Справа № 2а-4523/10/1370
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 р.
Справа № 46253/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Гінди О.М., Старунського Д.М.,

з участю секретаря
Щербі С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції в
Сокальському районі Львівської
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
15.04.2011 року у справі за позовом ДВАТ
«Шахта «Надія» до Державної податкової
інспекції в Сокальському районі
Львівської області та Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Львові про визнання протиправними
дії, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА :

Позивач 28.05.2010 р. звернувся з позовом
про визнання неправомірними дій ДПІ у
Сокальському районі стосовно зміни
призначення платежу, просив
зобов'язати ДПІ у Сокальському районі
провести зарахування сплачених коштів
по платіжних дорученнях від 30.06.2009 р. №
1181, від 30.09.2009 р. № 1731, від 29.01.2010 р. № 178,
від 29.01.2010 р. № 1801, від 29.01.2010 р. № 179, від
20.08.2009 р. № 1536, від 29.01.2010 р. № 177, від 29.01.10
р. № 183, від 25.05.2010 р. №№ 1227, 1228, 1226 згідно
призначення, визначених платником
податків. Позивач подавав кілька заяв
про уточнення позовних вимог,
останньою подано в судовому засіданні
14.04.2011 р. заяву № 09/455 від 13.04.2011 р. просив
визнати неправомірними дії ДПІ у
Сокальському районі Львівської
області стосовно зміни призначення
платежів, сплачених платіжними
дорученнями від 30.06.2009 р. № 1181, від 30.09.2009
р. № 1731, від 29.01.2010 р. № 178, від 29.01.2010 р. №
1801, від 29.01.2010 р. № 179, від 20.08.2009 р. № 1536,
від 29.01.2010 р. № 177, від 29.01.2010 р. № 183, від
26.02.2010 р. № 435, просив зобов'язати СПДІ по
роботі з великими платниками податків
у м. Львові відобразити у картці
особового рахунку сплату ним платежів,
згідно призначень, вказаних у
платіжних документах.

В позові покликається на те, що
податковий орган не має права
самостійно змінювати призначення
платежу, визначеного платником
податків при здійсненні розрахунків зі
сплати податків, зокрема, з метою
погашення податкового боргу змінювати
період за який сплачується податкове
зобов'язання.

Оскаржуваною постановою Львівського
окружного адміністративного суду від
15.04.2011 року позовну заяву ДВАТ «Шахта
«Надія» до Державної податкової
інспекції в Сокальському районі
Львівської області та Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Львові про визнання протиправними
дії, зобов'язання вчинити дії -
задоволено. Визнано протиправними дії
ДПІ у Сокальському районі Львівської
області стосовно зарахування грошових
коштів ДВАТ «Шахта «Надія», сплачених
за платіжними дорученнями від 30.06.2009 р.
№ 1181, від 30.09.2009 р. № 1731, від 29.01.2010 р. № 178,
від 29.01.2010 р. № 180, від 29.01.2010 р. № 179, від
20.08.2009 р. № 1536, від 29.01.2010 р. № 177, від
29.01.2010 р. № 183, від 26.02.2010 р. № 435 не у
відповідності з призначенням платежу.
Зобов'язано Спеціалізовану державну
податкову інспекцію по роботі з
великими платниками податків у м.
Львові зарахувати грошові кошти,
сплачені згідно з вказаними платіжними
дорученнями, відповідно до призначення
платежу, зазначеного у платіжних
документах, шляхом внесення змін до
картки особового рахунку платника
податків.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач просить зазначену
постанову скасувати та прийняти нову,
якою в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.

Вимоги за апеляційною скаргою Державна
податкова інспекція в Сокальському
районі Львівської області обґрунтовує
тим, що проведення операцій в особових
рахунках платників здійснюється в
хронологічному порядку, зазначав, що
саме по собі відображення у картці
особового рахунку відповідних даних не
породжує для платника податків
настання будь-яких юридичних
наслідків, не впливає на його права та
обов'язки, а також не є обов'язковим для
виконання, дії податкового органу по
обліку платежів у картці особового
рахунку неможливо вважати його
рішенням, дією чи бездіяльністю, які
породжують, змінюють або припиняють
права та обов'язки позивача у сфері
публічно-правових відносин, вони не
підпадають під дію п.1 ч.1 ст. 17 КАС
України; просив в задоволенні позовних
вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що пунктами
1.4, 1.6 Інструкції № 276 передбачено, що
облік, контроль і складання звітності
щодо платежів, що надходять до бюджету,
здійснюється органами державної
податкової служби з використанням
автоматизованої інформаційної системи
(далі - АІС), що забезпечує єдиний
технологічний процес уведення,
контролю інформації обробки
документів та підтримання в
актуальному стані автоматизованої
інформаційної облікової системи.

