Справа № 808/3716/14
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

18 листопада 2014 року (11 год. 35 хв.) Справа
№ 808/3716/14 м.Запоріжжя Запорізький
окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Киселя Р.В.,

за участю секретаря судового засідання
- Мащенко Д.В.,

представників:

позивача - Вовк Д.В.,

відповідача - Туркіна О.С.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Державного підприємства
«Запорізький титано-магнієвий
комбінат» до Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжя Міжрегіонального головного
управління Міндоходів про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №,
№ та № від 26.05.2014.

10.06.2014 до Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Державного
підприємства «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» (далі -
позивач) до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Запоріжжя
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів (далі - відповідач), в якому
позивач просить суд: скасувати
податкові повідомлення-рішення №
від 26.05.2014 щодо зменшення бюджетного
відшкодування ПДВ у сумі 26818,00 грн.
визначення податкового зобов'язання з
ПДВ у сумі 10021,00 грн., та застосування
штрафних санкцій у розмірі 13409,00 грн.;
№ від 26.05.2014 щодо зменшення суми
від'ємного значення з ПДВ за березень
2013 року у розмірі 5792,00 грн. та №
від 26.05.2014 щодо нарахування суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток у сумі 14107,00 грн., застосування
штрафних санкцій у розмірі 6913,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
відповідачем була проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка позивача з питання
реальності та повноти відображення в
бухгалтерському обліку господарських
відносин з платниками податків ТОВ
«Запорізька механізована колона №1» за
вересень-листопад 2011 року, ТОВ
«Рубежпалет» за лютий-березень 2013 року,
за результатами якої складено акт від
08.05.2014 №164/28-04-47/00194731 (далі - Акт
перевірки). На підставі Акту перевірки
відповідачем були прийняті
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення №, №
та № від 26.05.2014. Висновки Акту
перевірки позивач вважає
необґрунтованими, а тому оскаржувані
податкові повідомлення-рішення на
думку позивача є безпідставними та
підлягають скасуванню.

В порядку ст. 15-1 КАС України,
автоматизованою системою
документообігу суду було визначено
головуючого суддю по справі - Конишеву
О.В.

Ухвалою від 12.06.2014 провадження у справі
було відкрите, судове засідання
призначене на 25.06.2014.

Ухвалою від 25.06.2014 провадження у справі
було зупинене до 22.07.2014.

22.07.2014 провадження у справі було
поновлене, судове засідання призначене
на 22.07.2014.

У судовому засіданні оголошувалась
перерва до 28.07.2014.

Ухвалою від 28.07.2014 провадження у справі
було зупинене до 27.08.2014.

Ухвалою від 27.08.2014 провадження у справі
було поновлене, судове засідання
призначене на 27.08.2014.

Ухвалою від 27.08.2014 провадження у справі
було зупинене до 01.10.2014.

16.09.2014 у зв'язку з закінченням строку
повноважень судді Конишевої К.В., у
порядку встановленому ст. 15-1 КАС
України, було проведено перерозподіл
даної справи.

Частиною другою статті 26 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у разі неможливості
продовження розгляду адміністративної
справи одним із суддів до розгляду
залучається інший суддя, який
визначається в порядку, встановленому
частиною третьою статті 15-1 цього
Кодексу. Якщо нового суддю залучено під
час судового розгляду, судовий розгляд
адміністративної справи починається
спочатку.

16 вересня 2014 року адміністративна
справа №808/3716/14 передана на розгляд
судді Киселю Р.В.

Ухвалою від 01.10.2014 провадження у справі
поновлене, судове засідання призначене
на 01.10.2014.

Ухвалою від 01.10.2014 за клопотанням
представника відповідача провадження
у справі було зупинене до 30.10.2014.

Ухвалою від 30.10.2014 провадження у справі
поновлене, судове засідання призначене
на 30.10.2014.

Ухвалою від 30.10.2014 за клопотанням
відповідача провадження у справі було
зупинене до 18.11.2014.

