Справа № 807/3101/14
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

01 грудня 2014 рокум. Ужгород№ 807/3101/14
Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судового засідання -
Симканич Ю.В.

за участю сторін:

прокурор - Губаль О.В.

відповідач - не з'явився,

представник третьої особи без
самостійних вимог на стороні позивача -
Семак І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Закарпатського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовною
заявою прокурора Іршавського району до
Іршавської районної ради де третя
особа на стороні позивача Іршавська
районна державна адміністрація про
визнання протиправним та скасування
рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Іршавського району звернувся
до Закарпатського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Іршавської районної ради де третя
особа на стороні позивача Іршавська
районна державна адміністрація про
визнання протиправним та скасування
рішення Іршавської районної ради від
14.08.2014 року «Про повернення
(відкликання) повноважень районної
ради делегованих Іршавській районній
державній адміністрацій» а також
результати головування з даного
приводу.

23 жовтня 2014 року ухвалою
Закарпатського окружного
адміністративного суду, яка занесена
до журналу судових засідань було
залучено до участі у справі третю особу
без самостійних вимог на стороні
позивача Іршавську районну державну
адміністрацію (а.с.27-28).

Крім того, 01.12.2012 року під час судового
засідання прокурор надав суду
додаткові пояснення, в яких остаточно
уточнив зміст позовних вимог та просив
суд визнати протиправним та скасувати
рішення позачергової сесії шостого
скликання Іршавської районної ради від
14.08.2014 року "Про повернення
(відкликання) повноважень районної
ради делегованих Іршавській районній
державній адміністрації" (а.с.47-51).

В обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що Іршавською
районною радою народних депутатів
Закарпатської області 13 скликання на
пленарному засіданні 15.05.1998 року
прийнято рішення «Про делегування
повноважень районної ради районній
державній адміністрації». 20.08.2014 року
Прокуратурою Іршавського району
винесено постанову про проведення
перевірки в порядку нагляду за
додержанням та застосуванням законів в
Іршавській районній раді, додержання
вимог законодавства про місцеве
самоврядування при прийнятті рішення
№487 від 14.08.2014 року, перевіркою
встановлено, що рішення Іршавської
районної ради від 14.08.2014 про повернення
(відкликання) повноважень районної
ради делегованих Іршавській районній
державній адміністрації не відповідає
вимогам чинного законодавства. Так,
13.08.2014 розпорядженням голови
Іршавської районної ради №24 вирішено
14.08.2014 о 10 годині скликати двадцять
четверту позачергову сесію районної
ради шостого скликання в приміщенні
актової зали ДП «Довжанське ЛМГ».
Іршавська районна рада шостого
скликання 14.08.2014 року ухвалила рішення,
згідно якого вирішила: 1. Повернути
(відкликати) повноваження районної
ради делеговані Іршавській районній
державній адміністрації згідно статті
44 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні»; 2. До 27
серпня 2014 року провести сесію районної
ради, на якій утворити виконавчий
комітет, управління і відділи
районної ради, затвердити їх
кількісний склад, здійснити заходи
по відкриттю рахунків загального й
спеціального фондів районної ради та
відповідно закрити вищевказані
рахунки райдержадмістрації в
управлінні Державної казначейської
служби України в Іршавському районі;
3.Рішення районної ради б/н від 10.05.1998
року «Про делегування повноважень
районної ради районній державній
адміністрації» вважати таким, що
втратило чинність. Позивач вважає, що
дане рішення прийнято у порушення
чинного законодавства та підлягає
скасуванню, оскільки Закон України "Про
місцеве самоврядування " не передбачає
надання районним радам повноважень на
відкликання раніше делегованих
Райдердадміністраціїям відповідно до
ст.44 вказаного Закону повноважень.

Представник позивача та представник
третьої особи без самостійних вимог на
стороні позивача в судовому засіданні
уточнені позовні вимоги підтримали та
просили суд даний адміністративний
позов задовольнити повністю з підстав
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився проте надав суду
клопотання яким просив суд провести
розгляд справи без участі представника
відповідача (а.с.21) та надіслав суду
заперечення проти позову, згідно якого
позов не визнає та просить суд
відмовити в задоволені такого повністю
(а.с.22-25).

Відповідно до ч.4 ст. 128 КАС України у
разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про
дату, час і місце судового розгляду,
без поважних причин розгляд справи
може не відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів. Судом вжито достатніх заходів
щодо належного повідомлення
відповідача про відкриття провадження,
про дату, час і місце судового розгляду
даної адміністративної справи. Таким
чином справа розглядається за
відсутності представника відповідача
на підставі наявних в матеріалах
справи доказів.

