Справа № 539/3648/14-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2014 р. Справа № 539/3648/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. ,
Калиновського В.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м. Лубнах та Лубенському
районі Полтавської області на
постанову Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 13.11.2014р.
по справі №539/3648/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Лубнах та Лубенському
районі Полтавської області третя
особа Відкрите акціонерне товариство
"Полтавський завод газорозрядних ламп"

про визнання дій протиправними щодо
стягнення незаконно утриманих коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Лубнах та Лубенському районі
Полтавської області, третя особа
Відкрите акціонерне товариство
"Полтавський завод газорозрядних ламп",
в якому просить:

- визнати рішення комісії № 334 від 22.07.2014
р. Управління Пенсійного фонду України
в м. Лубни та Лубенському районі про
утримання з позивача переплати пенсії
в розмірі 39 380 грн. 86 коп. з моменту
виникнення переплати - з 01.07.2006 р. по
31.07.2014 р. неправомірним;

- зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Лубни та Лубенському
районі припинити утримання переплати
нарахованої позивачу в розмірі 39 380 грн,
86 коп. з моменту виникнення переплати -
з 01.07.2006 р. по 31.07.2014 р. та повернути мені
незаконно стягнуті кошти з нарахованої
пенсії в сумі 1197 грн. 96 коп.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що позивач є пенсіонером за віком та
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в м. Лубнах та
Лубенському районі Полтавської
області. При нарахуванні пенсії та для
обчислення її розміру було враховано
заробітну плату згідно довідки від
06.07.2006 року №722, яка видана ВАТ
"Полтавський завод газорозрядних ламп".
За наслідком проведеної Управлінням
Пенсійного фонду України Київського
району в м.Полтаві перевірки характеру
виконуваної роботи та умов праці для
підтвердження права працівника на
пільгове пенсійне забезпечення та
довідок про заробітну плату
встановлена невідповідність сум
нарахованої заробітної плати, що
призвело до переплати позивачу за
період з 01.07.2006 року по 31.07.2014 року
пенсії у загальному розмірі 39380,86 грн.
Враховуючи наведене, відповідачем
прийнято оскаржуване рішення про
утримання переплати пенсії та вчинено
дії щодо утримання вказаних сум з
позивача. В свою чергу, оскільки факт
переплати стався не в наслідок
неправомірних дій позивача, то спірне
рішення та дії відповідача щодо їх
утримання є неправомірними.

Постановою Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 13.11.2014
року адміністративний позов було
задоволено.

Визнано рішення комісії №334 від 22.07.2014
року Управління Пенсійного фонду
України в м.Лубнах та Лубенському
районі про утримання з позивача
переплати пенсії в сумі 39380 грн. 86 коп. з
моменту виникнення переплати - з 01.07.2006
року по 31.07.2014 року - неправомірним.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в м.Лубнах та Лубенському
районі припинити утримання переплати
нарахованої позивачу в сумі 39380 грн. 86
коп. з моменту виникнення переплати - з
01.07.2006 року по 31.07.2014 року та повернути
позивачу незаконно стягнуті кошти з
нарахованої пенсії в сумі 1197 грн. 96 коп.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача сплачені ним судові витрати в
сумі 73 грн. 08 коп.

Відповідач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скарги, в
якій просить скасувати постанову
Лубенського міськрайонного суду
Полтавської області від 13.11.2014 року та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні адміністративного позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційних
скарг, відповідачі посилаються на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи позовні
вимоги, суд першої інстанції дійшов до
неправомірного висновку про їх
обґрунтованість. Зазначив, що оскільки
внаслідок подання страхувальником
недостовірних даних позивачу
проведено переплату пенсії у
загальному розмірі 39380, 86 грн., то
відповідачем на підставі положень ст. 50
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" було правомірно прийнято
оскаржуване рішення та вчинено дії
щодо утримання вказаних сум з позивача.
Крім того, судом першої інстанції під
час розподілу судових витрат було
помилково стягнуто витрати на оплату
судового збору не з Державного бюджету
України, як це визначено ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), а з відповідача.

Представники сторін у судове
засідання апеляційної інстанції не
з'явилися, про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином.

Позивач надав до суду заяву в якій
просив розглянути справу за його
відсутності та залишити без змін
рішення суду.

Відповідач надав до суду клопотання, в
якому просив розглянути справу без
участі уповноваженого представника.

Колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197
КАС України вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час апеляційного
розгляду, що позивач є пенсіонером за
віком та перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
м. Лубнах та Лубенському районі
Полтавської області.

На підставі довідки про заробіток для
обчислення пенсії від 06.07.2006 року №722,
що була видана ВАТ "Полтавський завод
газорозрядних ламп", позивачу було
нараховано пенсію.

Управлінням Пенсійного фонду України
Київського району в м.Полтаві
проведено контрольні заходи щодо
перевірки правильності та
достовірності видачі позивачу довідки
про заробітну плату, яка була
використана при призначенні пенсії, за
наслідком якої складено Акт №333 від
24.06.2014 року.

Під час перевірки особових рахунків за
1991-1995 роки, були виявлені розбіжності
даних довідки з даними особових
рахунків.

ВАТ "Полтавський завод газорозрядних
ламп" було видано Управлінню
Пенсійного фонду України в м.Лубнах та
Лубенському районі Полтавської
області уточнену довідку №39 віл 24.06.2014
року про заробітну плату позивача для
обчислення пенсії.

Згідно проведеного відповідачем
перерахунку, сума переплаченої
позивачу пенсії, що виникла внаслідок
допущених підприємством помилок під
час видачі довідки, склала 39380,86 грн.

28.07.2014 року Управлінням Пенсійного
фонду України в м. Лубнах та
Лубенському районі Полтавської
області прийнято рішення №344, яким на
підставі ст. 50 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" було утримано з позивача
надмірно виплачені суми пенсії в
розмірі 20% з пенсії до повного
погашення переплати пенсії.

Позивач, не погодившись із вказаними
рішеннями відповідача та діями щодо
утримання зазначених коштів, звернувся
до суду із даним позовом.

Як було встановлено під час розгляду
справи, фактичною обставиною яка
слугувала підставою для переплати
позивачу сум пенсії слугувало те, що
підприємство ВАТ "Полтавський завод
газорозрядних ламп" у довідці про
розмір заробітної плати вказало
неправильні суми заробітної плати.
Тобто, страхувальник надав
недостовірні відомості органу
пенсійного фонду про заробітну плату
свого колишнього працівника.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої виходив з
того, що оскільки відповідачем у
встановленому законом порядку не
доведено факт зловживань з боку
позивача, винності чи
недобросовісності щодо надання
недостовірних даних та отримання
переплати пенсії, то оскаржувані
рішення відповідача є неправомірними,
а дії щодо утримання зазначених коштів
необґрунтованими.

Колегія суддів частково погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 50 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", суми пенсій, виплачені
надміру внаслідок зловживань з боку
пенсіонера або подання
страхувальником недостовірних даних,
можуть бути повернуті пенсіонером
добровільно або стягуються на підставі
рішень територіальних органів
Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Підприємства та організації несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну громадянам або державі
внаслідок несвоєчасного оформлення
або подання пенсійних документів, а
також за видачу недостовірних
документів, і відшкодовують її.

Виходячи із системного аналізу
положень вищенаведеної норми права,
для відрахування виплаченої надміру
суми пенсії можливе тільки за двох
умов: зловживання з боку пенсіонера та
подання страхувальником недостовірних
даних. Даний перелік є вичерпаний і
розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, ст. 1212
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Разом з тим, п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України
встановлено, що не підлягає поверненню
безпідставно набуті заробітна плата і
платежі, що прирівнюються до неї,
зокрема пенсії, якщо їх виплата
проведена фізичною або юридичною
особою добровільно, за відсутності
рахункової помилки з її боку і
недобросовісності з боку набувача.

Таким чином, наведеними положеннями
Цивільного кодексу України також
передбачено неможливість повернення
безпідставно набутої пенсії у разі
відсутності недобросовісності з боку
пенсіонера.

Крім того, відповідно до приписів ст.11
ЦК України, підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків, у тому
числі щодо відшкодування збитків, є
зобов'язання, яке виникає з угод або
внаслідок заподіяної шкоди.

Законодавче визначення деліктної
відповідальності за шкоду, завдану
майну, та підстави її виникнення
закріплені ст. 1166 ЦК України, згідно із
якою, для настання деліктної
відповідальності необхідна наявність
складу правопорушення, а саме:
наявність шкоди; протиправна поведінка
заподіювача шкоди; причинний зв'язок
між шкодою та протиправною поведінкою
заподіювача; вина. Перераховані
підстави визнаються загальними,
оскільки їх наявність необхідна для
всіх випадків відшкодування шкоди,
якщо інше не передбачено законом.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до
ст.1166 ЦК України, саме відповідач
повинен був довести факт протиправної
поведінки позивача, настання шкоди (її
розмір) та причинний зв'язок між ними.