Ухвалою від 18.11.2014 провадження у справі
поновлене, судове засідання призначене
на 18.11.2014.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з
підстав викладених у позовній заяві,
зокрема зазначивши, що позивачем були
надані всі необхідні первинні
документи, що повністю підтверджують
реальність здійснення господарських
операцій між позивачем та ТОВ
«Запорізька механізована колона №1» та
ТОВ «Рубежпалет», щодо поставки товару
та є підставою для належного
формування складу податкового кредиту.
Зазначив, що жодний правочин із
зазначених в Акті перевірки не
визнаний недійсним у судовому порядку,
а тому висновки про відсутність у
позивача права на податковий кредит не
відповідає вимогам законодавства
України. Зазначив, що позивач не може
нести відповідальність за діяння інших
юридичних осіб, не зобов'язаний
перевіряти правомірність діяльності
підприємств-контрагентів за
господарськими договорами та
контролювати показники податкової
звітності іншого платника податку.
Зазначив, що дорожній лист та ТТН не є
документами первинного
бухгалтерського обліку, які
підтверджують факт придбання ТМЦ, а ПК
України не встановлює обмежень
формування податкового кредиту та
бюджетного відшкодування ПДВ за
відсутності зазначених документів.
Зазначив, що податкові накладні були
виписані контрагентами, які на той час
були зареєстровані як платники ПДВ і
задекларували податкові зобов'язання у
відповідному податковому періоді на
підставі цих податкових накладних. З
наведених підстав, вважає складене
податкове повідомлення-рішення
неправомірним, а отже таким, що
підлягає скасуванню. Просив
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

У судовому засіданні представник
відповідача заперечив проти позовних
вимог, зокрема зазначивши, що товари
від ТОВ «Запорізька механізована
колона №1» та ТОВ «Рубежпалет»
фактично не поставлені позивачу, тому
позивачем сума ПДВ не повинна була
відноситись до складу податкового
кредиту відповідного податкового
періоду. Зазначив, що у підприємств, які
поставляли товар ТОВ «Запорізька
механізована колона №1» та ТОВ
«Рубежпалет», відсутні технічні та
технологічні можливості для
здійснення господарської діяльності.
Не підтверджено наявність поставок
товарів від підприємств
постачальників, що в свою чергу
виключає можливість поставки товарів
на адресу ТОВ «Запорізька механізована
колона №1» та ТОВ «Рубежпалет».
Зазначив, що позивачем не надано до
перевірки документи, які підтверджують
факт перевезення товару від ТОВ
«Запорізька механізована колона №1» та
ТОВ «Рубежпалет», а саме
товарно-транспортні накладні. Крім
того, до перевірки не було надано
передбачених договорами сертифікатів
якості. Зазначене свідчить, що
діяльність підприємств постачальників
спрямована на настання податкової
вигоди третіх осіб. Тому, вважає
оскаржувані податкові повідомлення -
рішення правомірними, через що просив
відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі.

У судовому засіданні 18.11.2014 проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши матеріали і
з'ясувавши обставини адміністративної
справи, дослідивши наявні у справі
докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

На підставі направлення від 16.04.2014 №270,
наказу відповідача від 16.04.2014 №244
відповідачем, у період з 16.04.2014 по 30.04.2014,
була проведена документальна
позапланова виїзна перевірка позивача
з питання реальності та повноти
відображення в бухгалтерському обліку
господарських відносин з платниками
податків ТОВ «Запорізька механізована
колона №1» за вересень-листопад 2011
року, ТОВ «Рубежпалет» за
лютий-березень 2013 року.

За результатами перевірки 08.05.2014
відповідачем був складений Акт
перевірки, згідно висновків якого
встановлено порушення позивачем вимог:

- п. 138.1, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п.
139.1 ст. 139, п. 146.12 ст. 146 ПК України, в
результаті чого позивачем занижено
податок на прибуток на загальну суму
14107,00 грн., в тому числі по періодах:

2-4 квартали 2011 року - 281,00 грн.;

1 квартал 2012 року - 941,00 грн.;

Півріччя 2012 року - 1317,00 грн.;

Три квартали 2012 року - 5093,00 грн.;

2012 рік - 5093,00 грн.;

Півріччя 2013 року - 8733,00 грн.;

Три квартали 2013 року - 8733,00 грн.;

2013 рік - 8733,00 грн.

