Справа № 295/14477/14-а
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
ПОСТАНОВА

іменем України

"18" грудня 2014 р.
Справа № 295/14477/14-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Котік Т.С.

суддів:
Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційні скарги ОСОБА_4 та
Житомирського обласного центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат на постанову Богунського
районного суду м. Житомира від "02"
жовтня 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_4
до Житомирського обласного центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат про визнання неправомірними
та зобов'язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
Богунського районного суду м.Житомира
з позовом до Житомирського обласного
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат, в якому просив
визнати бездіяльність відповідача
неправомірною та стягнути з
Житомирського обласного центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат здійснити нарахування різницю
недоплаченої щорічної одноразової
грошової допомоги, як інваліду війни 2
групи за 2014 - 5342 грн.

Постановою Богунського районного суду
м.Житомира від 02 жовтня 2014 року позов
ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії та
бездіяльність Департаменту праці та
соціального захисту населення
Житомирської області державної
адміністрації, Житомирського
обласного центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат щодо
нарахування та виплати ОСОБА_4 щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня
за 2014 рік у розмірі меншому, ніж
визначено Законом України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту".

В задоволенні решти позовних вимог-
відмовлено.

В апеляційній скарзі Житомирський
обласний центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судове рішення та
прийняти нове, яким відмовити позивачу
в задоволенні позову за
безпідставністю.

ОСОБА_4 також подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
суду першої інстанції та задовольнити
позовні вимоги.

Розглянувши справу в порядку,
визначеному п.2 ч.1 ст. 197 КАС України,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга Житомирського
обласного центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат не
підлягає до задоволення, а апеляційна
скарга ОСОБА_4 підлягає до задоволення
враховуючи наступне.

Судом встановлено, що позивач є
інвалідом війни 2 групи та має право на
отримання щорічної разової грошової
допомогу до 5 травня згідно ст.13 Закону
України "Про статус ветеранів війни та
гарантії їх соціального захисту".

Як вбачається з наявної в матеріалах
справи довідки Житомирського
обласного центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат №281/26 від
27.08.2014 року, позивачу у 2014 році разову
грошову допомогу до 5 травня було
виплачено у розмірі 2250 грн., виплата
була проведена у розмірі, визначеному
постановою КМУ від 16.04.2014 р. №102 "Деякі
питання виплати у 2014 році разової
грошової допомоги, передбаченої
Законами України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
і "Про жертви нацистських
переслідувань" .

Позивач, не погоджуючись із вказаними
діями відповідача, звернувся до суду з
даним позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дійшов висновків про те, що Законом
України "Про Державний бюджет України
на 2014 рік" не встановлено обмеження
щодо застосування положень Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", а
тому позов підлягає до задоволення.

Колегія суддів погоджується з тим, що
позивач має право на нарахування та
виплату у 2014 році разової грошової
допомоги до 5 травня відповідно до
приписів Закону України "Про статус
ветеранів війни та гарантії їх
соціального захисту", виходячи з
наступного.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" щорічно до 5
травня інвалідам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірах:
інвалідам I групи - десять мінімальних
пенсій за віком; II групи - вісім
мінімальних пенсій за віком; III групи -
сім мінімальних пенсій за віком.

Пунктом 21 Розділу ІІ Закону України
"Про Державний бюджет України на 2008 рік
та внесення змін до деяких
законодавчих актів України" була
змінена вище зазначена стаття Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", а
саме зазначено, що щорічно до 5 травня
інвалідам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірі, який
визначається Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом України про
Державний бюджет.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 визнані такими, що
не відповідають Конституції України
положення п. 20 розділу ІІ Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та внесення змін до деяких
законодавчих актів України" стосовно
виплати щорічної разової допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст.152 Конституції
України, закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

У 2014 році зміни до ст.13 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту", станом на час
виплати позивачу разової грошової
допомоги до 5 травня, не вносилися.

Таким чином, відповідач у 2014 році
повинен був застосовувати
законодавство, яке діяло на час
проведення відповідних щорічних
виплати грошової допомоги до 5 травня,
а саме, ст.13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" в редакції від
09.07.2007 року, зокрема, щорічно до 5 травня
інвалідам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірах: інвалідам
I групи - десять мінімальних пенсій за
віком; II групи - вісім мінімальних
пенсій за віком; III групи - сім
мінімальних пенсій за віком, оскільки
право на встановлення у 2014 році розміру
разової грошової допомоги до 5 травня
не було надано Кабінету Міністрів
України в порядку визначеному Законом
України "Про Державний бюджет України
на 2014 рік".

