Справа № 826/14696/14
Суддя: Романчук О.М
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій Р.О.
Суддя-доповідач: Романчук О.М
У Х В А Л А

Іменем України

16 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого:
Романчук О.М.,

Суддів:
Глущенко Я.Б.,

Шелест С.Б.,

при секретарі
Артюхіній М.А.,

розглянувши в судовому засіданні в
місті Києві апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 листопада 2014
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Ірпінь-Будпроект-Плюс» до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві, за
участю Прокуратури Шевченківського
району міста Києва про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернулося Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Ірпінь-Будпроект-Плюс» з позовом до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, прийнятого на
підставі акту про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки достовірності нарахування
ТОВ «Ірпінь-Будпроект-Плюс» () бюджетного відшкодування податку
на додану вартість у зменшення
податкових зобов'язання.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва 03
листопада 2014 року позовні вимоги
задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції з мотивів неповного
з'ясування обставин справи, що призвело
до неправильного вирішення справи, та
порушення судом норм матеріального
права та прийняти нову постанову, якою
у задоволені позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі пп.78.1.8. п.78.7. ст.78
Податкового кодексу України, з
урахуванням ухвали Вищого
адміністративного суду України №
К/800/128/14 від 06.02.2014 року, відповідачем
була проведена документальна
позапланова виїзна перевірка
достовірності нарахування позивачем
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість у зменшення податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість наступних звітних
(податкових) періодів за січень 2013 року,
за результатом якої складено акт від
22.04.2014 року № 99/26-59-15-02-27, яким
зафіксований висновок, що на порушення
п.200.5. ст.200 Податкового кодексу України,
відмовлено позивачу в бюджетному
відшкодуванні податку на додану
вартість у зменшення податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість наступних звітних
(податкових) періодів по декларації за
січень 2013 року на суму 13 403 584 грн.

Зі змісту зазначеного акту вбачається,
що в ході перевірки відповідачем було
встановлено, що причиною виникнення
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту (із зазначенням
частки загальної суми податкового
кредиту звітного (податкового) періоду,
у якому виникло від'ємне значення ПДВ) є
здійснення витрат, пов'язаних з
будівництвом офісного центру за
адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська,
98.

В ході перевірки встановлено, що обсяги
оподатковуваних операцій за останні 12
календарних місяців позивача
становлять 10500 грн., що є меншими, ніж
заявлена сума в розмірі 13 403 584 грн.
бюджетного відшкодування (крім
нарахування податкового кредиту
внаслідок придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів).

Отже, надавши оцінку викладеному
відповідач дійшов висновку про те, що
на порушення вимог п.200.5. ст.200
Податкового кодексу України, позивач
не має права на суму бюджетного
відшкодування ПДВ заявленого на
рахунок платника у банку по декларації
за січень 2013 року в сумі 13 403 584 грн.

Не погоджуючись з висновками акту
перевірки від 22.04.2014 року № 99/26-59-15-02-27,
позивачем, у порядку п.86.7. ст.86
Податкового кодексу України,
подавалися відповідачу заперечення до
нього, за результатом розгляду яких,
висновки зазначеного акту перевірки
були залишені без змін, а заперечення
позивача - без задоволення.

На підставі акта перевірки позивача
від 22.04.2014 року № 99/26-59-15-02-27,
відповідачем було прийняте
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення форми «В3», яким
позивачу відмовлено у наданні
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 13 403 584,00 грн.
за січень 2013 року.

Не погоджуючись з таким рішенням
відповідача, позивач у порядку
адміністративного оскарження (ст.56
Податкового кодексу України),
оскаржував його до Держаної фіскальної
служби України, за результатом якого,
оскаржуване рішення було залишено без
змін та визначено його дату і номер (від
13.05.2014 року № ).

Враховуючи вищевикладене позивач
звернувся до суду з вказаним позовом.

Згідно даних декларації з податку на
додану вартість за січень 2013 року,
поданої відповідачу (вх. № 3 від
20.02.2013 року), позивачем задекларована
сума, що підлягає бюджетному
відшкодуванню у зменшення податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість наступних звітних
(податкових) періодів в розмірі 13 103 584,00
грн. (р.23, р.23.2. декларації); залишок
від'ємного значення попереднього
звітного (податкового) періоду, що
включається до складу податкового
кредиту поточного звітного
(податкового) періоду в розмірі 13 103 584,00
грн. (р.21 декларації).

Причиною виникнення від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту (із зазначенням частки
загальної суми податкового кредиту
звітного (податкового) періоду, у якому
виникло від'ємне значення ПДВ) є
здійснення витрат, пов'язаних з
будівництвом офісного центру за
адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська,
98.