- п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п.
200.3, п. 200.4а ст. 200 ПК України, в
результаті чого позивачем завищено
заявлену суму бюджетного
відшкодування ПДВ на загальну суму
26818,00 грн., у тому числі по періодах:

за жовтень 2011 року на суму 1288,00 грн.;

за листопад 2011 року на суму 9783,00 грн.;

за грудень 2011 року на суму 15509,00 грн.;

за березень 2013 року на суму 238,00 грн.

- п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п.
200.3, п. 200.4б ст. 200 ПК України, в
результаті чого позивачем завищено
залишок від'ємного значення з податку
на додану вартість (рядок 24 декларації
за березень 2013 року) на суму 5792,00 грн.

15.05.2014 позивач направив заперечення
№ВК/02-710 на Акт перевірки, проте
відповіддю на заперечення від 22.05.2014
№3068/10/28-04-47 відповідач залишив
зазначені заперечення без задоволення.

На підставі Акту перевірки 26.05.2014
відповідачем були прийняті
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення: №, яким
позивачу було зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у сумі 26818,00 грн., визначено
грошове зобов'язання з ПДВ у розмірі
1021,00 грн. та застосовано штрафні
санкції у сумі 13409,00 грн.; № , яким
позивач зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 5792,00 грн. за березень
2013 року; №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток на загальну суму
21012,00 грн., з яких 14107,00 грн. за основним
платежем, 6913,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Не погодившись із зазначеними
податковими повідомленнями-рішеннями
позивач звернувся до суду із цим
позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2
КАС України, відповідно до яких, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії): безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Оскільки підставою прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення стали висновки
Акту перевірки, то для вирішення
позовних вимог необхідним є
дослідження обґрунтованості цих
висновків.

Відповідач в Акті перевірки позивача
посилається на недотримання, позивачем
вимог

п. 138.1, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.
139, п. 146.12 ст. 146, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1,
п. 200.2, п. 200.3, п. 200.4а, п. 200.4б ст. 200 ПК
України.

За приписами п. 138.1, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138 ПК
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта
оподаткування має право на врахування
витрат, підтверджених документами, що
складені нерезидентами відповідно до
правил інших країн.

Собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо
пов'язаних з виробництвом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі
витрат з придбання електричної енергії
(включаючи реактивну);

Згідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття
зазначених документів платник податку
має право письмово заявити про це
контролюючому органу та здійснити
заходи, необхідні для поновлення таких
документів. Письмова заява має бути
надіслана до/або разом із поданням
розрахунку податкових зобов'язань за
звітний податковий період. Платник
податків зобов'язаний відновити
втрачені, знищені або зіпсовані
документи протягом 90 календарних днів
з дня, що настає за днем надходження
такої заяви до контролюючого органу.

Якщо платник податку поновить
зазначені документи в наступних
податкових періодах, підтверджені
витрати включаються до витрат за
податковий період, на який припадає
таке поновлення;

Відповідно до п. 146.12 ст. 146 ПК України
сума витрат, що пов'язана з ремонтом та
поліпшенням об'єктів основних засобів,
у тому числі орендованих або отриманих
у концесію чи створених (збудованих)
концесіонером у розмірі, що не
перевищує 10 відсотків сукупної
балансової вартості всіх груп основних
засобів на початок звітного року,
відноситься платником податку до
складу витрат.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку контролюючим органом
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Платники податку, що застосовували
касовий метод до набрання чинності цим
Кодексом або застосовують касовий
метод, мають право на включення до
податкового кредиту сум податку на
підставі податкових накладних,
отриманих протягом 60 календарних днів
з дати списання коштів з банківського
рахунка платника податку.