Посилання відповідача, як на
правомірність своїх дій, щодо
проведення виплати щорічної разової
грошової допомоги на оздоровлення
позивачу відповідно до постанови КМУ
від 16.04.2014 р. №102 "Деякі питання виплати
у 2014 році разової грошової допомоги,
передбаченої Законами України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" і "Про жертви
нацистських переслідувань" колегія
суддів вважає безпідставними, виходячи
з наступного.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст.92 Конституції
України, виключно законами
визначаються, зокрема, основи
соціального захисту, а ст.75 Конституції
України встановлено, що єдиним органом
законодавчої влади в Україні є
парламент - Верховна Рада. Конституція
не надавала права парламенту
делегувати свої повноваження іншим
державним органам, а останнім - своїми
нормативно-правовими актами змінювати
положення законів.

Відповідно до частини четвертої статті
9 КАС України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

У роз'ясненні Пленуму Верховного Суду
України, яке міститься в постанові від
01 листопада 1996 року № 9 (пункт 5)
зазначено, що судам необхідно виходити
з того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу
(акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Отже, за конституційними нормами
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при здійсненні позивачу нарахування
або перерахунку пенсії застосуванню
підлягають положення Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту", а не постанов
КМУ, які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного
судочинства є те, що обов'язок (тягар)
доказування в спорі покладається на
відповідача - орган публічної влади,
який повинен надати докази, що свідчать
про правомірність його дій, законність
прийнятих рішень.

Колегія суддів зазначає, що відповідач,
в порушення вимог ч.2 ст.71 КАС України,
не довів законність та обґрунтованість
власних дій, що є предметом оскарження.

Натомість позивач, на виконання вимог
ч.1 ст.71 КАС України, довів обставини, на
яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, відповідач, провівши
виплату щорічної допомоги до 5 травня у
2014 році в розмірі, визначеному
постановою Кабінету Міністрів України,
діяв всупереч вимогам чинного
законодавства.

Доводи відповідача про те, що Законом
України "Про Державний бюджет України
на 2014 рік" установлено, що норми і
положення ст.ст.12,13,14,15,16 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" застосовуються
у порядку та розмірах встановлених
Кабінетом Міністрів України, виходячи
з наявних фінансових ресурсів бюджетів
усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік не є
переконливими, оскільки зазначені
зміни до Закону біли внесені лише 31
липня 2014 року (набрали чинності з 03
серпня 2014 року), тобто після проведених
позивачу виплат.

Проте, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції не
відновив порушене право позивача на
отримання коштів передбачених ст. 13
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
у розмірі восьми мінімальних пенсій за
віком з урахуванням проведених виплат.

В свою чергу, вимога позивача про
стягнення з відповідача різниці
недоплаченої щорічної одноразової
допомоги, як інваліду війни 2 групи за
2014 рік не може бути задоволена,
оскільки за змістом п.4 ч.4 ст.105 КАС
України стягненню підлягає тільки
шкода, завдана незаконним рішенням,
дією або бездіяльністю.

Однак, відповідно до ст. 105 КАС України,
належним способом захисту порушеного
права позивача, є зобов`язання
Житомирського обласного центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат нарахувати та виплатити
недоплачені ОСОБА_4 кошти, згідно ст. 13
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту".

З урахуванням вищенаведеного,
постанова суду в частині відмови в
задоволенні позову підлягає
скасуванню з ухваленням нової про
задоволення позову у названій частині.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житомирського
обласного центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити,
постанову Богунського районного суду
м. Житомира від "02" жовтня 2014 р.
скасувати в частині відмови в
задоволенні позову.

Зобов`язати Житомирський обласний
центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат здійснити
нарахування та провести виплату
коштів відповідно до ст. 13 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" у
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, з
урахуванням проведених виплат.

У решті судове рішення слід залишити
без змін.

Постанова набирає чинності з моменту
її постановлення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
Т.С. Котік

судді:
А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_4 АДРЕСА_1,10029

3- відповідачу Житомирський обласний
центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат
вул.Черняховського,105,м.Житомир,10005

4-представник позивача Гніденко
Анатолій Олексійович проспект Миру, 1
"В", кв. 16, м. Житомир, 10020 - ,