Справа № 808/6301/14
Суддя: Нестеренко Людмила Олексіївна
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року /14:10/Справа № 808/6301/14
ДО/808/234/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький
окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Нестеренко Л.О.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за заявою ОСОБА_1

до Реєстраційної служби
Краматорського міського управління
юстиції Донецької області Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Ганноченко Ірини Сергіївни

про визнання протиправними та
скасування рішень та зобов'язання
вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернулась ОСОБА_1
(надалі - ОСОБА_1, позивач) до
Реєстраційної служби Краматорського
міського управління юстиції Донецької
області Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Ганноченко Ірини
Сергіївни в якому просить:

- визнати противоправними та відмінити
рішення державного реєстратора
реєстраційної служби Краматорського
міського управління юстиції
Ганноченко Ірини Сергіївни № 15227288 від
19.06.2014р. про зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію прав та №15380438
від 27.08.2014р. про відмову в державній
реєстрації прав на нерухоме майно;

- зобов'язати Державну реєстраційну
службу Краматорського міського
управління юстиції Донецької обл.
зареєструвати за ОСОБА_1 право
власності на 1/1 об'єкт нерухомого
майна-житловий будинок, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1 у
Державному реєстрі прав та обтяжень та
видати свідоцво про право власності.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що висновки державного
реєстратора про зупинення та відмову в
державній реєстрації вважає
необгрунтованими та незаконними, тому
що поданий відповідачу пакет
документів повністю узгоджується із
вимогами законодавства, що кореспондує
безумовному обов'язку реєстраційної
служби зареєструвати право власності
та видати свідоцтво на
реконструйований об'єкт нерухомого
майна.

Зокрема, позивач зазначає, що своїм
неправомірним рішенням відповідач
позбавив його можливості
зареєструвати право власності на
належний йому на праві приватної
власності об'єкт нерухомого майна, у
зв'язку із чим позивач звернувся до
суду. А тому позовні вимоги підтримує
повністю та просить суд позов
задовольнити.

В судове засідання позивач не
з»явилася, у своїй письмовій заяві
просить суд розглянути справу за її
відсутністю, на позові наполягає.

Представник відповідача також в судове
засідання не з»явився, у своїй заяві
просить суд розглянути справу за його
відсутністю, проти задоволення позову
заперечував у повному обсязі з підстав,
викладених у письмових запереченнях та
зазначив, що державний реєстратор діяв
у відповідності до норм чинного
законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене, та з урахуванням
вимог ст. 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд дійшов
висновку про доцільність розгляду
справи у письмовому провадженні на
підставі наявних матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи
надані сторонами докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про необґрунтованість
позовних вимог позивача та вважає, що
позов позивачки не підлягає
задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачем у
період з 2011 по 2014 роки була здійснена
реконструкція житлового будинку та
гаража (за адресою:АДРЕСА_1), та пізніше
у липні 2014 року було прийняте рішення
про поділ майна на два самостійні
об'єкти з окремими адресами. Але,
внаслідок невірно обраного позивачем
алгоритму дій порушено норми
Інструкції щодо проведення поділу,
виділу та розрахунку часток об'єктів
нерухомого майна, затвердженої наказом
Міністерства з питань
житлового-комунального господарства
України від 16.06.2007 №55 та Методичних
рекомендацій щодо порядку державної
реєстрації речових прав у разі поділу
або виділу частки з об'єкта нерухомого
майна та об'єднання об'єктів нерухомого
майна, схвалених протоколом №3 колегії
Державної реєстраційної служби
України 11.12.2012 за якими, не підлягають
поділу об'єкти нерухомого майна, до
складу яких входять самочинно
збудовані (реконструйовані,
переплановані) об'єкти нерухомого
майна.