Для банківських установ при одержанні
ними права власності на заставне майно
з метою подальшого продажу таке право
зберігається до моменту продажу такого
заставленого майна.

Відповідно до п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3, п. 200.4а,
п. 200.4б ст. 200 ПК України сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Судом встановлено, що позивачем
задекларовано податкового кредиту по
податку на додану вартість по
господарських операціях з ТОВ
«Запорізька механізована колона №1»
всього у сумі ПДВ 26580,00 грн. за
вересень-листопад 2011 року та по
господарських операціях з ТОВ
«Рубежпалет» всього у сумі ПДВ 6030,00 грн.
за лютий-березень 2013 року.

Також, позивачем за рахунок операцій з
придбання товарів у ТОВ «Запорізька
механізована колона №1» за
вересень-листопад 2011 року до витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування податком на прибуток
включено 23950,66 грн. (у складі
собівартості придбаних та
реалізованих товарів/робіт/послуг),
17604,58 грн. (витрати пов'язані з
поліпшенням основних фондів у складі
собівартості придбаних та
реалізованих товарів/робіт/послуг).
Крім того, позивачем за рахунок
операцій з придбання товарів у ТОВ
«Рубежпалет» за лютий-березень 2013 року
до витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування
податком на прибуток включено 30152,00 грн.
(у складі собівартості придбаних та
реалізованих товарів/робіт/послуг).

06.07.2011 між позивачем та ТОВ «Запорізька
механізована колона №1» було укладено
договір поставки №300 про закупівлю
товарів за державні кошти, за умовами
якого останній зобов'язався у 2011 році
поставити позивачу товари
(електродвигуни ДК 016-97 31.10.2), згідно із
специфікацією №1, а позивач прийняти
товар та сплатити його вартість. Місце
поставки товарів на умовах DDP - склад
позивача: 69600, м. Запоріжжя, вул..
Теплична, 18, автотранспортом.

На виконання зазначеного договору ТОВ
«Запорізька механізована колона №1» на
загальну суму 159478,54 грн. в тому числі
ПДВ у розмірі 26579,76 грн. виписано
податкові накладні від 09.09.2011 №3, від
05.10.2011 №2, від 17.10.2011 №5, від 11.11.2011 №4, від
28.11.2011 №20, видаткові накладні від 09.09.2011
№09091 від 05.10.2011 №05102, від 17.10.2011 №17101, від
11.11.2011 №11111, від 28.11.2011 №28111 та
рахунки-фактури від 09.09.2011 №09092, від
26.09.2011 №26091, від 10.10.2011 №10101, від 28.10.2011
№28101, від 28.11.2011 №03113 на зазначену суму.

Позивач розрахувався за товар у
безготівковій формі, шляхом переказу
коштів на банківський рахунок ТОВ
«Запорізька механізована колона №1»,
що підтверджується платіжними
дорученнями від 10.10.2011 №5187, від 11.11.2011
№7834, №7835, від 21.12.2011 №10846, від 23.12.2011
№11248.

Суд зазначає, що наявні в матеріалах
справи податкові накладні, видаткові
накладні, рахунки-фактури оформлені
належним чином, підписані повноважними
особами підприємств, завірені
печатками підприємств та повністю
підтверджують факт здійснення
позивачем господарських операцій з ТОВ
«Запорізька механізована колона №1».

Придбані товари були оприбутковані
позивачем, що підтверджується наявними
в матеріалах справи прибутковими
ордерами від 26.09.2011 №2011-4926, від 11.10.2011
№2011-5220, від 21.10.2011 №2011-5425, від 14.11.2011
№2011-5389, від 29.11.2011 №2011-6102.

Суд зазначає, що згідно наданих
позивачем карток складського обліку
матеріалів придбані у ТОВ «Запорізька
механізована колона №1» товари
(електродвигуни) обліковуються на
складах позивача.