В свою чергу, як було встановлено під
час розгляду справи у суді першої
інстанції та знайшло своє
підтвердження під час апеляційного
перегляду, фактичною підставою для
переплати позивачу сум пенсії
слугувало те, що підприємство ВАТ
"Полтавський завод газорозрядних ламп"
у довідці про розмір заробітної плати
вказало неправильні суми заробітної
плати.

Згідно ст. 17 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", довідки про заробітну
плату видаються підприємством,
установою чи організацією, де
працювала особа, яка звертається за
пенсією.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначено, що
страхувальниками відповідно до цього
Закону є: роботодавці: підприємства,
установи і організації, створені
відповідно до законодавства України,
незалежно від форми власності, виду
діяльності та
господарювання,об'єднання громадян,
профспілки, політичні партії (у тому
числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ, організацій, об'єднань
громадян, профспілок, політичних
партій, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами), фізичні особи
- суб'єкти підприємницької діяльності
та інші особи (включаючи юридичних та
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру, - для осіб, зазначених у
пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону;
-підприємства, установи, організації,
військові частини та органи, які
виплачують заробітну плату
(винагороду), грошове забезпечення,
допомогу, - для осіб, зазначених у
пунктах 7-9, 12-14, 17 і 18 статті 11 цього
Закону.

Згідно ст. 101 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" органи, що
призначають пенсії, мають право
вимагати відповідні документи від
підприємств, організацій і окремих
осіб, а також в необхідних випадках
перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Підприємства та організації несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну громадянам або державі
внаслідок несвоєчасного оформлення
або подання пенсійних документів, а
також за видачу недостовірних
документів, і відшкодовують її.

При цьому, колегія суддів зазначає,
суб'єкт владних повноважень не має
прав, у розумінні міри свободи
поведінки, а лише наділений
законодавцем певними повноваженнями,
необхідними для реального виконання
завдань та функцій держави, що
покладені на нього.

З огляду на вищевикладене та беручі до
уваги, що фактичною підставою для
переплати позивачу сум пенсії слугував
саме факт надання страхувальником
недостовірних відомостей про
заробітну плату свого колишнього
працівника до органу Пенсійного фонду,
при цьому, будь-якого зловживання або
недобросовісності з боку позивача
відповідачем виявлено не було, колегія
суддів дійшла висновку про відсутність
правових підстав для утримання з
позивача вказаних коштів.

Колегія суддів зазначає, що вказана
правова позиція узгоджується із
правовою позицією Верховного Суду
України, яка викладена у постанові від
22.01.2014 року по справі № 6-151цс13.

В силу ч.2 ст. 161 КАС України, при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції з приводу неправомірності
прийняття відповідачем спірного
рішення про утримання з позивача
переплати пенсії в загальному розмірі
39 380 грн. 86 коп.

Частиною 2 статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що відповідач,
будучи суб'єктом владних повноважень
та заперечуючи проти
адміністративного позову не виконав
покладений на нього ч.2 ст.71 КАС України
обов'язок та не довів юридичної та
фактичної обґрунтованості мотивів
винесення спірних рішень.

З огляду на зазначене, оцінюючи дії
відповідача на відповідність
критеріям зазначеним в ч.3 ст. 2 КАС
України, колегія суддів дійшла
висновку, що прийняте останнім
оскаржуване рішення є таким, що не
відповідає вимогам діючого
законодавства.

Виходячи з вищенаведеного, керуючись
вимогами ч. 2 ст. 11 КАС України, колегія
суддів зазначає, що в даному випадку
відповідач не дотримав вимоги закону
про захист охороняємих прав та
інтересів фізичних осіб у сфері
публічно-правових відносин, на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а тому оскаржуване
рішення є неправомірним, що дає суду
підстави для його скасування.

Разом з тим, надійшовши вірного
висновку щодо неправомірність
оскаржуваного рішення відповідача, суд
першої інстанції помилково не прийняв
рішення про його скасування.

Також колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
зобов'язання відповідача припинити
утримання переплати нарахованої
позивачу в сумі 39380 грн. 86 коп. з моменту
виникнення переплати - з 01.07.2006 року по
31.07.2014 року та повернути позивачу
незаконно стягнуті кошти з нарахованої
пенсії в сумі 1197 грн. 96 коп., виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.2 ст.107 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", суми коштів,
безпідставно стягнені органами
Пенсійного фонду з юридичних і
фізичних осіб, підлягають поверненню в
триденний строк із дня прийняття
рішення виконавчим органом Пенсійного
фонду або судом про безпідставність їх
стягнення, з одночасною сплатою
нарахованої на ці суми пені, що
визначається виходячи з розрахунку 120
відсотків річних облікової ставки
Національного банку України.

