Справа № К/9991/23274/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/23274/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Амєліна С.Є., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі міста Харкова про
зобов'язання вчинити певні дії, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Апеляційного суду Харківської області
від 30 березня 2011 року, -

встановив:

У квітні 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з позовом, у якому просив зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі міста Харкова
призначити, перерахувати та виплатити
йому з 9 липня 2007 року пенсію по ІІ групі
інвалідності в розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком та додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком, виходячи
виключно із законодавчо визначеного
розміру мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Дзержинського районного суду
міста Харкова від 26 серпня 2010 року
позов задоволено. Зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі міста Харкова
здійснити перерахунок пенсії
позивачеві відповідно до положень
частини 4 статті 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон №
796-XII), тобто в розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком, а також здійснити
перерахунок належної йому додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в
розмірі 75% мінімальної пенсії за віком
згідно статті 50 Закону № 796-XI, виходячи
із розміру мінімальної пенсії,
встановленого частиною 1 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
(далі - Закон № 1058-ІV), за періоди з 9
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22
травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 1
січня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 1
січня 2010 року по 1 серпня 2010 року.
Зобов'язано відповідача провести
відповідні виплати ОСОБА_4 з
урахуванням здійсненого перерахунку.

Додатковим рішенням Дзержинського
районного суду міста Харкова від 16
вересня 2010 року доповнено рішення
Дзержинського районного суду міста
Харкова від 26 серпня 2010 року, а саме:
«зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Дзержинському районі
міста Харкова призначити ОСОБА_4 з 9
липня 2007 року пенсію по ІІ групі
інвалідності в розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком та додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком, виходячи
виключно із законодавчо визначеного
розміру мінімальної пенсії за віком».

Ухвалою Дзержинського районного суду
міста Харкова від 24 грудня 2010 року
заяву Управління Пенсійного фонду
України в Дзержинському районі міста
Харкова про роз'яснення додаткового
рішення Дзержинського районного суду
міста Харкова від 16 вересня 2010 року
залишено без задоволення.

Постановою Апеляційного суду
Харківської області від 30 березня 2011
року додаткове рішення Дзержинського
районного суду міста Харкова від 16
вересня 2010 року скасовано, позовні
вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Дзержинському районі
міста Харкова призначити позивачеві
пенсію та додаткову пенсію як інваліду
ІІ групи, віднесеному до 1 категорії
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, у розмірах 8
мінімальних пенсій за віком і 75%
мінімальної пенсії за віком, виходячи
виключно із законодавчо визначеного
розміру мінімальної пенсії за віком, за
періоди з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року та з 22 травня 2008 року по 1 серпня 2010
року. Рішення Дзержинського районного
суду міста Харкова від 26 серпня 2010 року
та ухвалу Дзержинського районного суду
міста Харкова від 24 грудня 2010 року
залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Апеляційного суду
Харківської області від 30 березня 2011
року в частині скасування додаткового
рішення Дзержинського районного суду
міста Харкова від 16 вересня 2010 року
скасувати та залишити в силі вказане
додаткове судове рішення.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач ОСОБА_4 має
статус особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, є інвалідом II групи
внаслідок захворювання, яке пов'язане з
роботами по ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС. Позивач
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі міста Харкова.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено,
що пенсії особам, віднесеним до
категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами ІІ групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі статтею 54 вказаного Закону в
усіх випадках розмір пенсій для
інвалідів ІІ групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим 8
мінімальних пенсій за віком.

Проте, пунктом 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI, який набрав
чинності з 1 січня 2008 року, внесено
зміни до Закону № 796-ХІІ, зокрема: текст
статті 50 вказаного Закону викладено у
такій редакції: «Особам, віднесеним до
категорії 1, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірах: інвалідам I групи -
30 процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність;
інвалідам II групи - 20 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; інвалідам III
групи, дітям-інвалідам, а також хворим
внаслідок Чорнобильської катастрофи
на променеву хворобу - 15 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначається
на момент виплати додаткової пенсії
згідно із законом про Державний бюджет
України і не може коригуватися іншими
нормативно-правовими актами»; текст
частин 3, 4 статті 54 Закону № 796-ХІІ
замінено чотирма частинами такого
змісту: «У всіх випадках розміри пенсій
для інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими: для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1986 році: по I групі
інвалідності - 220 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по II групі
інвалідності - 200 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по III групі
інвалідності - 180 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1987-1990 роках та
осіб, евакуйованих у 1986 році із зони
відчуження: по I групі інвалідності - 160
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність; по II
групі інвалідності - 150 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по III групі
інвалідності - 140 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для інших
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою: по I групі
інвалідності - 130 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по II групі
інвалідності - 120 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по III групі
інвалідності - 110 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність;
дітям-інвалідам - 70 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Пенсія в разі
втрати годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні (при цьому дітям пенсія
призначається незалежно від того, чи
були вони на утриманні годувальника), у
розмірі: на одного непрацездатного
члена сім'ї - 50 процентів пенсії по
інвалідності померлого годувальника;
на двох та більше непрацездатних
членів сім'ї - 100 процентів пенсії по
інвалідності померлого годувальника,
визначеної згідно із зазначеною
статтею, що розподіляється між ними
рівними частками. До непрацездатних
членів сім'ї померлого годувальника
належать особи, зазначені у статті 36
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Розмір прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначається на момент
виплати пенсії згідно із законом про
Державний бюджет України і не може
коригуватися іншими
нормативно-правовими актами». У зв'язку
з цим частину п'яту визнано частиною
сьомою.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни,
внесені підпунктами 12, 15 пункту 28
розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» до Закону № 796-ХІІ,
зокрема, до статей 50, 54, визнано такими,
що не відповідають Конституції України
(є неконституційними).

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 щодо неконституційності
підпунктів 12, 15 пункту 28 розділу II
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та внесення змін до
деяких законодавчих актів України»
вказані правові норми втратили
чинність і застосуванню не підлягали.

У 2009, 2010 роках положення статей 50, 54
Закону № 796-ХІІ зупинено чи змінено не
було.

За конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру пенсій позивачеві,
застосуванню підлягають положення
саме статей 50, 54 Закону № 796-XII, а не
положення постанов Кабінету Міністрів
України, якими керувався відповідач,
оскільки такі істотно звужують обсяг
встановлених законом прав позивача.

З положень статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ
випливає, що за основу нарахування
розміру державної пенсії та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
береться мінімальна пенсія за віком.

Згідно чинного законодавства розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами,
передбаченими частиною 1 статті 28
Закону № 1058-ІV, іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
№ 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за
віком встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Згідно частини 3 статті 67 Закону №
796-ХІІ у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до статті 54
цього Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4,
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Ухвалюючи 26 серпня 2010 року рішення, суд
першої інстанції зобов'язав
Управління Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі міста Харкова
здійснити перерахунок пенсії
позивачеві відповідно до положень
частини 4 статті 54 Закону № 796-XII, тобто в
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а
також здійснити перерахунок належної
йому додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком згідно
статті 50 Закону № 796-XI, виходячи із
розміру мінімальної пенсії,
встановленого частиною 1 статті 28
Закону № 1058-ІV, за періоди з 9 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008
року по 31 грудня 2008 року, з 1 січня 2009
року по 31 грудня 2009 року та з 1 січня 2010
року по 1 серпня 2010 року. Зобов'язав
відповідача провести відповідні
виплати ОСОБА_4 з урахуванням
здійсненого перерахунку.

7 вересня 2010 року позивач звернувся до
суду першої інстанції із заявою про
ухвалення по даній справі додаткового
судового рішення.

Додатковим рішенням Дзержинського
районного суду міста Харкова від 16
вересня 2010 року доповнено рішення
Дзержинського районного суду міста
Харкова від 26 серпня 2010 року,
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Дзержинському районі
міста Харкова призначити ОСОБА_4 з 9
липня 2007 року пенсію по ІІ групі
інвалідності в розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком та додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком, виходячи
виключно із законодавчо визначеного
розміру мінімальної пенсії за віком.