28.02.2013 між позивачем та ТОВ
«Рубежпалет» було укладено договір №172
про закупівлю товарів, за умовами якого
останній зобов'язався поставити
позивачу товар (піддони деревяні), в
кількості та за цінами, які зазначені у
специфікації №1, а позивач прийняти та
сплатити їх вартість. Місце поставки
товарів на умовах DDP - склад позивача:
69600, м. Запоріжжя, вул. Теплична, 18.

На виконання зазначеного договору ТОВ
«Рубежпалет» на загальну суму 36182,40 грн.
в тому числі ПДВ у розмірі 6030,40 грн.
виписано податкові накладні від 28.02.2013
№12, від 04.03.2013 №1, накладні від 04.03.2013 №1,
№1/1 та рахунки-фактури від 27.02.2013 №10,
від 04.03.2013 №1 на зазначену суму.

Позивач розрахувався за товар у
безготівковій формі, шляхом переказу
коштів на банківський рахунок ТОВ
«Рубежпалет», що підтверджується
платіжними дорученнями від 28.02.2013 №3824,
від 22.03.2013 №5417.

Суд зазначає, що наявні в матеріалах
справи податкові накладні, видаткові
накладні, рахунки-фактури оформлені
належним чином, підписані повноважними
особами підприємств, завірені
печатками підприємств та повністю
підтверджують факт здійснення
позивачем господарських операцій з ТОВ
«Рубежпалет».

Придбані товари були оприбутковані
позивачем, що підтверджується наявними
в матеріалах справи прибутковими
ордерами від 05.03.2013 №13-0000691, від 05.03.2013
№13-0000692.

Суд зазначає, що згідно наданих
позивачем карток складського обліку
матеріалів придбані у ТОВ «Рубежпалет»
товари (піддони деревяні)
обліковуються на складах позивача.

Всі вищевказані документи наявні в
матеріалах справи.

Судом встановлено, що придбані у ТОВ
«Запорізька механізована колона №1» та
ТОВ «Рубежпалет» товари
використовувались позивачем у процесі
виробництва продукції, що
підтверджується наданими до перевірки
актами на списання, накладними на
списання матеріалів.

Відповідач стверджує, що підтвердити
факт реальності операцій поставки та
ТОВ «Запорізька механізована колона
№1» та ТОВ «Рубежпалет» позивачу не має
можливості, оскільки до перевірки не
надано товарно-транспортних накладних.

В обґрунтування твердження про
необхідність документального
оформлення факту транспортування
товару від ТОВ «Запорізька
механізована колона №1» та ТОВ
«Рубежпалет» до позивача відповідач
посилається на вимоги Правил
перевезення вантажів автомобільним
транспортом в Україні, які затверджені
наказом Міністерства транспорту
України №363 від 14.10.1997, зареєстровані в
Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за
№128/2568.

Згідно із преамбулою зазначених
Правил, Правила перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні
(далі - Правила) визначають права,
обов'язки і відповідальність власників
автомобільного транспорту -
Перевізників та вантажовідправників і
вантажоодержувачів - Замовників.

Відтак, ці Правила регламентують
взаємовідносини між перевізниками з
одного боку та вантажовідправниками і
вантажоодержувачами з іншого боку, і не
підлягають обов'язковому застосуванню
в разі транспортування вантажу
транспортом постачальника або покупця
товару.

З наведених підстав, суд вважає
безпідставним посилання відповідача
на вимоги Правила перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
оскільки регламентовані ними
відносини різняться із відносинами,
які склалися між позивачем та його
контрагентами - ТОВ «Запорізька
механізована колона №1» та ТОВ
«Рубежпалет».

З матеріалів справи вбачається, що
транспортування придбаного позивачем
товару здійснювалось ТОВ «Запорізька
механізована колона №1» та ФОП ОСОБА_5
пункт розвантаження, згідно умов
договору - склад позивача: 69600, м.
Запоріжжя, вул. Теплична, 18. Факт
поставки товару позивачу від ТОВ
«Запорізька механізована колона №1»
підтверджується товарно-транспортними
накладними від 11.11.2011, від 28.11.2011, від
17.10.2011, від 09.09.2011, від 05.10.2014.

