Справа № 296/8357/14-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2014-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Маслак
Суддя-доповідач:Бучик А.Ю.
ПОСТАНОВА

іменем України

"15" грудня 2014 р.
Справа № 296/8357/14-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Бучик А.Ю.

суддів:
Одемчука Є.В.

Шевчук С.М.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Житомирського
обласного центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат на
постанову Корольовського районного
суду м. Житомира від "07" жовтня 2014 р. у
справі за позовом ОСОБА_3 до
Житомирського обласного центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат про стягнення заборгованості
,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Корольовського районного
суду м.Житомира від 07 жовтня 2014 року
визнано неправомірною бездіяльність
Житомирського обласного центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат щодо невиплати ОСОБА_3 щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня
за 2014 рік, визначеної ст.13 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", у
повному розмірі.

Зобов'язано Житомирський обласний
центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат здійснити виплату
ОСОБА_3 недоплаченої суми щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня
за 2014 рік в розмірі 8 мінімальних
пенсій, відповідно до ст. 13 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" в сумі
5342,00 грн.

В апеляційній скарзі Житомирський
обласний центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та просить скасувати
постанову суду першої інстанції із
ухваленням нової про відмову в
задоволенні позову.

Апеляційний розгляд справи
проводиться в порядку письмового
провадження за правилами,
встановленими ст. 197 КАС України.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст.195 КАС України, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що позивач є інвалідом
війни 2 групи та має право на отримання
щорічної разової грошової допомогу до 5
травня згідно ст.13 Закону України "Про
статус ветеранів війни та гарантії їх
соціального захисту".

Як вбачається з наявної в матеріалах
справи довідки Житомирського
обласного центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат №318/27 від
02.09.2014 року, позивачу у 2014 році разову
грошову допомогу до 5 травня виплачено
у розмірі 2250,00 грн., виплата проведена у
розмірі, визначеному постановою КМУ
від 16.04.2014 р. №102 "Деякі питання виплати
у 2014 році разової грошової допомоги,
передбаченої Законами України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" і "Про жертви
нацистських переслідувань" (а.с.5
зворотній бік).

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" щорічно до 5
травня інвалідам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірах:
інвалідам I групи - десять мінімальних
пенсій за віком; II групи - вісім
мінімальних пенсій за віком; III групи -
сім мінімальних пенсій за віком.

Пунктом 21 Розділу ІІ Закону України
"Про Державний бюджет України на 2008 рік
та внесення змін до деяких
законодавчих актів України" була
змінена вищезазначена стаття Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", а
саме зазначено, що щорічно до 5 травня
інвалідам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірі, який
визначається Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008р. №10-рп/2008 визнані такими, що
не відповідають Конституції України
положення п. 20 розділу ІІ Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та внесення змін до деяких
законодавчих актів України" стосовно
виплати щорічної разової допомоги.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції
України, закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

У 2014 році зміни до ст.13 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" станом на час
виплати позивачу разової грошової
допомоги до 5 травня не вносилося.

Таким чином, відповідач у 2014 році
повинен був застосовувати
законодавство, яке діяло на час
проведення відповідних щорічних
виплат грошової допомоги до 5 травня, а
саме, ст.13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" в редакції від
09.07.2007 року, зокрема, щорічно до 5 травня
інвалідам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірах: інвалідам
I групи - десять мінімальних пенсій за
віком; II групи - вісім мінімальних
пенсій за віком; III групи - сім
мінімальних пенсій за віком.

Право на встановлення у 2014 році розміру
разової грошової допомоги до 5 травня
надано Кабінету Міністрів України
законодавцем не було. А тому при
виплаті позивачу даної допомоги,
відповідач повинен керуватися
положеннями Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту".

Посилання відповідача, як на
правомірність своїх дій, щодо
проведення виплати щорічної разової
грошової допомоги позивачу відповідно
до постанови КМУ від 16.04.2014 р. №102 "Деякі
питання виплати у 2014 році разової
грошової допомоги, передбаченої
Законами України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
і "Про жертви нацистських
переслідувань" колегія суддів вважає
безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст.92 Конституції
України, виключно законами
визначаються, зокрема, основи
соціального захисту, а ст.75 Конституції
України встановлено, що єдиним органом
законодавчої влади в Україні є
парламент - Верховна Рада. Конституція
не надавала права парламенту
делегувати свої повноваження іншим
державним органам, а останнім - своїми
нормативно-правовими актами змінювати
положення законів.