Таким чином, позивачем спочатку було
здійснено реконструкцію об'єктів
нерухомого майна, а потім прийняте
рішення про поділ майна, та вже після
цього позивач звернувся за реєстрацією
права власності на реконструйовані та
поділені об'єкти нерухомого майна. Так,
інформація, викладена у декларації від
16.06.2014 також підтверджує обставину, що
повідомлення про початок виконання
будівельних робіт замовником ОСОБА_1
зареєстровано інспекцією ДАБК у
Донецькій області лише 16.05.2014, в той час
коли, відповідно до копії технічного
паспорту від 25.11.2013 житловий будинок з
мансардою у 2011 році вже було збудовано.

Крім того, відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 17.10.2013
№868 «Про затвердження Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і Порядку надання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно», у разі
проведення державної реєстрації права
власності з видачею свідоцтва на
новозбудовані чи реконструйовані
об'єкти нерухомого майна (а в даному
випадку мова йде про реконструкцію
гаражу в житловий будинок з мансардою,
як зазначено у поданій декларації від
16.06.2014 року) має бути подано документ, що
підтверджує виникнення, перехід та
припинення права власності на такий
об'єкт до проведення реконструкції,
який заявникові не повертається. При
цьому, позивачем було надано для
реєстрації в якості такого документа
договір купівлі-продажу жилого будинку
та земельної ділянки від 02.07.2008 року
№1-6129, в якому об'єктами нерухомого
майна є саме житловий будинок та
земельна ділянка. Гараж відповідно до
даного договору придбано в якості
споруди, яка є приналежністю головної
речі (житлового будинку) відповідно до
статті 188 Цивільного кодексу України, а
згідно частини 2 цієї ж статті у випадку
відчуження житлового будинку,
відчужується разом із ним. Так,
неподання документа, що підтверджує
виникнення права власності у позивача
на самостійний об'єкт нерухомого майна
- гараж, виділений у одиницю
нерухомості з окремою адресою для
подальшої його реконструкції в
житловий будинок спричинило зупинення
розгляду поданої заявником заяви про
державну реєстрацію та подальшу
відмову у державній реєстрації з тих же
підстав.

Варто зазначити, що суд не погоджується
з твердженням позивача щодо порушення
відповідачем процедури розгляду
документів та прийняття рішень. Так,
заява про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень була подана ОСОБА_1 15.08.2014
року та зареєстрована за № 7791799. Термін
розгляду заяви відповідно до частини 5
статті 15 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" не повинен
перевищувати чотирнадцяти робочих
днів з моменту надходження такої заяви.
Так, картка прийому заяви №15162837
містить перелік документів, поданих
разом із заявою. Всі ці документи у
копіях позивач додав до позову. Так, у
даній карточці не значиться жодного
іншого документа щодо об'єкта
нерухомого майна - гаражу до здійснення
його реконструкції. Згідно пункту 16
Порядку, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 17.10.2013
№868 державний реєстратор зупиняє
розгляд заяви про державну реєстрацію
на строк, що не перевищує п'яти робочих
днів з моменту отримання. 19.08.2014
відповідачем було прийняте рішення про
зупинення розгляду поданої заяви, яке
того ж дня ОСОБА_1 отримала особисто.
27.08.2014, відповідачем було відмовлено в
державній реєстрації прав та того ж дня
рішення про відмову вручено ОСОБА_1
разом із поданими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст. 4 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування.

До повноважень органу державної
реєстрації прав належить, зокрема:
проведення державної реєстрації прав
та їх обтяжень або відмова у їх
реєстрації; забезпечення ведення
Державного реєстру прав; здійснює інші
повноваження, передбачені цим Законом
та іншими законами України (пункти 1, 2 ч.
1 ст. 8 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень").

Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
передбачено, що державний реєстратор,
зокрема:

-встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом);
відповідність повноважень особи, яка
подає документи на державну реєстрацію
прав та їх обтяжень; відповідність
відомостей про нерухоме майно, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; наявність обтяжень прав на
нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до вимог цього Закону;

-приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, про
відмову в державній реєстрації, про її
зупинення, внесення змін до Державного
реєстру прав;

-відкриває і закриває розділи
Державного реєстру прав, вносить до них
відповідні записи;

-веде реєстраційні справи щодо об'єктів
нерухомого майна;

-у разі потреби вимагає подання
передбачених законодавством
додаткових документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень;

