Справа № 2а-1293/11
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/86607/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського
М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Рівненської
міської ради про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити дії за касаційною
скаргою управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Рівненської
міської ради на постанову Рівненського
міського суду від 11 квітня 2011 року та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 9 листопада
2011 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що має статус особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи категорії 1 та є інвалідом
ІІ групи внаслідок захворювання,
пов'язаного з наслідками
Чорнобильської катастрофи, тому
відповідно до статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» має право
на отримання щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат. Проте
управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Рівненської міської ради
виплачувало цю допомогу в розмірі по 120
грн щороку. Просила визнати
протиправною бездіяльність
відповідача щодо невиплати позивачу
щорічної допомоги на оздоровлення у 2007,
2009, 2010 роках в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат, що
передбачено частиною четвертою статті
48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»; зобов'язати відповідача
провести нарахування та виплату
позивачу недоплаченої щорічної
допомоги на оздоровлення у 2007, 2009, 2010
роках в розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат, що передбачено
частиною четвертою статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Ухвалою Рівненського міського суду від
24 січня 2011 року позов ОСОБА_1 в частині
позовних вимог з 1 січня 2007 року по 1
липня 2010 року залишено без розгляду.

Постановою Рівненського міського суду
від 11 квітня 2011 року позов ОСОБА_1
задоволено частково. Визнано
протиправною бездіяльність управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Рівненської
міської ради щодо невиплати ОСОБА_1
щорічної допомоги на оздоровлення у 2010
році у передбаченому частиною
четвертою статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» розмірі.
Зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Рівненської
міської ради провести нарахування та
виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на
оздоровлення у 2010 році у передбаченому
частиною четвертою статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
розмірі, а саме у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат із
розрахунку розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої на
момент виплати, із врахуванням
виплаченої суми (6 грудня 2010 року).

Ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 9 листопада
2011 року апеляційну скаргу управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Рівненської
міської ради було залишено без
задоволення, а постанову Рівненського
міського суду від 11 квітня 2011 року - без
змін.

Вказуючи на допущені, на думку
управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Рівненської міської ради,
судами порушення норм чинного
матеріального та процесуального
законодавства, що призвело до
неправильного вирішення даного спору,
відповідач просить скасувати
постановлені судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 має статус
особи, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи категорії 1,
є інвалідом ІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з наслідками
Чорнобильської катастрофи, та на
підставі статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» має право
на отримання щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат.
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Рівненської міської ради
нарахувало позивачу щорічну допомогу
на оздоровлення за 2010 рік в розмірі 120
грн. Зазначені обставини сторонами не
оспорюються.

Згідно з положеннями абзацу другого
частини четвертої та частини сьомої
статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ (у редакції, чинній з 9 липня 2007
року) особам, що стали інвалідами ІІ
групи внаслідок Чорнобильської
катастрофи, передбачена щорічна
виплата допомоги на оздоровлення в
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат. Розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати.

Відповідно до статті 48 Закону № 796-ХІІ
(у редакції підпункту 11 пункту 28
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI) одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562 було установлено
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, розмір
щорічної допомоги на оздоровлення,
зокрема, інвалідам ІІ групи у розмірі 120
грн.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
підпункту 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
№ 107-VI визнані неконституційними з дня
ухвалення Конституційним Судом
України цього рішення.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» від 27 квітня 2010 року
№ 2154-VI не внесено змін та не було
зупинено дію статті 48 Закону № 796-ХІІ.

Враховуючи викладене, суди першої та
апеляційної інстанцій прийшли до
обґрунтованого висновку про
неправомірність виплати позивачу
коштів на оздоровлення за 2010 рік у
розмірі, встановленому постановою
Кабінету Міністрів України «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562, та про наявність законних
підстав для виплати йому коштів на
оздоровлення у розмірі, визначеному
абзацом другим частини четвертої
статті 48 Закону № 796-ХІІ.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не
спростовуються, підстави для їх
скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Рівненської
міської ради залишити без задоволення,
а постанову Рівненського міського суду
від 11 квітня 2011 року та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 9 листопада
2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.