Справа № 2а-16965/11/2670
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/31436/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді Ліпського Д.В.,

суддів: Головчук С.В.,

Черпак Ю.К.,

секретар Мороз Ю.М.

за участю представника відповідача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Дніпропетровської міської ради, третя
особа ОСОБА_4 про визнання дій
протиправними, скасування
розпорядження,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2011 року ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом у якому
просив:

- визнати дії голови
Дніпропетровської міської ради щодо
видачі розпорядження №345 від 15 серпня
2011 року про звільнення ОСОБА_3
незаконними;

- скасувати розпорядження голови
Дніпропетровської міської ради №345 від
15 серпня 2011 року про звільнення
ОСОБА_3 з посади заступника міського
голови - керуючого справами виконкому
міської ради за власним бажанням та
поновити його на займану посаду з 15
серпня 2011 року;

- стягнути з Дніпропетровської
міської ради на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 15
серпня 2011 року;

- стягнути з Дніпропетровської
міської ради моральну шкоду у розмірі
10000 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва
від 13 грудня 2011 року позов задоволено
частково. Визнано дії голови
Дніпропетровської міської ради ОСОБА_4
по звільненню ОСОБА_3 з посади
заступника міського голови - керуючого
справами виконкому міської ради за
власним бажанням незаконними.
Скасовано розпорядження голови
Дніпропетровської міської ради №345 від
15 серпня 2011 року про звільнення ОСОБА_3
з посади заступника міського голови
керуючого справами виконкому міської
ради за власним бажанням. Поновлено на
попередній посаді із збереженням 6-го
рангу посадової особи місцевого
самоврядування у межах відповідної
третьої категорії незаконно
звільненого працівника ОСОБА_3 з 15
серпня 2011 року. Стягнуто з
Дніпропетровської міської ради на
користь позивача середній заробіток з
15 серпня 2011 року за час
вимушеного прогулу. Постанову у
частині поновлення на посаді та
стягнення середньомісячної заробітної
плати за два останні місяці допущено до
негайного виконання.

Постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 12 червня 2014 року апеляційні скарги
Дніпропетровської міської ради,
ОСОБА_5, Виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради
задоволено. Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 грудня 2011 року скасовано та
постановлено нову, якою у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із судовим
рішенням апеляційної інстанцій
позивач звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить скасувати
оскаржуване судове рішення та залишити
в силі рішення першої інстанції,
оскільки вважає, що судом неправильно
застосовано норми матеріального та
процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної
скарги, правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, у межах, визначених
статтею 220 КАС України, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судами встановлено, що з 01 вересня 2010
року позивач займав посаду заступника
міського голови - керуючого справами
виконкому міської ради. Розпорядженням
голови Дніпропетровської міської ради
№345 від 15 серпня 2011 року ОСОБА_3
звільнено із займаної посади за
власним бажанням відповідно до статі 38
КЗпП України. Підставою видачі даного
розпорядження стала заява ОСОБА_3 від 15
серпня 2011 року. В той же день, 15 серпня
2011 року, позивачем подана заява про те,
щоб вважати його заяву про звільнення
недійсною.

Частково задовольняючи позовні вимоги
суд першої інстанції зробив висновок,
що позивача звільнено з порушенням
норм КЗпП України, так як не враховано
подану ним заяву про визнання
недійсною попередню, що підтверджує
відсутність волевиявлення позивача на
звільнення.

Скасовуючи судове рішення першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позовних вимог суд апеляційної
інстанції встановив, що заява про
визнання недійсною попередню подана
після видачі розпорядження, яким
звільнено позивача. Крім того, з
16 серпня 2011 року на посаду, яку займав
позивач, призначено іншу особу, а тому
відповідачем дотримано вимоги статті 38
КЗпП України.

Однак, суди даючи оцінку законності
оскаржуваного розпорядження не
перевірили дотримання позивачем
строку звернення до суду з даним
позовом.

Так, відповідно до частин 2 та 3 статті 99
КАС України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для захисту прав, свобод та
інтересів особи цим Кодексом та іншими
законами можуть встановлюватися інші
строки для звернення до
адміністративного суду, які, якщо не
встановлено інше, обчислюються з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів. Для звернення до
суду у справах щодо прийняття громадян
на публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк.

Частиною 1 статті 233 КЗпП України
передбачено, що працівник може
звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
- в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Як видно з матеріалів справи
оскаржуване розпорядження про
звільнення позивача видано 15 серпня 2011
року, до суду з позовом ОСОБА_3
звернувся у листопаді 2011 року, тобто
поза межами місячного строку. В
матеріалах справи відсутнє клопотання
про поновлення пропущеного строку.

Суди залишили без уваги дотримання
позивачем строку подачі
адміністративного позову та не
встановили початок перебігу цього
строку, а саме: день вручення копії
наказу про звільнення або день видачі
трудової книжки.

Статтею 100 КАС України передбачено
наслідки пропущення строків звернення
до адміністративного суду. А саме,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду.
Виключенням з цього правила є факт
визнання судом причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними.

Таким чином, судами допущено неповноту
з'ясування цих обставин, що істотно
впливають на правильність вирішення
справи, тому рішення підлягають
скасуванню з поверненням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231 КАС
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва
від 13 грудня 2011 року та постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до
Дніпропетровської міської ради, третя
особа ОСОБА_4 про визнання дій
протиправними, скасування
розпорядження направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.В. Ліпський

Судді:
С.В. Головчук

Ю.К. Черпак