Підпунктом 63.12. Податкового кодексу
України, який набрав чинності з 01.01.2011
року, визначено, що інформація, що
збирається, використовується та
формується органами державної
податкової служби у зв'язку з обліком
платників податків, вноситься до
інформаційних баз даних і
використовується з урахуванням
обмежень, передбачених для податкової
інформації з обмеженим доступом.
Підпунктом 74.2. цього Кодексу
встановлено, що зібрана податкова
інформація та результати її
опрацювання використовуються для
виконання покладених на органи
державної податкової служби функцій та
завдань.

Виходячи з вищенаведеного, облік
нарахованих і сплачених сум податків і
зборів, який ведеться органом
державної податкової служби, спричиняє
правові наслідки для платника податків
у вигляді змін у структурі його
податкових зобов'язань в інформаційних
системах (базах) органів ДПС, що в свою
чергу свідчить про наявність у
платника податків
матеріально-правового інтересу в тому,
щоб дані у картці особового рахунку
позивача правильно відображали
фактичний стан його зобов'язань та
платежів до бюджету. Оскільки в даному
випадку дії податкового органу щодо
перерозподілу сплачених сум є
протиправними та призводять до
протиправного неврахування даних цих
платежів у картці особового рахунку та
в електронних базах податкової
звітності відповідно до призначення
спірних платежів, тому існують правові
підстави для зобов'язання відповідача
внести зміни в облік
нарахованих/сплачених податків.
Аналогічна правова позиція викладена
Вищим адміністративним судом України у
постанові К-15448/08 від 02.03.2011 р.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, що
Матеріалами справи підтверджується та
визнається сторонами, що позивач
сплатив до бюджету наступні платежі:
платіжним дорученням № 1181 від 30.06.2009 р.
сплачено 1 000 000 грн. призначення платежу
ПДВ за червень 2009 р.,платіжним
дорученням № 1731 від 30.09.2009 р. сплачено
300000 грн. призначення платежу - ПДВ за
серпень 2009 р., платіжним дорученням № 178
від 29.01.2010 р. сплачено 100000 грн.
призначення платежу - ПДВ за листопад
2009 р., платіжним дорученням № 180 від
29.01.2010 р. сплачено 100000 грн. призначення
платежу ПДВ за вересень 2009 р., платіжним
дорученням № 179 від 29.01.2010 р. сплачено
100000 грн. призначення платежу ПДВ за
жовтень 2009 р., платіжним дорученням №
1536 від 20.08.2009 р. сплачено 1000 грн.
призначення платежу ПДВ за травень 2009
р., платіжним дорученням № 177 від 29.01.2010
р. сплачено 100000 грн. призначення
платежу ПДВ за грудень 2009 р., платіжним
дорученням № 183 від 29.01.2010 р. сплачено
54000 грн. призначення платежу ПДВ за
грудень 2009 р., платіжним дорученням № 435
від 26.02.2010 р. сплачено 500000 грн.
призначення платежу ПДВ за січень 2010 р.
Зазначені суми ДПІ у Сокальському
районі зарахував на погашення
податкового боргу та пені, що
відображено у картці особового рахунку
платника.

Відповідно до пункту 1.2. зобов'язань
(далі Закон № 2181), чинного на момент
виникнення спірних правовідносин,
податкове зобов'язання платника
податків - це зобов'язання сплатити до
бюджетів або державних цільових фондів
відповідну суму коштів у порядку та у
строки, визначені цим Законом або
іншими законами України.

Пунктом 1.3 вказаного Закону визначено,
що податковий борг (недоїмка) -
податкове зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності),
самостійно узгоджене платником
податків або узгоджене в
адміністративному чи судовому порядку,
але не сплачене у встановлений строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
податкового зобов'язання.