Відповідно до частини четвертої статті
9 КАС України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при здійсненні позивачу нарахування
або перерахунку допомоги, застосуванню
підлягають положення Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту", а не положення
постанови КМ України, які істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав.

Таким чином, відповідач, провівши
виплату щорічної допомоги до 5 травня у
2014 році в розмірі, визначеному
постановою Кабінету Міністрів України,
діяв всупереч вимогам чинного
законодавства.

Покликання апелянта на те, що Законом
України "Про Державний бюджет України
на 2014 рік" установлено, що норми і
положення ст.ст.12,13,14,15,16 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" застосовуються
у порядку та розмірах встановлених
Кабінетом Міністрів України, виходячи
з наявних фінансових ресурсів бюджетів
усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік не є
переконливими, оскільки зазначені
зміни до Закону були внесені лише 31
липня 2014 року (набрали чинності з 03
серпня 2014 року), тобто після проведених
позивачу виплат.

При цьому, судова колегія не
погоджується з висновком суду першої
інстанції в частині визначення
конкретної грошової суми, що підлягає
виплаті позивачу.

Суд першої інстанції не врахував, що з
огляду на положення статей 21,105,162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішень, дій чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання його вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконним рішенням, дією чи
бездіяльністю.

Отже, поза увагою місцевого суду
залишилося те, що адміністративний суд
повинен (з урахуванням позовних вимог)
визнати дії суб'єкта владних
повноважень незаконними
(протиправними) і зобов'язати
відповідача провести нарахування та
виплату належних сум відповідно до
Закону, а не ухвалювати рішення про
встановлення конкретних грошових сум.

Відповідно ч. 1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Колегія суддів зазначає, що визначення
конкретного розміру суми, яка підлягає
до виплати позивачу, відповідно до норм
чинного законодавства - лежить в
площині компетенції відповідача та є
дискреційним повноваженням та
виключною функцією уповноваженого
органу.

Дискреційні повноваження - це
сукупність прав та обов'язків органів
державної влади та місцевого
самоврядування, осіб, уповноважених на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування, що надають
можливість на власний розсуд визначити
повністю або частково вид і зміст
управлінського рішення, яке
приймається, або можливість вибору на
власний розсуд одного з декількох
варіантів управлінських рішень,
передбачених проектом
нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу
державної влади обумовлене певною
свободою (тобто вільним, або
адміністративним, розсудом) в
оцінюванні та діях у виборі одного з
варіантів рішень та правових
наслідків.

Наділивши державні органи
дискреційними повноваженнями,
законодавець надав відповідному
органу держави певну свободу розсуду
при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету
Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно
здійснення адміністративними органами
влади дискреційних повноважень,
прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р.
на 316-й нараді, під дискреційними
повноваженнями слід розуміти
повноваження, які адміністративний
орган, приймаючи рішення, може
здійснювати з певною свободою розсуду,
тобто, коли такий орган може обирати з
кількох юридично допустимих рішень те,
яке він вважає найкращим за даних
обставин.

Також Постановою ВАСУ від 21.10.2010 р. №
П-278/10 встановлено, що з огляду на
положення КАС України щодо компетенції
адміністративного суду, останній не
може підміняти інший орган державної
влади та перебирати на себе
повноваження щодо вирішення питань,
які законодавством віднесені до
компетенції цього органу державної
влади.

Таким чином, судом першої інстанції
зроблено помилковий висновок щодо
визначення конкретної суми, яка
підлягає виплаті позивача, що за своєю
формою є втручання в дискреційні
повноваження відповідача та виходить
за межі завдань адміністративного
судочинства.

З урахуванням викладеного, постанова
суду в частині визначення суми виплати
соціальних виплат підлягає зміні, в
решті - доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
впливають на правильність прийнятого
рішення, яке постановлено з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 201, 205, 207
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житомирського
обласного центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
задовольнити частково.

Постанову Корольовського районного
суду м. Житомира від "07" жовтня 2014 р.
змінити, виключивши з резолютивної
частини слова та цифри "в сумі 5342,00 грн."

В решті - постанову залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту
її постановлення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя (підпис)
А.Ю.Бучик

судді: (підпис)
Є.В.Одемчук

(підпис)
С.М. Шевчук

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ А.Ю.Бучик

Роздруковано та надіслано:

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу: Житомирський обласний
центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат
вул.Черняховського,105,м.Житомир,10005

- ,