Справа № 813/9012/13-а
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року
Справа №
8118/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М.., Гулида Р.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Державної фінансової інспекції
у Львівській області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 30.07.2014 року
у справі за позовом Служби
автомобільних доріг у Львівській
області до Державної фінансової
інспекції у Львівській області, за
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Товариства з
обмеженою відповідальністю «Онур
Конструкціон Інтернешнл», Приватного
підприємства науково-виробничої фірми
«Дорожні технології» про часткове
скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

Служба автомобільних доріг у
Львівській області звернулася до суду
із позовом до Державної фінансової
інспекції у Львівській області, за
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Товариства з
обмеженою відповідальністю «Онур
Конструкціон Інтернешнл» (надалі по
тексту - ТзОВ «Онур Конструкціон
Інтернешнл», Приватного підприємства
науково-виробничої фірми «Дорожні
технології» (надалі по тексту - ПП НВФ
«Дорожні технології»), в якому просила
частково скасувати вимогу №06-15м/6764 від
03.09.2013 року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 30.07.2014 року
позов задоволено частково, скасовано
вимогу Державної фінансової інспекції
у Львівській області щодо усунення
виявлених порушень №06-15м/6764 від 03.09.2013
року в частині завищення вартості
робіт ТзОВ «Онур Конструкціон
Інтернешнл» на суму 192339 грн., ПП НВФ
«Дорожні технології» на суму 337,4 тис.
грн.. в задоволенні решти позовних
вимог суд першої інстанції відмовив.

Відповідач оскаржив дане судове
рішення в апеляційному порядку,
просить скасувати постанову суду від
30.07.2014 року та винести нову про повну
відмову в позові.

Вимоги апеляційної скарги
обґрунтовані тим, що висновки суду
першої інстанції суперечать
обставинам справи, оскільки виявлені в
ході проведеної ревізії порушення не
спростовані позивачем та третіми
особами в ході розгляду справи у суді
попередньої інстанції.

Сторони правом на участь у судовому
засіданні не скористалися, у зв'язку з
чим справа розглядалася в порядку
письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і
знайшло підтвердження в ході
апеляційного перегляду справи, що
відповідачем було проведено з 14.05.2013
року по 26.07.2013 року планову ревізію
фінансово-господарської діяльності
позивача за період з 01.07.2012 року по
30.04.2013 року.

За результатами ревізії відповідачем
було складено акт №06-25/18 від 02.08.2013 року,
у якому відображено ряд порушень,
допущених позивачем у своїй
діяльності. Для усунення таких
порушень відповідачем було також
скеровано позивачу обов'язкові до
виконання вимоги за №06-15м/6764 від 03.09.2013
року. Окремі з таких вимог позивачем
оскаржені, а саме, позивач не
погоджується та вважає безпідставними
вимоги, викладені в листі №06-15м/6764 від
03.09.2013 року, про:

- забезпечення відшкодування зайво
сплачених коштів ТзОВ «Онур
Конструкціон Інтернешнл» за
перевезення матеріалів до 3 км у грудні
2012 року на загальну суму 192 339 грн.
шляхом проведення
претензійно-позовної роботи;

- забезпечення відшкодування зайво
сплачених коштів ПП НВФ «Дорожні
технології» за матеріали та послуги,
придбання та використання яких у
жовтні-грудні 2012 року не підтверджено
первинними документами, а також
вартості завищених
заготівельно-складських витрат на
загальну суму 337 450,44 грн. шляхом
проведення претензійно-позовної
роботи;

- внесення змін у кошторис і зменшення
обсягу призначень на фінансування
утримання позивача в 2013 році на
загальну суму 9 907,06 грн.

Як вбачається з матеріалів справи (в
контексті епізодів, висновки та вимоги
по яких оскаржуються), позивач виступав
замовником ряду робіт по здійсненню
поточного та капітального ремонту
автомобільних робіт, а саме:

- за договором №26-06/12 від 15.06.2012 року,
укладеним із ТзОВ «Онур Конструкціон
Інтернешнл», останній (підрядник за
договором) зобов'язався надати послуги
(виконати роботи) з поточного ремонту
автомобільної дороги М-09 Львів -
Рава-Руська, км 5+234 - км 63+600;

- за договором №36-09/12 від 28.09.2012 року,
укладеним із ПП НВФ «Дорожні
технології», останній (підрядник за
договором) зобов'язався надати послуги
(виконати роботи) з поточного ремонту
автомобільної дороги О140403 Дрогобич -
Комарне км 17+200 - км 21+200. За цим договором
до безпосереднього виконання робіт
підрядником залучався субпідрядник -
ТзОВ «Львівшляхрембуд»;

