Справа № 820/11648/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/13602/14

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,секретаря судового
засідання Левіної А. А.,

за участю: представника позивача
-ОСОБА_4,

представника відповідача - Борисової Т.
М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 25 грудня 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 18 лютого 2014 року у справі за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 до
Харківської митниці Міндоходів про
визнання протиправною бездіяльності,

встановив:

ФОП ОСОБА_6 звернулась з позовом до
Харківської митниці Міндоходів про
визнання протиправною бездіяльності.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 25 грудня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18 лютого 2014
року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
позивач звернулася з касаційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушенням судами норм матеріального
та процесуального права, просила їх
скасувати та прийняти нове рішення про
задоволення позову.

Заперечень на скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Судами встановлено, що позивачем
імпортовано та митну територію України
товар (сталеві, не електричні панельні
радіатори для центрального опалення),
при цьому сплачено митних платежів на
суму 76 600 грн. 00 коп.

Рішенням № 807000003/2013/001172/2 від 17 червня 2013
року відповідач збільшив митну
вартість імпортованого товару, у
зв'язку із чим позивачем додаткового
сплачено різницю коригування шляхом
надання фінансової гарантії (грошова
застава у розмірі 75 750 грн),
після чого товар випущено у вільний
обіг.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 29 липня 2013
року, яка набрала законної сили за
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 23 вересня
2013 року, рішення Харківської митниці
Міндоходів про коригування митної
вартості № 807000003/2013/001172/2 від 17 червня 2013
року скасовано, зобов'язано Харківську
митницю Міндоходів повернути позивачу
фінансову гарантію у вигляді грошової
застави у розмірі 75 750 грн.

15 жовтня 2013 року позивач звернулась до
відповідача із заявою про повернення
митних платежів, надмірно сплачених до
бюджету, в якому просила повернути
фінансову гарантію.

29 жовтня 2013 року за результатами
розгляду заяви митний орган повідомив
позивача про необхідність подання акту
про звірення залишку сум коштів
передоплати, та запропонував його
узгодити, подавши разом з новою заявою
про повернення надмірно сплачених
платежів.

Не погоджуючись з діями відповідача,
позивач заявила цей позов.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач діяв в межах наданих
повноважень, на підставі, в порядку та у
спосіб, передбачені законом.

Колегія суддів апеляційної інстанції
залишила рішення суду першої інстанції
без змін, проте з підстав того, що цей
позов заявлений передчасно.

Так, суд апеляційної інстанції виходив
з того, що на момент надання
відповідачем відповіді на звернення
позивача про повернення коштів та на
момент звернення з цим позовом до суду
виконання постанови Харківського
окружного адміністративного суду від 29
липня 2013 року та ухвали Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 23 вересня 2013 року зупинено ухвалою
Вищого адміністративного суду від 24
жовтня 2013 року.

Колегія суддів вважає висновок суду
апеляційної інстанції передчасним з
огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Під час вирішення справи судам
необхідно враховувати положення ст. 159
КАС України.

Приписи ст. 159 цього Кодексу слід
розуміти так, що судове рішення є
законним, якщо воно ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
з дотриманням норм процесуального
права, порушення яких є підставою для
скасування чи зміни судового рішення
судом вищої інстанції. Це випливає з
конституційного принципу законності
(п. 1 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 9
КАС України). При цьому законність
необхідно трактувати не суто формально
- як дотримання вимог закону, а у
ширшому значенні - у світлі
верховенства права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені під час судового
розгляду справи (у судовому засіданні,
у порядку скороченого чи письмового
провадження) з урахуванням вимог ст. 70
КАС України щодо належності та
допустимості доказів або обставин, які
не підлягають доказуванню, та висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними.

Таким чином обґрунтованим визнається
судове рішення, в якому повно
відображені обставини, що мають
значення для цієї справи чи для
вирішення певного процесуального
питання, висновки суду про встановлені
обставини є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються належними
і допустимими доказами.

Разом з цим судам необхідно
дотримуватись положень ч.ч. 4 і 5 ст. 11
КАС України, відповідно до яких суд
вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 156 КАС України суд
зупиняє провадження у справі в разі
неможливості розгляду цієї справи до
вирішення іншої справи, що
розглядається в порядку
конституційного, адміністративного,
цивільного, господарського чи
кримінального судочинства, - до
набрання законної сили судовим
рішенням в іншій справі.

Між тим, суд першої інстанцій всупереч
вимогам ч. 4 ст. 11, ст. 159, п. 5 ч. 1 ст. 190 КАС
України не вжив передбачених законом
заходів, необхідних для з'ясування всіх
обставин у справі, а вирішив спір
поверхнево без надання оцінки мотивам
та запереченням сторін.

Окрім цього, суд касаційної інстанції
звертає увагу на те, що, відмовляючи у
поверненні заяво сплачених митних
платежів, митний орган у листі від 29
жовтня 2013 року зазначив іншу підставу
відмови.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 2 КАС України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

А відповідно до ст. 161 цього Кодексу під
час прийняття постанови суд вирішує,
зокрема, чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
яку правову норму належить застосувати
до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 206 КАС України ухвала
складається, зокрема, з мотивувальної
частини із зазначенням мотивів, з яких
суд дійшов до висновків, і закону, яким
керувався суд, постановляючи ухвалу.

Це означає, що судове рішення має
містити пояснення (мотиви), чому суд
вважає ту чи іншу обставину доведеною
або недоведеною, чому суд врахував одні
докази, але не взяв до уваги інших
доказів, чому обрав ту чи іншу норму
права (закону), а також чому застосував
чи не застосував встановлений нею той
чи інший правовий наслідок. Кожен
доречний і важливий аргумент особи, яка
бере участь у справі, повинен бути
проаналізований і одержати відповідь
суду.

При цьому слід зазначити, що суд
апеляційної інстанції правильно
прийшов до висновку про те, що на момент
звернення позивача з заявою про
повернення фінансової гарантії (15
жовтня 2013 року) відповідна сума
визначена як надмірно сплачені митні
платежі.

Однак, оскільки під час вирішення
справи по суті, судом апеляційної
інстанції допущені порушення норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи, то судове рішення
підлягає скасуванню, а справа -
направленню на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції для вирішення
справи по суті.

Відповідно до частин другої, четвертої
статті 227 КАС України підставою для
скасування судових рішень судів першої
та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи; справа направляється
до суду апеляційної інстанції на новий
розгляд, якщо порушення допущені
тільки цим судом.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18 лютого 2014
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: