звернутися до суду із позовом про їх
стягнення.

Відтак, з огляду на усе викладене вище,
позивач мав усі правові підстави для
вчасного звернення до суду з
відповідним позовом у строки,
встановлені ст.99 КАС України, будь-яких
перешкод для реалізації такого права
матеріали справи не містять.

Будь-яких належних підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до суду поважними позивачем
не наведено.

Згідно ч.2 ст.5 КАС України провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України (в
редакції, чинній на час звернення ОДПІ
до суду), адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
погоджується із висновком суд першої
інстанції про залишення позовної заяви
ОДПІ без розгляду, у зв'язку з пропуском
без поважних причин встановленого ст.99
КАС України строку звернення до суду.

Таким чином, апеляційний суд приходить
до висновку про те, що суд першої
інстанції ухвалив законне та
обґрунтоване судове рішення з
додержанням норм права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст.ст.195, 197, 199, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області залишити без
задоволення, а ухвалу Волинського
окружного адміністративного суду від 18
червня 2014 року без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
О.М. Гінда

Суддя
В.В. Ніколін