- за договором №37-09/12 від 28.09.2012 року,
укладеним із ПП НВФ «Дорожні
технології», останній (підрядник за
договором) зобов'язався надати послуги
(виконати роботи) з поточного ремонту
автомобільної дороги С141215 Ков'ярі -
Милятичі км 8+700 - км 10+200. За цим
договором до безпосереднього
виконання робіт підрядником залучався
субпідрядник - ТзОВ «Львівшляхрембуд»;

- за договором №96-11/12 від 12.11.2012 року,
укладеним із ПП НВФ «Дорожні
технології», останній (підрядник за
договором) зобов'язався надати послуги
(виконати роботи) з поточного ремонту
автомобільної дороги С141417 Чернихів -
Максимовичі км 8+500 - км 10+000. За цим
договором до безпосереднього
виконання робіт підрядником залучався
субпідрядник - ТзОВ «Львівшляхрембуд»;

- за договором №99-11/12 від 21.11.2012 року,
укладеним із ПП НВФ «Дорожні
технології», останній (підрядник за
договором) зобов'язався надати послуги
(виконати роботи) з капітального
ремонту автомобільної дороги С141417
Чернихів - Максимовичі км 12+940 - км 13+406 -
км 13+500. За цим договором до
безпосереднього виконання робіт
підрядником залучався субпідрядник -
ТзОВ «Львівшляхрембуд»;

- за договором №100-11/12 від 21.11.2012 року,
укладеним із ПП НВФ «Дорожні
технології», останній (підрядник за
договором) зобов'язався надати послуги
(виконати роботи) з капітального
ремонту автомобільної дороги С140611
Великі Грибовичі - Дубляни км 0+950 - км
1+055, км 1+940 - км 2+040, км 2+120 - км 2+245 у
Жовківському районі. За цим договором
до безпосереднього виконання робіт
підрядником залучався субпідрядник -
ТзОВ «Львівшляхрембуд».

Як вбачається з матеріалів ревізії,
відповідач прийшов до висновку про
завищення вартості робіт, виконаних за
вказаними вище договорами, у зв'язку з
відсутністю вичерпного
документального підтвердження витрат,
понесених підрядниками на закупівлю і
використання сировини й матеріалів та
їх транспортування, що, на думку
відповідача, є порушенням п.3.3.10.1 Правил
визначення будівництва, затверджених
наказом Державного комітету
будівництва, архітектури та житлової
політики України №174 від 27.08.2000 року
(надалі - ДБН Д.1.1-1-2000).

Як вказує відповідач, підрядник ТзОВ
«Онур Конструкціон Інтернешнл»
безпідставно включив до актів за
грудень 2012 року ресурс по перевезенню
матеріалів до 3 км, при цьому, факт
роботи машин і механізмів при
перевезенні матеріалів до 3 км не
підтверджено належними первинними
документами, які мали би складатися
підрядником у своїй господарській
діяльності.

Окрім того, відповідач вказує на те, що
підрядник ПП НВФ «Дорожні технології»
безпідставно включив до актів за
жовтень-грудень 2012 року матеріали,
придбання та використання яких також
не підтверджено первинними
документами, які мали би складатися
підрядником у своїй господарській
діяльності. При цьому, субпідрядником
ТзОВ «Львівшляхрембуд», залученим до
виконання робіт ПП НВФ «Дорожні
технології», було безпідставно
включено до актів за жовтень-грудень 2012
року вартість роботи будівельних машин
і механізмів та матеріали, придбання та
використання яких також не
підтверджено первинними документами,
які мали би складатися субпідрядником
у своїй господарській діяльності.

Згідно з приписами ДБН Д.1.1-1-2000,
договірна ціна будівництва може бути
твердою, динамічною або періодичною.
Так, у відповідності до п.3.3.3.2 ДБН
Д.1.1-1-2000, тверді договірні ціни
встановлюються незмінними на весь
обсяг будівництва і не уточнюються, за
винятком окремих чітко визначених
випадків. Згідно з п.3.3.3.3 ДБН Д.1.1-1-2000,
приблизний кошторис (динамічна
договірна ціна) встановлюється
відкритим і може уточнюватися протягом
всього строку будівництва. Пункт 3.3.3.4
ДБН Д.1.1-1-2000 визначає, що періодичні
договірні ціни встановлюються
відкритими і мають елементи як
динамічної, так і твердої договірних
цін.

Згідно з п.3.3.3.1 ДБН Д.1.1-1-2000, вид
договірної ціни встановлюється
сторонами (замовник, підрядник) з
урахуванням положень законодавства.