Як встановлено матеріалами справи,
відповідачем позивачу було відмовлено
в отриманні відповідного бюджетного
відшкодування з огляду на те, що
зазначений об'єкт будівництва не здано
в експлуатацію та не обліковується на
бухгалтерському рахунку 10 «Основні
засоби», тобто, фактично, є
незавершеною капітальною інвестицією,
що, за правилами податкового
законодавства, не дає позивачу змоги
віднести відповідний об'єкт
будівництва до основних фондів
(засобів) до введення його в
експлуатацію та відображення у
бухгалтерському обліку на рахунку 10
«Основні засоби».

Пунктом 200.1 ст.200 Податкового кодексу
України передбачено, що сума податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання
звітного(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно із п. 200.3 ст.200 цього Кодексу при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.4 ст.200 Податкового
кодексу України якщо в наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має
від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України,а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

У відповідності до п.200.5. ст.200
Податкового кодексу України не мають
права на отримання бюджетного
відшкодування особи, які:

- були зареєстровані як платники цього
податку менш ніж за 12 календарних
місяців до місяця, за наслідками якого
подається заява на бюджетне
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів);

- мали обсяги оподатковуваних операцій
за останні 12 календарних місяців менші,
ніж заявлена сума бюджетного
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів).

Отже, платник податків має право на
бюджетне відшкодування незалежно від
дати його реєстрації платником та
обсягу оподатковуваних операцій, якщо
він нараховував податковий кредит
внаслідок придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів.

Відповідно до абзацу 3 п.198.3 ст. 198 ПК
України, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг (у разі здійснення
контрольованих операцій - не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу) та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Таким чином, незалежно від того, що
офісне приміщення (не введене в
експлуатацію) є капітальною
інвестицією та не є основним фондом у
розумінні пп.14.1.138 п.14.1 ст. 14 ПК України,
позивач має право на нарахування
податкового кредиту і, відповідно, на
бюджетне відшкодування, оскільки
згідно з ст.ст. 198, 200 ПК України, саме
капітальне інвестування в будівництво
офісного приміщення, яке лише у
подальшому буде основним засобом у
розумінні пп.14.1.138 п.14.1 ст. 14 ПК України,
передбачає право позивача на
податковий кредит та бюджетне
відшкодування, так як згідно з Законом,
це право виникає разом з початком
триваючого процесу капітального
інвестування, а не виключно з
завершенням цього процесу введенням в
експлуатацію об'єкта, в який
проводиться інвестування.

Аналогічний правовий висновок
викладено в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
02.10.2014 року у справі № К/800/37587/14.

Також слід зазначити, що на момент
проведення відповідачем перевірки
позивача, формування помилкових
висновків, покладених в основу
прийняття оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення та,
безпосередньо, прийняття такого
оскаржуваного рішення, відповідний
об'єкт будівництва позивача був
введений в експлуатацію та отримане
свідоцтво про право власності на об'єкт
нерухомості (від 20.12.2013 року САК № 543328),
проте зазначене не було прийняте
відповідачем до уваги.

Більше того, судом першої інстанції
звернуто увагу на те, що відповідачем
неодноразово проводилась перевірка
даних декларації позивача з податку на
додану вартість за січень 2013 року (вх. №
3 від 20.02.2013 року), за результатами
яких виносились податкові
повідомлення-рішення, які скасовані в
судовому порядку (рішення у справах №
826/12282/13-а та № 826/2665/13-а набрали законної
сили). Ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
21.05.2014 року № К/800/10922/14 (справа №
826/12282/13-а) встановлено, що позивачем (ТОВ
«Ірпінь-Будпроект-Плюс») правомірно
було включено та зазначено в
податковій декларації з податку на
додану вартість за січень 2013 року суму,
що підлягає бюджетному відшкодуванню у
зменшення податкових зобов'язань з
податку на додану вартість наступних
звітних (податкових) періодів у розмірі
13 403 584,00 гривні.

З огляду на викладене Київський
апеляційний адміністративний суд
дійшов висновку про те, що судом першої
інстанцій належним чином з'ясовано
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які б могли привести до зміни чи
скасування рішення суду першої
інстанції не встановлено.

Таким чином, апелянт, який є суб'єктом
владних повноважень, діючи у порушення
приписів ч.2 ст.71 КАС України, не довів
правомірності оскаржуваного рішення
про корегування митної вартості та не
переконав судову колегію у своїй
правоті.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому залишає його без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 03 листопада 2014 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 19.12.2014
року.

Головуючий суддя:
О.М. Романчук

Судді:
Я.Б. Глущенко

С.Б.Шелест

Головуючий суддя
Романчук О.М

Судді:
Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.