Дослідивши подані документи та
матеріали справи, заслухавши доводи та
пояснення представника позивача та
представника третьої особи, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в ході судового розгляду
даної справи на 24 позачерговій сесії VI
скликання Іршавської районної ради
Закарпатської області прийнято
рішення від 14 серпня 2014 року № 487 «Про
повернення (відкликання) повноважень
районної ради делегованих Іршавській
районній адміністрації» (а.с.12),
відповідно до якого рада вирішила:

1. Повернути (відкликати) повноваження
районної ради делеговані Іршавській
районній державній адміністрації
згідно статті 44 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні».

2.До 27 серпня 2014 року провести сесію
районної ради, на якій утворити
виконавчий комітет, управління і
відділи районної ради, затвердити їх
кількісний склад, здійснити заходи по
відкриттю рахунків загального й
спеціального фондів районної ради та
відповідно закрити вище вказані
рахунки райдержадміністрації в
управлінні Державної казначейської
служби України в Іршавському районі.

3.Рішення районної ради б/н від 10.05.1998
року «Про делегування повноважень
районної ради районній державній
адміністрації» вважати таким, що
втратило чинність.

4.Дане рішення скерувати до
Адміністрації Президента України,
Кабінету Міністрів України,
Закарпатської обласної державної
адміністрації та Закарпатської
обласної ради.

5. Звернутися до голови Державного
агентства лісових ресурсів України
Чернякова В.В., голови Закарпатської
обласної державної адміністрації
Лунченка В.В. з вимогою припинити
сумісництво посад в органах виконавчої
і законодавчої влади.

З преамбули вищенаведеного рішення
вбачається, що воно прийнятне на
виконання рішення районної ради від 20
червня 2014 року №485 «Про недовіру голові
районної державної адміністрації
ОСОБА_5», відсутність реагування на
звернення депутатів районної ради з
даного питання Закарпатської
державної адміністрації, Кабінету
Міністрів України, Адміністрації
Президента України.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Так, повноваження позивача на
звернення до суду, при нагляді ним за
додержанням і застосуванням законів,
зокрема, відповідністю актів, які
видаються всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами,
вимогам Конституції України та чинним
законам визначено пунктом 9 розділу XV
«Перехідні положення» Конституції
України та Закону України «Про
прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII де
передбачено, що прокуратура здійснює
вказаний нагляд.

Згідно частини першої статті 19 Закону
України «Про прокуратуру» від 05.11.1991
№1789-XII, предметом нагляду за
додержанням і застосуванням законів є,
зокрема, відповідність актів, що
видаються всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами,
вимогам Конституції України та чинним
законам.

При виявленні порушень закону,
приписами ч.5 ст.23 вказаного Закону
передбачено право прокурора на
звернення до суду щодо визнання
незаконним нормативно-правового акта
відповідного органу повністю чи в
окремій його частині, визнання
протиправним рішення чи окремих його
положень і щодо скасування або
визнання не чинним рішення чи окремих
його положень.

У відповідності до ст. 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством.

Статтею 6 Конституції України
встановлено, що державна влада в
Україні здійснюється на засадах її
поділу на законодавчу, виконавчу та
судову. Органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Виходячи з вказаних конституційних
положень в їх системному зв'язку з
положеннями статті 6 Конституції
України, Конституційний Суд України у
своєму рішенні від 16 квітня 2009 року №
7-рп/2009 вказав на те, що гарантоване
державою місцеве самоврядування
здійснюється територіальною громадою
через сільські, селищні, міські ради та
їх виконавчі органи і передбачає
правову, організаційну та
матеріально-фінансову самостійність,
яка має певні конституційно-правові
межі, встановлені, зокрема, приписами
статей 19,140,143,144,146 Основного Закону
України. З аналізу вказаних
конституційних положень вбачається, що
ці органи місцевого самоврядування,
здійснюючи владу і самостійно
вирішуючи питання місцевого значення,
віднесені законом до їх компетенції, та
приймаючи рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Такі ж положення закріплені у
статті 4 Європейської хартії місцевого
самоврядування, яка встановлює, що
головні повноваження і функції органів
місцевого самоврядування визначаються
конституцією або законом; органи
місцевого самоврядування в межах
закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції і
вирішення якого не доручене жодному
іншому органу.

Таким чином, для вирішення тих чи інших
питань орган місцевого самоврядування
повинен бути наділений відповідними
повноваженнями Конституцією України
та законами України.

Закон України "Про місцеве
самоврядування в Україні" від 21.05.1997
року, зі змінами та доповненнями
відповідно до Конституції України
визначає систему та гарантії місцевого
самоврядування в Україні, засади
організації та діяльності, правового
статусу і відповідальності органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», місцеве самоврядування в
Україні - це гарантоване державою право
та реальна здатність територіальної
громади - жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів
кількох сіл, селища, міста - самостійно
або під відповідальність органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що
місцеве самоврядування здійснюється
територіальними громадами сіл, селищ,
міст як безпосередньо, так і через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи, а також через районні
та обласні ради, які представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ, міст.