-під час проведення державної
реєстрації прав, які виникли та
зареєстровані в установленому порядку
до 1 січня 2013 року, запитує від органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій, які відповідно до
чинного на момент реєстрації
законодавства проводили таку
реєстрацію, інформацію (довідки, копії
документів тощо), необхідну для
реєстрації прав та їх обтяжень, якщо
такі документи не були подані
заявником або якщо документи, подані
заявником, не містять передбачених цим
Законом відомостей про правонабувача
або про нерухоме майно. Органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, підприємства, установи
та організації, до яких надійшов запит,
зобов'язані безоплатно в установленому
законодавством порядку протягом трьох
робочих днів надати державному
реєстратору відповідну інформацію,
зокрема щодо зареєстрованих речових
прав на нерухоме майно, у тому числі
земельні ділянки;

-здійснює інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень
від 17.10.2013р. № 868 (надалі - Порядок № 868).

Пунктом 1 Порядку № 868 передбачено, що
цей порядок визначає процедуру
проведення державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень (далі - державна реєстрація
прав), перелік документів, необхідних
для її проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна

Пунктом 67 вищевказаного Порядку
встановлено, що для проведення
державної реєстрації обтяжень речових
прав на нерухоме майно документами, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення обтяжень таких речових
прав, є: рішення суду щодо обтяження
речових прав на нерухоме майно, що
набрало законної сили; рішення
державного виконавця щодо обтяження
речових прав на нерухоме майно.

Пункт 15 Порядку № 868 встановлює, що під
час розгляду заяви про державну
реєстрацію і документів, що додаються
до неї, державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та
зареєстрованими речовими правами на
нерухоме майно, їх обтяженнями зокрема
щодо: обов'язкового дотримання
письмової форми правочину та його
нотаріального посвідчення (у
встановлених законом випадках);
повноважень заявника; відомостей про
нерухоме майно, речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; наявності обтяжень прав на
нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до закону; наявності факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав.

З аналізу викладених норм вбачається,
що державний реєстратор при проведенні
державної реєстрації прав та їх
обтяжень має діяти виключно у межах
повноважень, наданих йому
законодавством України, та, у разі
відсутності підстав для відмови у
державній реєстрації - провести
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень.

В той же час, стаття 24 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
містить виключний перелік підстав,
згідно яких може бути відмовлено у
державній реєстрації прав: заявлене
право, обтяження не підлягає державній
реєстрації відповідно до цього Закону;
об'єкт нерухомого майна або більша його
частина розміщені на території іншого
органу державної реєстрації прав; із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень звернулася неналежна
особа; подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; заявлене право вже
зареєстровано.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем були прийняті щодо
позивача: рішення державного
реєстратора про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень від 19.08.2014 за №15227288 та
рішення державного реєстратора про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень від 27.08.2014 за №15380438.

Підставою для відмови зазначено п.4 ч. 1
ст. 24 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", - подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, та ч. 2 ст. 5 вказаного
Закону, - якщо законодавством
передбачено прийняття в експлуатацію
об'єкта нерухомого майна, державна
реєстрація прав на такий об'єкт
проводиться після прийняття його в
експлуатацію у встановленому законом
порядку.

Таким чином, оскільки законодавством
чітко визначені конкретні підстави, за
яких у державній реєстрації прав може
бути відмовлено, суд вважає, що
державний реєстратор відповідача
Ганноченко І.С. при прийнятті
оскаржуваних рішень діяв у межах
повноважень та з підстав, передбачених
чинним законодавством України, а отже,
позовні вимоги є необґрунтованими і
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку про
необґрунтованість позовних вимог і
відсутність підстав для їх
задоволення.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
відшкодування судового збору позивачу
не здійснюється.

Керуючись ст.ст.94, 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Реєстраційної служби Краматорського
міського управління юстиції Донецької
області, Державного реєстратора прав
на нерухоме майно Ганноченко Ірини
Сергіївни - про визнання протиправними
та скасування рішень та зобов'язання
вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Суддя
Л.О. Нестеренко