З системного аналізу положень ч.1 ст.2 та
ч.3 ст.2 КАС України в кореспонденції з
приписами ст. 6 Конституції України,
якою закріплений принцип розподілу
державної влади, слідує, що суд не може
перебирати на себе функцій суб'єкта
владних повноважень в реалізації
відповідних управлінських функцій і
вирішенні питань, віднесених до
виключної компетенції такого суб'єкта.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, щодо позовні
вимоги в цій частині є передчасними,
оскільки лише після набрання законної
сили судовим рішенням про скасування
оскаржуваних рішень про утримання
переплати пенсії у відповідача
виникають підстави для вчинення певних
дій з приводу повернення вказаних
коштів, а у разі відмови - судовий спір
про законність такої відмови.

В зв'язку з чим, рішення суду першої
інстанції в цій частині є незаконним та
підлягає скасуванню, з прийняттям
нового рішення про відмову в
задоволенні вказаної частини позовних
вимог.

Крім того, колегія суддів дійшла
висновку, що ухвалюючи оскаржувану
постанову, суд першої інстанції також
допустив порушення норм
процесуального права, що виявилось в
наступному.

Так, під час розподілу судових витрат,
суд першої інстанції дійшов висновку,
що сплачений позивачем судовий збір за
подання адміністративного позову
підлягає стягненню на його користь з
Управління Пенсійного фонду України в
м. Лубнах та Лубенському районі
Полтавської області.

Колегія суддів не погоджується з
даними висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Пунктом 16 Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №
845 (далі - Порядок), зокрема, зазначено,
що органи Казначейства за судовими
рішеннями про стягнення надходжень
бюджету здійснюють безспірне списання
коштів державного та місцевих
бюджетів, зокрема, для повернення
надмірно та/або помилково сплачених
податків і зборів.

Відповідно до п. 19 Порядку, безспірне
списання коштів з державного та
місцевих бюджетів і їх перерахування
на рахунок, зазначений у виконавчому
документі про стягнення надходжень
бюджету та/або заяві про виконання
рішення про стягнення надходжень
бюджету, здійснюється органами
Казначейства з відповідного рахунка,
на який такі кошти зараховані, шляхом
оформлення розрахункових документів.

Колегія суддів зазначає, що виконання
судових рішень в адміністративних
справах про стягнення судових витрат з
державного або місцевого бюджету
повинно здійснюватись органами
Державного казначейства шляхом
списання коштів з рахунків
відповідного бюджету, до якого
зараховувались надходження від сплати
цих судових витрат, за умови надання
особою, на користь якої ухвалене
рішення, всіх підтверджуючих
документів.

Таким чином. судовий збір повертається
за рахунок зарахованої суми коштів до
бюджету, внесеної позивачем, з
відповідного рахунку, на який такі
кошти зараховувались.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції помилково присуджено
стягнення на користь позивача суми
судового збору з Управління
Пенсійного фонду України в м. Лубнах та
Лубенському районі Полтавської
області, а не з Державного бюджету
України.

Враховуючи наведене, рішення суду в цій
частині підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

З урахуванням встановлених обставин у
справі та допущених судом першої
інстанції порушень норм матеріального
права, колегія суддів вважає, що
постанова Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 13.11.2014
року по справі 539/3648/14-а не відповідає
вимогам ст.159 КАС України, а тому
відповідно до ч.2 ст. 205 ст. 202 КАС України
підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови про часткове задоволення
позовних вимог позивача в частині
визнання протиправними та скасування
оскаржуваного рішення відповідача про
утримання переплати пенсії.

На підставі положень ч. 3 ст. 94 КАС
України, здійснені позивачем судові
витрати підлягають розподілу
відповідно до задоволеної частини
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст.
198, п. 1 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Лубнах та
Лубенському районі Полтавської
області - задовольнити частково.

Постанову Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 13.11.2014р. по
справі №539/3648/14-а - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Лубнах та Лубенському районі
Полтавської області, третя особа
Відкрите акціонерне товариство
"Полтавський завод газорозрядних ламп"
про визнання дій протиправними щодо
стягнення незаконно утриманих коштів -
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Управління Пенсійного фонду
України в м. Лубнах та Лубенському
районі Полтавської області №334 від
22.07.2014 року про утримання з ОСОБА_1
переплати пенсії в розмірі 39380 грн. 86
коп.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ін.код
НОМЕР_1) сплачений судовий збір у
розмірі 36 (тридцять шість) грн. 54 коп.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик
А.П.Судді(підпис) (підпис) Водолажська
Н.С. Калиновський В.А.