Згідно з частиною 2 статті 10 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» районна рада є органом
місцевого самоврядування, що
представляє спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст,
у межах повноважень, визначених
Конституцією України, цим та іншими
законами, а також повноважень,
переданих їм сільськими, селищними,
міськими радами.

Частиною та 3 статті 43 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
визначено коло питань, які віднесено до
компетенції районних та обласних рад.
Аналіз зазначеної норми дає підстави
для висновку, що компетенція районних
рад є правовою формою виразу їх
функцій, та водночас служить і правовим
засобом їх реалізації. Відповідно до
приписів ч.1 ст..59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» рада
в межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі рішень.

Статтею 44 3акону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» визначено,
що районні, обласні ради делегують
відповідним місцевим державним
адміністраціям ряд повноважень.

Конституційний суд України у рішенні
від 01.04.2008 року в справі №1-8/2008 зазначив,
що поділ державної влади є структурною
диференціацією трьох рівнозначних
основних функцій держави:
законодавчої, виконавчої, судової. Він
відображає функціональну визначеність
кожного з державних органів,
передбачає не тільки розмежування їх
повноважень, а й їх взаємодію, систему
взаємних стримувань та противаг, які
мають на меті забезпечення їх
співробітництва як єдиної державної
влади.

Принцип поділу державної влади набуває
сенсу лише за тієї умови, коли всі
органи державної влади діють у межах
єдиного правового поля. Це означає, що
органи законодавчої, виконавчої та
судової влади здійснюють свої
повноваження у встановлених
Конституцією України межах і
відповідно до законів України. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Принцип поділу державної влади логічно
пов'язаний із нормою статті 132
Конституції України, якою визначено, що
територіальний устрій України
ґрунтується на засадах єдності та
цілісності державної території,
поєднання централізації і
децентралізації у здійсненні
державної влади, збалансованості і
соціально-економічного розвитку
регіонів, з урахуванням їх історичних,
економічних, екологічних, географічних
і демографічних особливостей, етнічних
і культурних традицій.

З метою застосування принципу
децентралізації влади ч.3 ст.143
Конституції України передбачено, що
органам місцевого самоврядування
можуть надаватися законом окремі
повноваження органів виконавчої влади.
Держава фінансує здійснення цих
повноважень у повному обсязі за
рахунок коштів Державного бюджету
України або шляхом віднесення до
місцевого бюджету у встановленому
законом порядку окремих
загальнодержавних податків, передає
органам місцевого самоврядування
відповідні об'єкти державної
власності.

Поряд із цим, задля впровадження
принципу централізації влади, ст.44
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» визначено
делегування районними радами
відповідним місцевим державним
адміністраціям повноважень,
зазначених в пунктах 1-18 частини 1 цієї
статті.

В свою чергу, відповідно до ч.3 ст.1
Закону України "Про місцеві державні
адміністрації" місцева державна
адміністрація в межах своїх
повноважень здійснює виконавчу владу
на території відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці, а також реалізує повноваження,
делеговані їй відповідною радою.

Згідно п.27 ч.1 ст.43 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
питання прийняття рішень щодо
делегування місцевим державним
адміністраціям окремих повноважень
районних рад вирішуються виключно на
пленарних засіданнях районної ради.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
зокрема: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Жодною нормою Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
зокрема, положеннями глави 4
(Повноваження районних і обласних рад»
- статті 43-44), а також Конституцією
України та іншими законами України не
надано повноважень органам місцевого
самоврядування щодо відкликання
делегованих повноважень в районних
державних адміністраціях.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи місцевого
самоврядування (до яких в силу положень
ч.2 ст.10 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» відносяться
і районні ради), їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Аналогічне положення міститься і у ч.3
ст.24 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» та ч.2 ст.7
Закону України «Про службу в органах
місцевого самоврядування».

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

За наведених обставин, оцінивши
зібрані докази в їх сукупності та
кожний доказ окремо, приймаючи до уваги
відсутність передбачених законом
підстав для прийняття відповідачем
оскаржуваного рішення суд приходить до
висновку про підставність позовних
вимог, оскільки Іршавська районна рада
у даному випадку діяла не на підставі,
поза межами повноважень та не у спосіб,
що передбачені Конституцією та
Законами України.

На підставі наведеного та керуючись
статтями 11, 70, 71, 86, 160-163, Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов прокурора Іршавського району -
задовольнити.

Визнати протиправним та
скасувати рішення позачергової сесії
шостого скликання Іршавської районної
ради від 14.08.2014 року №487.

Постанова суду може бути
оскаржена до Львівського апеляційного
адміністративного суду протягом
десяти днів з дня її проголошення, а у
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Апеляційна
скарга подається через Закарпатський
окружний адміністративний суд з
одночасним надсиланням її копії до
суду апеляційної інстанції. У випадках,
встановлених статтею 167 частиною 4 КАС
України десятиденний строк на
апеляційне оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду. У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

СуддяМ.М. Луцович