У відповідності до п. 7.7 ст. 7 Закону № 2181
податковий борг погашається
попередньо погашенню податкових
зобов'язань, які не є податковим боргом,
у порядку календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Однак, згідно з п.п.3.1.1 п. 3.1 ст.3 Закону №
2181 активи платника податків можуть
бути примусово стягнені в рахунок
погашення його податкового боргу
виключно за рішенням суду. В інших
випадках платники податків самостійно
визначають черговість та форми
задоволення претензій кредиторів за
рахунок активів, вільних від заставних
зобов'язань забезпечення боргу. У разі,
якщо такого платника податків визнано
банкрутом, черговість задоволення
претензій кредиторів визначається
законодавством про банкрутство.

Нормами п. 16.3.3 ст. 16 Закону № 2181-ІІІ
податковим органам надається право
розподілу суми, сплаченої платником
податків в рахунок погашення
податкового боргу (який відповідно до
п. 1.3 Закону включає суму пені), на суму,
що спрямовується на погашення такого
податкового боргу (його частини), та
суму, що спрямовується на погашення
пені, нарахованої на суму такого
погашеного податкового боргу (його
частини), за умови, що платником
податків при сплаті податкового боргу
у відповідному платіжному дорученні не
було окремо визначені суми, що
спрямовуються на погашення
податкового боргу, та окремо суми, що
спрямовуються на погашення пені,
нарахованої на суму такого погашеного
податкового боргу, або якщо визначення
відповідних сум боргу та пені
платником податків було зроблено з
порушенням відповідної пропорції.

Зазначене свідчить про те, що
податковий орган має право розподіляти
лише суми, які надійшли та направлені
на погашення податкового боргу, а не
сплачені позивачем поточні податкові
зобовязання, а тому підстави для
розподілу сплачених сум відсутні.

Слід додати, що згідно до п. 20.1 ст. 20, п.
21.1 ст. 21 Закону України "Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні"
ініціатором переказу може бути
платник, ініціювання переказу
проводиться шляхом подання
ініціатором до банку, в якому відкрито
його рахунок, розрахункового
документа.

Відповідно до п. 1.7 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління НБУ від 21.01.2004 р. №
22, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 29.03.2004 р. за № 377/8976,
кошти з рахунків клієнтів банки
списують лише за дорученнями власників
цих рахунків (включаючи договірне
списання коштів згідно з главою 6 цієї
Інструкції) або на підставі платіжних
вимог стягувачів у разі примусового
списання коштів згідно з главою 5 цієї
Інструкції.

Реквізит «Призначення
платежу»платіжного доручення
заповнюється платником так, щоб
надавати повну інформацію про платіж
та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
«Призначення платежу». Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність вимогам, викладеним у
цій главі, лише за зовнішніми ознаками
(п. 3.8 вищезазначеної Інструкції).

Отже, із наведених правових норм
вбачається, що право визначати
призначення платежу відповідно до
чинного законодавства належить
виключно платнику.

Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», який є спеціальним законом з
питань оподаткування і який установлює
порядок погашення зобов'язань
юридичних або фізичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими
фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків
(вказаний закон був чинним на момент
виникнення спірних правовідносин),
визначено вичерпний перелік заходів,
які вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед заходів
відсутній такий, як зміна призначення
платежу, самостійно визначеного
платником податків, а відтак
податковий орган не наділений правом
чи обов'язком змінювати призначення
платежу, визначеного платником
податків. Підпунктом 7.7. ст.7 Закону №
2181, що визначає принцип рівності
бюджетних інтересів, передбачено, що
податковий борг погашається
попередньо погашенню податкових
зобов'язань, які не є податковим боргом,
у порядку календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях. Разом з тим, ні
вказана норма, ні в цілому Закон не
визначає повноваження саме
податкового органу змінювати
призначення платежу, визначеного
платником податків.

