Справа № 253/10523/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/14856/14

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівГорбатюка С. А.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від
26 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в Центрально-Міському районі м.
Горлівки про визнання неправомірними
дії та зобов`язання провести
перерахунок і виплату пенсії по втраті
годувальника,

встановив:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
про визнання неправомірними дії та
зобов`язання провести перерахунок і
виплату пенсії по втраті годувальника.

Постановою Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 16 жовтня 2013 року позов
задоволено: визнано протиправними дії
відповідача; зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок та виплату
позивачу пенсії по втраті годувальника
в розмірі не нижче 50% пенсії по
інвалідності 1 групи захворювання,
пов'язаного з виконанням робіт по
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, в розмірі 10
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії в розмірі 100%
мінімальних пенсій за віком відповідно
до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», починаючи
з моменту призначення.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 26 лютого 2014
року скасовано постанову
Центрально-Міського районного суду м.
Горлівки Донецької області від 16
жовтня 2013 року та ухвалено нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
апеляційної інстанції, позивач
звернулася з касаційною скаргою, в якій
просить її скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Заперечень на скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Судами встановлено, що позивач є
донькою ОСОБА_5, інваліда першої групи,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (у віці 53 роки),
смерть якого пов'язана з виконанням
робіт по ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС.

15 червня 2012 року за заявою позивача її
переведено з пенсії по інвалідності на
пенсію по втраті годувальника.

Не погоджуючись з проведеним
розрахунком пенсії, позивач звернулась
до відповідача із заявою про її
перерахунок.

У задоволенні такої заяви позивачу
відмовлено.

Вважаючи дії органу Пенсійного фонду
України неправомірними, ОСОБА_4
звернулась з позовом до суду.

Позов мотивований тим, що вона має
право на пенсію по втраті годувальника
в розмірі не нижче 50% пенсії батька,
інваліда 1 групи, який мав би отримувати
пенсію по інвалідності в розмірі 10
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії в розмірі 100%
мінімальних пенсій за віком відповідно
до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», починаючи
з моменту призначення.

Суд першої інстанції позов
задовольнив.

Суд апеляційної інстанції відмовив у
задоволенні позову.

Колегія суддів з висновками судів не
погоджується, виходячи з наступного.

Спір в даній справі виник через
неправильно визначений, на думку
позивача, розмір пенсії по втраті
годувальника.

Пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, врегульовані ст. 49 Закону
України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", за якою цим
особам встановлюються пенсії у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Статтею 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (станом на час виникнення
правовідносин) передбачено, що пенсії
по інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
можуть призначатися за бажанням
громадянина із заробітку, одержаного
за роботу в зоні відчуження в 1986-1990
роках, у розмірі відшкодування
фактичних збитків, який визначається
згідно з законодавством.

Пенсія в разі втрати годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника, які були
на його утриманні (при цьому дітям
пенсія призначається незалежно від
того, чи були вони на утриманні
годувальника), у розмірі на одного
непрацездатного члена сім'ї - 50
процентів пенсії по інвалідності
померлого годувальника.

Частина 3 ст. 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в редакції
до 28 грудня 2007 року встановлює, що в
усіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими по I групі
інвалідності - 10 мінімальних пенсій за
віком.

Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до
категорії 1, врегульовано у ст. 50 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, вихідним критерієм
нарахування пенсії по втраті
годувальника є розмір пенсії
годувальника.

Між тим, під час вирішення спору судами
попередніх інстанцій не з'ясовано ці
питання, що свідчить про передчасність
прийняття рішення у справі.

Такі дії свідчать про порушення судами
норм процесуального права щодо повного
і всебічного з'ясування обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені під час судового розгляду
справи.

Окрім цього, судам слід звернути увагу
на застосування до даних правовідносин
приписів статей 99, 100 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 227 КАС України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 16 жовтня 2013 року та
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 26 лютого 2014
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів з моменту направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі, та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав та в
порядку, передбачених статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: