Справа № 808/3804/14
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року ( 14 год. 25 хв.)Справа №
808/3804/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді -
Максименко Л.Я., розглянув в порядку
письмового провадження
адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_1, м.
Мелітополь

до відповідача 1: Державної податкової
інспекції у м. Мелітополі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Запорізькій області, м.
Мелітополь

відповідача 2: Реєстраційної служби
Мелітопольського міського управління
юстиції, м. Мелітополь

про: визнання незаконними дій та
скасування державної реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Мелітополі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у Запорізькій області
(далі - відповідач 1) та Реєстраційної
служби Мелітопольського міського
управління юстиції (далі - відповідач 2),
в якому позивач просить суд: визнати
незаконними дії особи з назвою
«Державна податкова інспекція у
м. Мелітополі Головного управління
Міністерства доходів і зборів у
Запорізькій області» ()
щодо складання вимоги № Ф-519/___ від
20.02.2014 у зв'язку з відсутністю у
останньої відповідного обсягу
повноважень; скасувати державну
реєстрацію особи з назвою «Державна
податкова інспекція у м. Мелітополі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у Запорізькій
області» () як таку, що
проведена на підставі нечинних
установчих документів з порушенням
вимог ЗУ «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців».

В обґрунтування позову посилається на
те, що наказ Міністерства доходів і
зборів України № 50 від 17.04.2013 є ниченним
відповідно до п. 3 Указу Президента
України від 03.10.1992 № 493/92, оскільки не
зареєстрований у встановленому
порядку в Міністерстві юстиції
України, а тому положення про Державну
податкову інспекцію у м. Мелітополі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у Запорізькій області
також є нечинним. З огляду на це, на
думку позивача, ДПІ у м. Мелітополі ГУ
Міндоходів є недієздатною особою,
оскільки не має відповідних установчих
документів. Крім цього, дана обставина
на думку позивача свідчить про те, що
державна реєстрація ДПІ у м. Мелітополі
ГУ Міндоходів проведена з істотним
порушенням вимог Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців», що є
підставою для її скасування з огляду на
наявність очевидних підстав для
відмови у проведенні державної
реєстрації юридичної особи. Щодо
визнання незаконними дій щодо
складання вимоги № Ф-519/___ від 20.02.2014
обґрунтовує вимоги відсутністю у
Державної податкової інспекції у м.
Мелітополі Головного управління
Міністерства доходів і зборів у
Запорізькій області належних
повноважень. Справу просить розглянути
за його відсутності.

Відповідач 1 адміністративний
позов не визнав, у письмових
запереченнях від 16.09.2014 вх. № 35247
посилається на те, що повноваження щодо
адміністрування єдиного соціального
внеску відповідно до Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» були передані
уповноваженим на це органам доходів і
зборів з набранням чинності Закону
України № 406-VII від 04.07.2013 «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України у зв'язку з проведенням
адміністративної реформи», який набув
чинності 11.08.2013. Зазначає, що Пенсійним
фондом України станом на 01.10.2013 надана
інформація щодо заборгованості по
ОСОБА_1 у сумі 2 375,67 грн. Вказує, що строк
сплати єдиного внеску за ІІІ квартал 2013
року припадає на 21.10.2013 у сумі 1 194,03 грн.,
а за IV квартал 2013 року припадає на 20.01.2014
у сумі 1 218,67 грн. на загальну суму 4 788,37
грн. У зв'язку із цим, на підставі картки
особового рахунку платника
Мелітопольскою ОДПІ ГУ Міндоходів у
Запорізькій області ОСОБА_1 була
направлена вимога про сплату боргу
(недоїмки) № Ф-519 від 20.02.2014 на загальну
суму боргу 4 788,37 грн. Щодо вимог про
скасування державної реєстрації
зазначає, що Мелітопольська ОДПІ ГУ
Міндоходів у Запорізькій області
пройшла відповідну державну
реєстрацію у відповідності до Закону
України «Про центральні органи
виконавчої влади» про що 03.06.2013 внесено
запис № 0003295 до Єдиного
державного реєстру юридичних та
фізичних осіб-підприємців від 03.06.2013
серія АВ № 544393. Вважає, що
будь-яких порушень вимог чинного
законодавства під час здійснення
державної реєстрації, допущено не було.
На підставі викладеного, просить у
задоволенні позову відмовити повністю.

Клопотанням від 16.09.2014 вх. № 35248
просить суд розглянути справу без
участі уповноваженого представника.

Відповідач 2 адміністративний
позов також не визнав, у письмових
запереченнях від 30.07.2014 вх. № 29262
посилається на те, що відповідно до
матеріалів реєстраційної справи
Мелітопольська ОДПІ ГУ Міндоходів у
Запорізькій області зареєстровано
державним реєстратором виконавчого
комітету Мелітопольської міської ради
Запорізької області 03.06.2013 за адресою
72312, Запорізька область, м. Мелітополь,
вул. Кірова, буд. 31, номер запису в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців -
0003295. Вказує, що для проведення
реєстраційної дії «Державна
реєстрація новоутвореної шляхом
заснування юридичної особи» заявником
подані всі, передбачені вимогами
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» документи, тому
державним реєстратором зареєстровано
Мелітопольську ОДПІ ГУ Міндоходів у
Запорізькій області. На підставі
викладено просить у задоволенні
адміністративного позову відмовити
повністю. Також просить розглянути
справу за відсутності уповноваженого
представника.

Ухвалою Запорізького окружного
адміністративного суду від 16.07.2014
відкрито провадження в
адміністративній справі № 808/3804/14 та
призначено справу до розгляду у
судовому засіданні на 13.08.2014.

За клопотанням позивача ухвалою
Запорізького окружного
адміністративного суду від 13.08.2014
провадження у справі зупинялось до
17.09.2014.

У судове засідання 17.09.2014 позивач
та представники відповідачів не
з'явились, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, про що в матеріалах справи
містяться відповідні поштові
повідомлення про вручення
кореспонденції. Від всіх сторін у
справі надійшли клопотання про розгляд
справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України,
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку щодо можливості розгляду
справи за відсутності представників
сторін в порядку письмового
провадження за наявними у справі
документами.

Згідно ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі
неявки у судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи якщо
відповідно до положень цього Кодексу
розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи судом
встановлено наступне.

ОСОБА_1 27.05.1993 отримав у виконавчому
комітеті Мелітопольської міської ради
Запорізької області Свідоцтво про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця, код основного виду
економічної діяльності: 47.89 «Роздрібна
торгівля з лотків і на ринках іншими
товарами».

Відповідно до заяви про право
застосування спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності
(реєстр. № 16017/БОДПІ від 13.03.2012) ФОП
ОСОБА_1 є платником єдиного податку (І
група, ставка 10%)

20 лютого 2014 року Мелітопольською ОДПІ
ГУ Міндоходів у Запорізькій області
складено вимогу про сплату боргу
(недоїмки) № Ф - 519 на ім'я ОСОБА_1 щодо
необхідності погашення заборгованості
зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 4 788,37
грн.

Вказана вимога отримана позивачем 03
березня 2014 року, що підтверджується
поштовим повідомленням про вручення
відправлення № 03128425.

Вимога № Ф - 519 від 20 лютого 2014 року
оскаржувалась позивачем до Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області та Міністерства доходів і
зборів України. Рішеннями про
результати розгляду скарги №
191/14/08-01-100413 від 07 квітня 2014 року та №
3298/Б/15 від 12.05.2014 оскаржувана
вимога залишена без змін.

Не погоджуючись із діями контролюючого
органу щодо складання вимоги про
сплату боргу та з вимогою скасувати
державну реєстрацію Державної
податкової інспекції у м.
Мелітополі Головного управління
Міністерства доходів і зборів у
Запорізькій області, ФОП ОСОБА_1
звернувся із позовом до суду.

Дослідивши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд приходить
до наступних висновків.

Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від 08
липня 2010 року № 2464-VІ (далі - Закон №
2464-VІ) визначено, що єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - це консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ
платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Частиною 2 ст. 6 Закону № 2464-VІ
встановлено, що платник єдиного внеску
зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в
повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VІ
єдиний внесок нараховується для
платників, зазначених у пункті 4
частини першої статті 4 цього Закону,
які обрали спрощену систему
оподаткування, - на суми, що
визначаються такими платниками
самостійно для себе та членів сім'ї, які
беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, але не
більше максимальної величини бази
нарахування єдиного внеску,
встановленої цим Законом. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2464-VІ
мінімальний страховий внесок - це сума
єдиного внеску, що визначається
розрахунковою як добуток мінімального
розміру заробітної плати на розмір
внеску, встановлений законом на місяць,
за який нараховується заробітна плата
(дохід), та підлягає сплаті.

Частиною 11 ст. 8 Закону № 2464-VІ
встановлено, що єдиний внесок для
платників, зазначених у пунктах 4 та 5
частини першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктами 2 та 3 частини
першої статті 7 цього Закону бази
нарахування єдиного внеску.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2464-VІ
обчислення єдиного внеску
здійснюється на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
виплат (доходу), на які відповідно до
цього Закону нараховується єдиний
внесок.

Згідно з абз. 3 п. 8 ст. 9 Закону № 2464-VІ
фізичні особи - підприємці, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей таких осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, сплачують
єдиний внесок, нарахований за
календарний квартал, до 20 числа місяця,
що настає за кварталом, за який
сплачується єдиний внесок.

У відповідності до ч. 12 ст. 9 Закону №
2464-VІ єдиний внесок підлягає сплаті
незалежно від фінансового стану
платника.

На підставі п. 7 ч. 1 ст. 13 Закону 2464-VІ
органи доходів і зборів мають право
стягувати з платників несплаченої суми
єдиного внеску.

Суд зазначає, що повноваження щодо
адміністрування єдиного соціального
внеску відповідно до Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» були передані
уповноваженим на це органам доходів і
зборів з набранням чинності Закону
України № 406-VII від 04.07.2013 «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України у зв'язку з проведенням
адміністративної реформи», який набув
чинності 11.08.2013.

Частиною 4 ст. 25 Закону 2464-VІ
передбачено, що орган доходів і зборів
у порядку, за формою і в строки,
встановлені Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та
перехідних положень Закону 2464-VІ з дня
набрання чинності цим Законом платники
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності, вважаються платниками
єдиного внеску.

Згідно з ч. 5 ст. 25 Закону 2464-VІ вимога
органу доходів і зборів про сплату
недоїмки або рішення суду щодо
стягнення суми недоїмки виконується
державною виконавчою службою в
порядку, встановленому законом.

Інструкцією про порядок нарахування і
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженою
наказом Міндоходів України від 09.09.2013 №
455 і зареєстрованою в Міністерстві
юстиції України 19.09.2013 № 1622/24154
визначено, що органи доходів і зборів
надсилаюсь платникам вимогу про сплату
недоїмки, зокрема, якщо платник,
зазначений у підпунктах 1 та 2 пункту 2.1
розділу ІІ цієї Інструкції, має на
кінець календарного місяця недоїмку зі
сплати єдиного внеску - протягом
п'ятнадцяти робочих днів, наступних за
календарним місяцем, у якому виникла
або зросла недоїмка зі сплати єдиного
внеску (заборгованість зі сплати
фінансових санкцій). Вимога формується
на підставі даних особових рахунків
платників податків на суму боргу, що
перевищує 10 гривень.

Таким чином, доводи позивача про те, що
відповідач 1 не має достатнього обсягу
повноважень для формування та
виставлення вимоги про сплату боргу є
законодавчо необґрунтованими та
спростовуються вищенаведеним
нормативним обґрунтуванням.

Оскільки за даними особового рахунку
станом на 01.02.2014 за ФОП ОСОБА_1
обліковувалась недоїмка зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, то суд
вважає, що Мелітопольська ОДПІ ГУ
Міндоходів у Запорізькій області
цілком законно та обґрунтовано
сформувала та направила позивачу
вимогу № Ф - 519 від 20.02.2014.

У зв'язку із викладеним, у задоволені
позовних вимог в цій частині суд
відмовляє.

Щодо вимоги позивача про скасування
державної реєстрації особи з назвою
«Державна податкова інспекція у м.
Мелітополі Головного управління
Міністерства доходів і зборів у
Запорізькій області» ()
суд зазначає наступне.

Відносини, які виникають у сфері
державної реєстрації юридичних осіб, а
також фізичних осіб - підприємців
регулює Закон України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» від 15 травня 2003 року
№ 755-IV (надалі за текстом - Закон № 755-IV ).

Відповідно до ст. 1 Закону № 755-IV,
встановлено, що державний реєстратор -
посадова особа центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері державної реєстрації
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, яка відповідно до цього
Закону від імені держави здійснює
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців.

Частиною 1 ст. 4 Закону № 755-IV
встановлено, що державна реєстрація
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців - засвідчення факту
створення або припинення юридичної
особи, засвідчення факту набуття або
позбавлення статусу підприємця
фізичною особою, а також вчинення інших
реєстраційних дій, які передбачені цим
Законом, шляхом внесення відповідних
записів до Єдиного державного реєстру.

Перелік документів, що подаються для
проведення державної реєстрації
юридичної особи встановлено ст. 24
Закону № 755-IV.

Для проведення державної реєстрації
юридичної особи засновник (засновники)
або уповноважена ними особа повинні
особисто подати державному
реєстратору (надіслати поштовим
відправленням з описом вкладення або в
разі подання електронних документів
подати опис, що містить відомості про
надіслані електронні документи, в
електронній формі) такі документи:
заповнену реєстраційну картку на
проведення державної реєстрації
юридичної особи, до якої може бути
подана як додаток заява щодо обрання
юридичною особою спрощеної системи
оподаткування та/або реєстраційна
заява про добровільну реєстрацію як
платника податку на додану вартість за
формою, затвердженою центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику;
примірник оригіналу (ксерокопію,
нотаріально засвідчену копію) рішення
засновників або уповноваженого ними
органу про створення юридичної особи у
випадках, передбачених законом; два
примірники установчих документів (у
разі подання електронних документів -
один примірник); документ, що засвідчує
внесення реєстраційного збору за
проведення державної реєстрації
юридичної особи. У разі подання
електронних документів для проведення
державної реєстрації юридичної особи
підтвердженням внесення плати за
проведення державної реєстрації
юридичної особи є примірник
електронного розрахункового
документа, засвідченого електронним
цифровим підписом; інформацію з
документами, що підтверджують
структуру власності засновників -
юридичних осіб, яка дає змогу
встановити фізичних осіб - власників
істотної участі цих юридичних осіб.

Частиною 8 наведеної статті
встановлено, що державному реєстратору
забороняється вимагати додаткові
документи для проведення державної
реєстрації юридичної особи, якщо вони
не передбачені частинами першою -
сьомою цієї статті.

На виконання вимог ухвали Запорізького
окружного адміністративного суду від
13.08.2014 відповідачем 2 надано суду
матеріали реєстраційної справи
Мелітопольської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Запорізькій області на 38 арк.

З наданих матеріалів судом з'ясовано,
що для проведення реєстраційної дії
«Державна реєстрація новоутвореної
шляхом заснування юридичної особи»
юридичною особою Мелітопольська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області надано наступні
документи: реєстраційна картка на
проведення державної реєстрації
юридичної особи, утвореної шляхом
заснування нової юридичної особи;
рішення засновників або
уповноваженого ним органу про
створення юридичної особи - постанова
Кабінету Міністрів України № 229 від 20
березня 2013 року; Положення про
Мелітопольську об'єднану державну
податкову інспекцію Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області від 17.04.2013 № 50 (два примірника);
копія квитанції, що засвідчує внесення
реєстраційного збору; документ, що
засвідчує повноваження уповноваженої
особи; наказ Міністерства доходів і
зборів України № 50 від 17 квітня 2013 року
про затвердження положення.

Аналіз вказаних документів свідчить
про те, що особою надано повний перелік
необхідних документів, для проведення
відповідачем 2 реєстраційної дії.

В свою чергу, підстави для відмови у
проведенні державної реєстрації
юридичної особи визначені ч. 1 ст. 27
Закону № 755-IV, відповідно до якої такими
підставами є: невідповідність
відомостей, які вказані в
реєстраційній картці на проведення
державної реєстрації юридичної особи,
відомостям, які зазначені в документах,
що подані для проведення державної
реєстрації юридичної особи;
невідповідність установчих документів
вимогам частини третьої статті 8 цього
Закону; порушення порядку створення
юридичної особи, який встановлено
законом, зокрема: наявність обмежень на
зайняття відповідних посад,
встановлених законом щодо осіб, які
зазначені як посадові особи органу
управління юридичної особи;
невідповідність відомостей про
засновників (учасників) юридичної
особи відомостям щодо них, які
містяться в Єдиному державному
реєстрі; наявність обмежень щодо
вчинення засновниками (учасниками)
юридичної особи або уповноваженою ними
особою юридичних дій, які встановлені
абзацом четвертим частини другої
статті 35 цього Закону; наявність в
Єдиному державному реєстрі
найменування, яке тотожне найменуванню
юридичної особи, яка має намір
зареєструватися; використання у
найменуванні юридичної особи
приватного права повного чи
скороченого найменування державного
органу або органу місцевого
самоврядування, або похідних від цих
найменувань, або історичного
державного найменування, перелік яких
встановлюється Кабінетом Міністрів
України; невідповідність найменування
юридичної особи вимогам закону щодо
найменування окремих видів юридичних
осіб (банк, кредитна спілка,
недержавний пенсійний фонд тощо);

встановлена іншими законами заборона
використання у найменуванні юридичної
особи певних термінів, абревіатур,
похідних термінів.

Відмова у проведенні державної
реєстрації юридичної особи з інших
підстав не допускається.

Судом не встановлено, а позивачем не
надано доказів існування обставин, з
якими Закон № 755-IV пов'язує
обов'язковість прийняття державним
реєстратором рішення про відмову у
державній реєстрації Мелітопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області.

Згідно ч. 2 ст. 33 Закону України № 755-IV
юридична особа є такою, що припинилася,
з дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису про державну реєстрацію
припинення юридичної особи.

Порядок державної реєстрації
припинення юридичної особи на підставі
судового рішення, що не пов'язане з
банкрутством юридичної особи
врегульовано ст.38 Закону України № 755-IV.

Зокрема, ч. 2 цієї статті встановлено, що
підставами для постановлення судового
рішення щодо припинення юридичної
особи, що не пов'язано з банкрутством
юридичної особи, зокрема є: визнання
судом недійсною державної реєстрації
юридичної особи через допущені при її
створенні порушення, які не можна
усунути, а також в інших випадках,
встановлених законом; провадження нею
діяльності, що суперечить установчим
документам, або такої, що заборонена
законом; невідповідність мінімального
розміру статутного капіталу юридичної
особи вимогам закону; неподання
протягом року органам державної
податкової служби податкових
декларацій, документів фінансової
звітності відповідно до закону;
наявність в Єдиному державному реєстрі
запису про відсутність юридичної особи
за вказаним її місцезнаходженням.

Обставини, які відповідно до цієї норми
є підставами для припинення юридичної
особи, підлягають встановленню в
судовому процесі як підстава для
прийняття рішення про припинення
юридичної особи та не є предметом
самостійних позовних вимог.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У зв'язку з викладеним, суд приходить до
висновку про те, що державна реєстрація
Мелітопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області проведена у встановленому
законодавством порядку, а у
відповідача 1 наявний відповідний
обсяг повноважень щодо складання
вимоги № Ф - 519 від 20 лютого 2014 року про
необхідність сплати єдиного внеску у
розмірі 4 788,37 грн.

За таких обставин, суд приходить
висновку, що у задоволенні позовних
вимог слід відмовити повністю у зв'язку
із необґрунтованістю.

Відповідно до положень ст. 94 КАС
України у випадку відмови у
задоволенні позову судові витрати
позивачу не повертаються.

Враховуючи вищезазначене, та
керуючись ст.ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у м. Мелітополі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Запорізькій області та
Реєстраційної служби Мелітопольського
міського управління юстиції про
визнання незаконними дій та скасування
державної реєстрації, - відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Л.Я. Максименко