Із вищезазначених договорів
вбачається, що їхніми умовами
визначено вартість комплексу послуг
(робіт) та зафіксовано у визначеному
грошовому розмірі. У договорах не
зазначено конкретного виду договірної
ціни (тверда, динамічна чи періодична),
Проте Загальними умовами укладення та
виконання договорів підряду в
капітальному будівництві,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України №668 від 01.08.2005 року,
договірна ціна вважається твердою,
якщо інше не встановлено договором. А
тому, суд приходить до висновку, що
договірна ціна за договорами про
надання послуг (виконання робіт) щодо
поточного та капітального ремонту
автомобільних доріг, які укладалися
між позивачем його підрядниками, є
твердою ціною.

ДБН Д.1.1-1-2000 розрізняє порядок
взаєморозрахунків за обсяги виконаних
робіт при твердій ціні та при
динамічній ціні.

Так, згідно з п.3.3.10 ДБН Д.1.1-1-2000, за
динамічною договірною ціною вартість
прямих витрат при взаєморозрахунках за
обсяги виконаних робіт визначається на
підставі витрат трудових і
матеріально-технічних ресурсів,
виходячи з фізичних обсягів виконаних
робіт та уточнених цін ресурсів,
передбачених в договірній ціні. Кошти
на покриття решти статей
загальновиробничих витрат та рівень
заробітної плати працівників,
заробітна плата яких враховується в
загальновиробничих витратах,
уточнюються в порядку, передбаченому
контрактом.

У відповідності ж до згаданого вище
п.3.3.3.2 ДБН Д.1.1-1-2000, тверді договірні
ціни встановлюються незмінними на весь
обсяг будівництва і уточнюються в
подальшому у виключних випадках.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано зазначив, що при
виконанні робіт за твердою ціною
законодавство не передбачає
необхідності на стадії приймання
кінцевих робіт та взаєморозрахунків за
виконані роботи перевіряти будь-які
первинні документи підрядника. А
головним критерієм для прийняття робіт
є якість та обсяги виконаних кінцевих
робіт, які повинні за загальним
правилом відповідати договірній ціні.
У зв'язку з чим при встановленні у
договорі твердої ціни, сам факт
виконання певного обсягу будівельних
робіт відповідної якості є належною та
достатньою підставою для оплати
виконаних робіт за встановленими у
договорі цінами.

З матеріалів справи видно, що роботи,
які виконувалися підрядниками на
замовлення позивача, були прийняті
останнім, а отже, їх результат
відповідає умовам договору та
поставленим до таких робіт вимогам. При
цьому, оскільки вартість робіт
визначена за твердою ціною, а не
динамічною, то не є обов'язковим
здійснення перевірки вартості витрат
підрядника на виконувані роботи, а
відповідно, й перевірки пов'язаних з
цим первинних документів підрядника.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
ні при прийнятті робіт, ні при
проведенні ревізії, не було виявлено
фактичного невиконання чи неналежного
виконання замовлених робіт. При цьому,
у відповідності до норм Порядку
проведення інспектування Державною
фінансовою інспекцією, її
територіальними органами,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №550 від 20.04.2006 року,
ревізія полягає як у документальній
перевірці, так і фактичній перевірці
(під чим, зокрема, розумується
обстеження та контрольний обмір
виконаних робіт тощо). Отже, в даному
випадку саме дані фактичної перевірки
виконаних робіт за договорами підряду
могли би засвідчити завдання збитків
об'єкту контролю або завищення
вартості таких робіт. Однак, такого
роду свідчень про фактичне невиконання
чи фактичне неналежне виконання робіт
з поточного та капітального ремонту
автомобільних доріг відповідачем
представлено не було. Отже є вірним
висновок суду попередньої інстанції,
що належному виконанню підрядником
обумовлених договором підряду робіт
кореспондує обов'язок замовника
оплатити виконану роботу, що
передбачено ч.1 ст.837 Цивільного кодексу
України. При цьому, згідно з ч.2 ст.845
Цивільного кодексу України, навіть у
разі зменшення фактичних витрат
підрядника від тих, які передбачалися
при визначенні ціни (кошторису),
підрядник має право на оплату роботи за
ціною, встановленою договором підряду,
якщо замовник не доведе, що отримане
підрядником заощадження зумовило
погіршення якості роботи.

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв
до уваги надані позивачем та третіми
особами документи на спростування
деяких тверджень відповідача щодо не
підтвердження окремих видів робіт.

Судом першої інстанції дано правильну
оцінку висновку відповідача про те, що
при виконанні робіт з капітального
ремонту автомобільної дороги С141417
Чернихів - Максимовичі км 12+940 - км 13+406 -
км 13+500 та автомобільної дороги С140611
Великі Грибовичі - Дубляни км 0+950 - км
1+055, км 1+940 - км 2+040, км 2+120 - км 2+245 у
Жовківському районі було завищено
понад нормативні 2% від вартості
матеріалів та його транспортної
складової заготівельно-складські
витрати на загальну суму 6 235 грн. і
включив дану суму до складу завищення
вартості робіт.