1 грудня 2010 року відповідач звернувся
до суду першої інстанції із заявою про
роз'яснення додаткового судового
рішення від 16 вересня 2010 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду
міста Харкова від 24 грудня 2010 року
заяву Управління Пенсійного фонду
України в Дзержинському районі міста
Харкова про роз'яснення додаткового
рішення Дзержинського районного суду
міста Харкова від 16 вересня 2010 року
було залишено без задоволення.

Переглядаючи рішення Дзержинського
районного суду міста Харкова від 26
серпня 2010 року, додаткове рішення
Дзержинського районного суду міста
Харкова від 16 вересня 2010 року та ухвалу
Дзержинського районного суду міста
Харкова від 24 грудня 2010 року, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що рішення Дзержинського районного
суду міста Харкова від 26 серпня 2010 року
і ухвала Дзержинського районного суду
міста Харкова від 24 грудня 2010 року
прийняті з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому такі підлягають залишенню без
змін, а додаткове рішення
Дзержинського районного суду міста
Харкова від 16 вересня 2010 року підлягає
скасуванню, оскільки вимоги позивача
про зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Дзержинському районі
міста Харкова призначити йому з 9 липня
2007 року пенсію по ІІ групі інвалідності
в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком
та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної
пенсії за віком, виходячи виключно із
законодавчо визначеного розміру
мінімальної пенсії за віком,
підлягають лише частковому
задоволенню, так як в період з 1 січня 2008
року по 22 травня 2008 року діяли зміни
внесені Законом України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та внесення
змін до деяких законодавчих актів
України», згідно яких був передбачений
інший розмір пенсій призначених
відповідно до вимог статей 50 та 54
Закону № 796-XI. Також апеляційний суд
дійшов висновку, що неможливо
зобов'язати відповідача на майбутнє
вчиняти певні дії.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Судове рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги
процесуального закону і всебічно
перевіривши обставини, вирішив спір у
відповідності з нормами матеріального
права, а обґрунтованим визнається
рішення, в якому повно відображені
обставини, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій не можна вважати
законними та обґрунтованими, і що такі
ухвалені при дотриманні норм права.

Так, як вбачається з матеріалів
справи, звертаючись у квітні 2010 року із
цим позовом, позивачем була заявлена
вимога про зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі міста Харкова
призначити йому з 9 липня 2007 року пенсію
по ІІ групі інвалідності в розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної
пенсії за віком, виходячи виключно із
законодавчо визначеного розміру
мінімальної пенсії за віком, однак,
приймаючи 26 серпня 2010 року рішення,
судом першої інстанції не було
ухвалено рішення по вказаній позовній
вимозі, а також безпідставно визначено
кінцевий строк виплати позивачеві
пенсії, не врахувавши того, що пенсія -
це щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом
(стаття 1 Закону № 1058-ІV).

Отже, з самого визначення поняття
«пенсія» випливає, що щомісячні
пенсійні виплати здійснюються на
постійній основі, один раз на місяць
протягом невизначеного періоду часу, а
тому цей вид виплат не є строковим і не
може бути призначений на певний строк.
У цьому випадку визначається лише дата,
з якої особа має право на отримання
пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий
термін або строк, на який призначається
пенсія, не може встановлюватись,
оскільки це суперечить самому
визначенню та суті пенсії. Тому виплату
пенсії не може бути обмежено будь-яким
кінцевим терміном або строком,
оскільки це б обмежувало право особи на
отримання державної пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка має
виплачуватись постійно, один раз на
місяць протягом невизначеного часу та
без встановлення будь-якого терміну
або строку виплати пенсії.

Порядок та строки нарахування пенсій
можуть бути змінені за умов іншого
законодавчого регулювання.