Транспортування придбаного позивачем
товару здійснювалось автоперевізником
ТОВ «Захист Інвестувань» на замовлення
ТОВ «Рубежпалет», пункт розвантаження,
згідно умов договору - склад позивача:
69600, м. Запоріжжя, вул. Теплична, 18, Факт
поставки товару позивачу від ТОВ
«Рубежпалет» підтверджується
товарно-транспортною накладною від
04.03.2013 УКР №03/04.

Суд зазначає, що надані
товарно-транспортні накладні
оформлені належним чином, містять всю
необхідну інформацію щодо
транспортування товару, а саме:
найменування вантажовідправника,
вантажоодержувача, замовника, пункт
розвантаження, найменування
автомобілю, прізвище та підпис водія,
підпис та печатка перевізника.

Відповідач в обґрунтування висновків
Акту перевірки посилається на акт ДПІ у
Ленінському районі м. Запоріжжя від
25.05.2012 №1259/22-15/35842232 про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Запорізька
механізована колона №1» з питання
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства при
взаємовідносинах з контрагентами, яким
не встановлено факту передачі товарів
від продавця до покупця у зв'язку з
відсутністю актів приймання-передачі
товару, довіреностей, документів, що
засвідчують транспортування,
зберігання товарів. Не підтверджено
наявність поставок товарів від
постачальників, а отже правочини
укладені між ТОВ «Запорізька
механізована колона №1» та
контрагентами не спричинили реального
настання юридичних наслідків та є
нікчемними.

Також, відповідач в обґрунтування
висновків Акту перевірки посилається
на акт Рубіжанської ОДПІ ГУ Міндоходів
у Луганській області від 10.02.2014
№106/22/37904410 про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Рубежпалет» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства в частині нарахування та
сплати податку на додану вартість і
податку на прибуток за період з 01.10.2010
по 30.09.2013 по взаємовідносинах з ТОВ
«Вектра 3000» та ТОВ «Вістол», яким
встановлено, що ТОВ «Вістол» відсутнє
за місцезнаходженням. Встановлено,
факти оформлення операцій з продажу
товарів ТОВ «Рубежпалет», які не мали
реального товарного характеру.
Господарські операції не
підтверджуються стосовно врахування
реального часу здійснення операцій,
місцезнаходження майна, наявності
трудових ресурсів та іншого майна, які
економічно необхідні для здійснення
діяльності, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
результатів відповідної господарської
діяльності, технічного персоналу та
основних фондів. Єдиною метою
здійснення господарської діяльності з
реалізації товару на адресу ТОВ
«Рубежпалет» було отримання
підприємствами податкової вигоди.

Суд зазначає, що перерахування коштів
легально діючими підприємствами на
рахунок фіктивних підприємств, не
робить ці кошти отриманими завідомо
злочинним шляхом, оскільки вони
вважаються отриманими під час
легальної господарської та
підприємницької діяльності, поки не
доведено протилежне. На даний час не
має будь-якого судового рішення, що
надавало би оцінку взаємовідносин
позивача з його контрагентами.

Суд зазначає, що за приписами ст. 204 ЦК
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Головною підставою вважати правочин
нікчемним є його недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
Актами, які б факти в цьому акті не були
відображені. Вказані ж в Акті висновки
є суто суб'єктивною думкою державного
податкового ревізора-інспектора,
оскільки були зроблені без повного та
всебічного дослідження наявної
інформації.