При цьому окружний суд вірно виходив з
того, що згідно з п.3.1.10.13 ДБН Д.1.1-1-2000 у
складі кошторисної вартості
матеріальних ресурсів враховуються
заготівельно-складські витрати,
призначені для покриття витрат
будівельних організацій на утримання
апарату заготівельних служб (контори і
відділи постачання, управління
виробничо-технологічної комплектації
будівельно-монтажних організацій) та
матеріальних базових складів, а також
витрат, зв'язаних з втратами, які важко
усуваються, і псуванням матеріалів при
їх транспортуванні та зберіганні на
складах. Ці витрати розраховуються за
відсотком, рекомендованим Держбудом,
до кошторисної вартості матеріалів
франко-приоб'єктний склад і є лімітом
коштів на відшкодування цих витрат
підрядника, який для будівельних,
санітарно-технічних і
електротехнічних матеріалів, виробів
та конструкцій складає 2 відсотки.

Однак, як засвідчено представленими
розрахунками ціни товару від 02.11.2012
року, від 19.12.2012 року, 20.12.2012 року до його
розрахункової вартості
заготівельно-складські витрати не
включалися взагалі, що спростовує
висновки відповідача.

Також в оскаржуваному судовому рішенні
обґрунтовано зазначено, що висуваючи
до позивача вимогу про стягнення з
підрядників незаконно отриманих
коштів (в розмірі завищеної вартості
робіт), шляхом проведення
претензійно-позовної роботи,
відповідачем не враховано, що зміст
вимоги повинен узгоджуватися з
приписами чинного законодавства, що,
зокрема, означає й те, що вимога повинна
містити вичерпну вказівку
підконтрольному суб'єкту щодо вчинення
дій, які відповідно до норм
законодавства будуть направлені на
усунення порушених вимог закону. У
даному ж випадку відповідач не
зазначає, які правові підстави
стягнення з третіх осіб цих коштів, а
також відповідач не зазначає, якою
нормою закону (підзаконного акту)
передбачено відновлення порушених
вимог законодавства саме в такий
спосіб. Більш того, вимоги щодо
проведення претензійно-позовної
роботи без належного обґрунтування
підстав для цього (враховуючи, що в
даній справі, висновки відповідача за
результатами ревізії здебільшого
базувалися на припущеннях, а не
достовірно встановлених фактах, а
окрім того, не доведення невиконання чи
неналежного виконання робіт не створює
правових підстав для повернення
частини їх ціни) не відповідають
завданням фінансового контролю,
оскільки їх виконання потягне за собою
не збереження державних фінансових
ресурсів, а навпаки - додаткові витрати
для позивача, пов'язані зі вжиттям
заходів по стягненню коштів (підстав
для чого фактично немає).

Судом першої інстанції дано вірну
оцінку вимогам позивача про скасування
вимоги відповідача про усунення
виявлених порушень в частині утримання
служби замовника на суму 9907,06 грн.

Так, вимоги відповідача до позивача
були висунуті за листом №06-15м/6764 від
03.09.2013 року. При цьому, серед цих вимог
відсутня вимога, предметом якої є
усунення порушень в частині утримання
служби замовника саме в сумі 9907,06 грн.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
наслідком встановлення судом
невідповідності частини рішення
суб'єкта владних повноважень вимогам
чинного законодавства є визнання
такого акта частково протиправним, при
умові, що цю частину може бути
ідентифіковано (виокремлено, названо)
та що без неї оспорюваний акт в іншій
частині (частинах) не втрачає свою
цілісність, значення. Зокрема, частково
протиправним можна визнати якусь
частину, пункт, речення рішення або
рішення в частині нарахування певної
суми окремого виду податку чи збору,
накладення штрафних (фінансових)
санкцій в якійсь сумі тощо. При цьому,
суд не може підміняти державний орган,
рішення якого оскаржується, приймаючи
замість рішення, яке визнається
протиправним, інше рішення, яке б
відповідало закону, та давати вказівки,
які б свідчили про вирішення питань,
які належать до компетенції такого
суб'єкта владних повноважень.

У зв'язку з чим, ураховуючи те, що серед
вимог за листом № 06-15м/6764 від 03.09.2013 року
неможливо ідентифікувати окремо від
інших вимогу про усунення порушень в
частині утримання служби замовника в
сумі 9907,06 грн., а також неможливо
виокремити її зі складу інших вимог,
суд правильно відмовив у задоволенні
позову в цій частині.

Отже, доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують, постанова суду першої
інстанції ґрунтується на правильно
встановлених обставинах справи та з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Тому апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції без
змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції у Львівській
області залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 30.07.2014 року
у справі № 813/8005/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.С. Затолочний

Судді:
В.М. Каралюс

Р.М. Гулид