Ухвалюючи 16 вересня 2010 року додаткове
судове рішення суд першої інстанції не
врахував, що в період з 1 січня 2008 року
по 21 травня 2008 року включно позивач не
мав прав на отримання основної
державної та додаткової пенсій у
розмірах 8 мінімальних пенсій за віком
і 75% мінімальної пенсії за віком,
оскільки в цей період діяв пункт 28
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», яким було
внесено зміни до Закону № 796-ХІІ,
зокрема, статей 50, 54, а також не надав
уваги тому, що судовим рішенням від 26
серпня 2010 року Управління Пенсійного
фонду України в Дзержинському районі
міста Харкова було зобов'язано
здійснити перерахунок та виплату
відповідних пенсій позивачеві за
періоди з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008
року, з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009
року та з 1 січня 2010 року по 1 серпня 2010
року.

Постановляючи 24 грудня 2010 року ухвалу
про залишення без задоволення заяви
Управління Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі міста Харкова про
роз'яснення додаткового рішення
Дзержинського районного суду міста
Харкова від 16 вересня 2010 року поза
увагою суду першої інстанції
залишилось те, що в заяві відповідач
просив роз'яснити додаткове судове
рішення щодо періоду перерахунку
пенсії позивачеві, оскільки рішенням
від 26 серпня 2010 року відповідача було
зобов'язано здійснити перерахунок та
виплату пенсій за періоди з 9 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008
року по 31 грудня 2008 року, з 1 січня 2009
року по 31 грудня 2009 року та з 1 січня 2010
року по 1 серпня 2010 року, а додатковим
судовим рішенням Управління
Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі міста Харкова
зобов'язано призначити пенсію з 9 липня
2007 року, а тому були наявні підстави для
роз'яснення судом першої інстанції
додаткового судового рішення в цій
частині.

Суд апеляційної інстанції,
переглядаючи рішення Дзержинського
районного суду міста Харкова від 26
серпня 2010 року, додаткове рішення
Дзержинського районного суду міста
Харкова від 16 вересня 2010 року та ухвалу
Дзержинського районного суду міста
Харкова від 24 грудня 2010 року, дійшов
обґрунтованого висновку, що додаткове
судове рішення від 16 вересня 2010 року
прийняте з порушенням норм права, однак
не звернув уваги на допущені судом
першої інстанції порушення при
прийнятті рішення від 26 серпня 2010 року
та ухвали від 24 грудня 2010 року, дійшовши
також помилкового висновку, вказавши
на правильність обмеження строку
виплати позивачеві пенсії.

Відповідно до статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

За таких обставин колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
дійшла висновку, що рішення
Дзержинського районного суду міста
Харкова від 26 серпня 2010 року, додаткове
рішення Дзержинського районного суду
міста Харкова від 16 вересня 2010 року,
ухвала Дзержинського районного суду
міста Харкова від 24 грудня 2010 року та
постанова Апеляційного суду
Харківської області від 30 березня 2011
року підлягають скасуванню із
прийнятим по справі нового рішення про
часткове задоволення позовних вимог
ОСОБА_4

Керуючись статтями 220, 222, 223, 229, 230,
232 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити
частково.

Рішення Дзержинського районного суду
міста Харкова від 26 серпня 2010 року,
додаткове рішення Дзержинського
районного суду міста Харкова від 16
вересня 2010 року, ухвалу Дзержинського
районного суду міста Харкова від 24
грудня 2010 року та постанову
Апеляційного суду Харківської області
від 30 березня 2011 року - скасувати.

Прийняти по справі нове рішення, яким
позов ОСОБА_4 задовольнити частково.
Визнати неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі міста Харкова
щодо призначення, перерахунку і
виплати ОСОБА_4 у відповідності зі
статтями 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» основної
державної пенсії в розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної
пенсії за віком за періоди з 9 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008
року. Зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі міста Харкова
провести призначення, перерахунок і
виплату ОСОБА_4 у відповідності зі
статтями 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» основної
державної пенсії в розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної
пенсії за віком, встановленої частиною
1 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», за періоди з 9 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008
року, з урахуванням здійснених виплат.
В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Амєлін С.Є.

Стародуб О.П.