Крім того, відповідно до постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.2009 року було звернено увагу на
наступне: «...вимога про встановлення
нікчемності правочину підлягає
розгляду у разі наявності відповідної
суперечки. Такий позов може
пред'являтися окремо, без застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. В цьому випадку в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому. Вимога про
застосування наслідків недійсності
правочину може бути заявлена як
одночасно з вимогою про визнання
оспорюваного правочину недійсним, так
і у вигляді самостійної вимоги у разі
нікчемності правочину і наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним. Наслідком визнання
правочину (договору) недійсним не може
бути його розірвання, оскільки це
взаємовиключні вимоги. Якщо позивач
посилається на нікчемність правочину
для обґрунтування іншої заявленої
вимоги, суд не має права посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким аргументам
позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК
України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним і про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину можуть бути
заявлені як однією із сторін правочину,
так і іншою зацікавленою особою, права
і законні інтереси якої порушені
здійсненням правочину».

Таким чином, навіть за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним
з основних завдань органів державної
податкової служби є здійснення
контролю дотримання податкового
законодавства і надання роз'яснень
законодавства з питань оподаткування
платникам податків. Жодним законом не
передбачено право органу державної
податкової служби самостійно, в
позасудовому порядку, визнавати
нікчемними правочини і дані, вказані
платником податків в податкових
деклараціях.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Зазначена норма недійсність
господарського зобов'язання пов'язує з
наступним: невідповідністю його змісту
вимогам закону; наявністю мети, що за
відомо суперечить інтересам держави і
суспільства; укладенням учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним із них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності).

За вимогами цивільного законодавства
існує презумпція правомірності
правочину (ст. 204 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

У складі цивільного правопорушення,
передбаченого ст. 228 ЦК України
міститься обов'язкова ознака -
специфічна мета - порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Наявність мети,
включеної до складу правопорушення
підлягає обов'язковому доведенню.

Мета юридичної особи має бути доведена
через мету відповідного керівника -
фізичної особи, яка на момент укладання
угоди виконувала представницькі
функції за статутом (положенням) або за
довіреністю. Слід зазначити, що
наявність мети зазначеної в диспозиції
ст. 228 ЦК України у фізичної особи тягне
кримінальну відповідальність за
відповідними статтями кримінального
кодексу України за скоєний злочин,
замах на злочин або готування до
злочину. Такі обставини можуть бути
доведені лише обвинувальним вироком.

Відповідачем не надано доказів
наявності фактів порушення
конституційних прав чи свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконного
заволодіння ним, внаслідок укладання
та виконання позивачем та його
контрагентами правочинів.

Суд зазначає, що на даний час у суду
відсутні відомості щодо наявності
судових рішень, які б спростовували
факт реальності виконання договорів,
укладених між позивачем та його
контрагентами.

Відповідачем не доведено наявності
мети, завідомо суперечної інтересам
держави і суспільства, а також
існування умислу у позивача чи його
контрагента, як обов'язкової ознаки для
визнання правочину недійсним та
застосування
адміністративно-господарських
санкцій. Хоча факт порушення
публічного порядку повинен бути
доведеним певними засобами
доказування.

Інший підхід потенційно надасть
можливість посадовим особам державних
органів на власний розсуд оголошувати
будь-який правочин недійсним
(нікчемним) без звернення до суду, що не
є правильним виходячи з загальних
засад судочинства.

Крім того, необхідно зазначити, що
можливий захист порушеного права
шляхом звернення до суду із позовом про
визнання нікчемного правочину дійсним
стосується лише нікчемних правочинів з
дефектом форми та правочинів без
необхідного схвалення (параграф 2 глави
16 ЦК України).

Відповідачем також не було
обґрунтовано належним чином і доведено
у встановленому законом порядку, що
угоди між позивачем та його
контрагентами порушують публічний
порядок, суперечать моральним засадам
суспільства та спрямовані на
заволодіння майном держави.

Відповідачем лише зазначено, без
відповідних доказів, про відсутність
реальності поставок товарів (робіт,
послуг), які економічно необхідні для
виконання такого постачання або
здійснення діяльності тощо, що може
свідчити про відсутність необхідних
умов для здійснення відповідної
господарської, економічної діяльності
як позивачем, так і його контрагентом -
що є лише припущенням.

Також, відповідно до вимог податкового
законодавства, особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник податку на
додану вартість на момент вчинення
відповідної господарської операції.