Отже, самостійне зарахування
податковим органом сплачених
платником податку сум у рахунок
податкового боргу або тих податкових
зобов'язань, які не вказані в
призначенні платежу під час
перерахування платником податків
коштів до бюджету, є неправомірним.
Такий висновок суду відповідає
правовій позиції Верхового суду
України у справах з щодо застосування
вказаної норми права у аналогічних
правовідносинах (постанова ВСУ від
01.12.2009 р. у справі 21-1234 во 09; постанова у
справі 21-1162во09, та інші), а також
правовій позиції Вищого
адміністративного суду України,
викладеній Інформаційному листі
адміністративним судам України від
20.07.10р. № 1112/11/13-10.

Зокрема, у постанові Верховного Суду
України "Про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення" №
21-1162во09 від 08.12.2009р. зазначено, що у
податкового органу відсутнє право
самостійно змінювати призначення
платежу.

При вирішенні питання щодо зобовязання
відповідача внести зміни до карток
особових рахунків позивача суд
виходить з того, що відповідно до
положень пункту 2 статті 10 Закону
України «Про державну податкову службу
в Україні»податкові органи
забезпечують облік платежів,
правильність обчислення і
своєчасність надходження податків,
платежів.

Порядок ведення органами Державної
податкової служби оперативного обліку
платежів до бюджету регламентується
Інструкцією, затвердженою наказом ДПА
України від 18 липня 2005 року № 276,
зареєстрованої у Мін'юсті України 2
серпня 2005 року за № 843/11123 (Інструкція №
276).

Пунктами 1.4, 1.6 Інструкції № 276
передбачено, що облік, контроль і
складання звітності щодо платежів, що
надходять до бюджету, здійснюється
органами державної податкової служби з
використанням автоматизованої
інформаційної системи (далі - АІС), що
забезпечує єдиний технологічний
процес уведення, контролю інформації
обробки документів та підтримання в
актуальному стані автоматизованої
інформаційної облікової системи.

Підпунктом 63.12. Податкового кодексу
України, який набрав чинності з 01.01.2011
року, визначено, що інформація, що
збирається, використовується та
формується органами державної
податкової служби у зв'язку з обліком
платників податків, вноситься до
інформаційних баз даних і
використовується з урахуванням
обмежень, передбачених для податкової
інформації з обмеженим доступом.
Підпунктом 74.2. цього Кодексу
встановлено, що зібрана податкова
інформація та результати її
опрацювання використовуються для
виконання покладених на органи
державної податкової служби функцій та
завдань.

Виходячи з вищенаведеного, облік
нарахованих і сплачених сум податків і
зборів, який ведеться органом
державної податкової служби, спричиняє
правові наслідки для платника податків
у вигляді змін у структурі його
податкових зобов'язань в інформаційних
системах (базах) органів ДПС, що в свою
чергу свідчить про наявність у
платника податків
матеріально-правового інтересу в тому,
щоб дані у картці особового рахунку
позивача правильно відображали
фактичний стан його зобов'язань та
платежів до бюджету.

Оскільки в даному випадку дії
податкового органу щодо перерозподілу
сплачених сум є протиправними та
призводять до протиправного
неврахування даних цих платежів у
картці особового рахунку та в
електронних базах податкової
звітності відповідно до призначення
спірних платежів, тому існують правові
підстави для зобов'язання відповідача
внести зміни в облік
нарахованих/сплачених податків.
Аналогічна правова позиція викладена
Вищим адміністративним судом України у
постанові К-15448/08 від 02.03.2011 р.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про протиправність дій
відповідача ДПІ у Сокальському районі
Львівської області стосовно
зарахування грошових коштів, сплачених
позивачем за платіжними дорученнями не
у відповідності з призначенням
платежу.

Враховуючи, що платник податків ДВАТ
«Шахта «Надія»переданий на облік у
СПДІ по роботі з великими платниками
податків у м. Львові, який з січня 2011
року веде картку особового рахунку
платника, тому саме відповідач-2
зобов'язаний поновити порушене право
позивача та зарахувати грошові кошти,
сплачені згідно з вказаними платіжними
дорученнями відповідно до призначення
платежу, зазначеного у платіжних
документах, шляхом внесення змін до
картки особового рахунку ДВАТ «Шахта
«Надія».

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 195, 196, 198, 200,
205, 206, 254 КАС України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Сокальському
районі Львівської області - залишити
без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 15.04.2011 року
у справі № 2а-4523/10/1370 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду у порядку
адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
О.М. Гінда

Д.М. Старунський