Судом встановлено, що ТОВ «Запорізька
механізована колона №1» та ТОВ
«Рубежпалет» на час здійснення
господарських правовідносин із
позивачем мали статус платників
податку на додану вартість, що
підтверджується інформацією наявною
на офіційному сайті Державної
фіскальної служби України. Згідно
зазначеної інформації реєстрація
платника ПДВ ТОВ «Запорізька
механізована колона №1» була
анульована 25.05.2010, а 02.06.2010 ТОВ
«Запорізька механізована колона №1»
зареєстровано платником ПДВ (податкові
накладні видавались ТОВ «Запорізька
механізована колона №1» на адресу
позивача у вересні-листопаді 2011 року).
Також, згідно зазначеної інформації
реєстрація платника ПДВ ТОВ
«Рубежпалет» була анульована 31.03.2013
(податкові накладні видавались ТОВ
«Рубежпалет» на адресу позивача 28.02.2013
та 04.03.2013).

Відтак, ТОВ «Запорізька механізована
колона №1» та ТОВ «Рубежпалет» мали
право видавати позивачу податкові
накладні на підтвердження факту
отримання останнім товару, який
надавався цими підприємствами.

Також, суд зазначає, що у разі, якщо
контрагент підприємства порушив
законодавство при нарахуванні та
сплаті своїх податкових зобов'язань,
відповідальність за це несе виключно
він, можливості покладення
відповідальності на інших осіб
законодавством України не тільки не
передбачено, але прямо заборонено.
Таким чином, несплата податків однією
із сторін правочину чи їх приховування
не є підставою для висновку про
нікчемність правочину.

Отже, висновок відповідача про
нікчемність укладених позивачем
правочинів зроблений з огляду на
діяльність його контрагентів є
безпідставним та не обґрунтованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України» від 16.07.1999 №996-ХІV
(далі - Закон України №996-ХІV)
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Статтею 1 Закон України №996-ХІV
визначено, що первинний документ -
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення. Господарська операція -
дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Підпунктами 2.1., 2.2., 2.4, 2.16 п. 2 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку
передбачено наступне:

Первинні документи - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо. Для контролю та
впорядкування обробки інформації на
основі первинних документів можуть
складатися зведені документи (далі
первинні документи).

Первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам. Такі документи
повинні бути передані керівнику
підприємства, установи для прийняття
рішення.

Суд зазначає, що пред'явлені до
перевірки документи є первинними
документами у розумінні ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
оформлені належним чином, підписані
повноважними особами підприємств,
завірені печатками підприємств та
повністю підтверджують факт
здійснення операцій і, відповідно,
право позивача на включення до складу
податкового кредиту та валових витрат
відповідних сум по операціям з ТОВ
«Запорізька механізована колона №1» та
ТОВ «Рубежпалет».

З наведених вище підстав суд доходить
висновку про обґрунтованість
заявлених позивачем вимог щодо
протиправності оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення та
необхідність його скасування.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 94, 158-163 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Державного
підприємства «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Запоріжжя
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень №, № та
№ від 26.05.2014 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 26.05.2014, прийняте Спеціалізованою
державною податковою інспекцією з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжя Міжрегіонального головного
управління Міндоходів, яким Державному
підприємству «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» зменшено
суму бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість за
жовтень-грудень 2011 року та березень 2013
року на 26818,00 грн. та нараховані штрафні
(фінансові) санкції - 13409,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 26.05.2014, прийняте Спеціалізованою
державною податковою інспекцією з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжя Міжрегіонального головного
управління Міндоходів, яким Державному
підприємству «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» зменшено
суму бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість за березень
2013 року на 5792,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 26.05.2014, прийняте Спеціалізованою
державною податковою інспекцією з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжя Міжрегіонального головного
управління Міндоходів, яким Державному
підприємству «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток на 21020,00 грн., з яких за
основним платежем 14107,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 6913,00
грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Кисіль