Справа № 872/16160/13
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2014 рокусправа № 804/11489/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Кругового О.О.

суддів: Дадим Ю.М.
Богданенка І.Ю.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.09.2013 року у справі №804/11489/13-а за
адміністративним позовом
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до товариства з додатковою
відповідальністю «Автопромінь» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

ВСТАНОВИВ :

Дніпропетровське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернулось до суду з адміністративним
позовом до товариства з додатковою
відповідальністю «Автопромінь», в
якому просило стягнути з товариства
суму адміністративно-господарських
санкцій у розмірі 14644.52 грн. та пені за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 336.95 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
несплата ТДВ «Автопромінь»
адміністративно-господарських санкцій
та пені в добровільному порядку до
Фонду соціального захисту інвалідів
завдає значної шкоди державним
інтересам, не дозволяє в повній мірі
створити інвалідам необхідні умови,
які дають вести повноцінний спосіб
життя.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.09.2013 року в задоволенні
адміністративного позову було
відмовлено.

Дніпропетровське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів,
не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, звернулось з апеляційною
скаргою, в якій посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати оскаржувану
постанову, та винести нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Також, заявник апеляційної скарги
зазначив, що ТДВ «Автопромінь» не
звільняється від обов'язку оплачувати
штрафні санкції до відділення фонду на
підставі ст.20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», оскільки
зазначена норма не ставить відповідний
обов'язок підприємства у залежність
від будь-яких обставин, з яких інвалід
не працює на підприємстві.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції при прийнятті
оскаржуваного судового рішення норм
матеріального та процесуального права,
суд вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Сторони, які були належним чином
повідомлені про час та місце
проведення розгляду справи, в судове
засідання не з'явились, у зв'язку з чим
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
фіксування судового процесу не
здійснювалось.

Вирішуючи спір між сторонами та
задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем здійснені всі залежні від
нього заходи по організації робочих
місць для інвалідів, а тому відсутні
правові підстави для застосування
адміністративно-господарських
санкцій.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з зазначеними висновками
суду першої інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст..17 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів» підприємства, установи і
організації за рахунок коштів Фонду
соціального захисту інвалідів або за
рішенням місцевої ради за рахунок
власних коштів, у разі необхідності,
створюють спеціальні робочі місця для
працевлаштування інвалідів,
здійснюючи для цього адаптацію
основного і додаткового обладнання,
технічного оснащення і пристосування
тощо з урахуванням обмежених
можливостей інваліда

За змістом статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що у
відповідності до нормативу, Відповідач
створив місце для працевлаштування
інвалідів на підприємстві у кількості 2
робочих місць, 1 з яких залишалося
незайнятим.

Тобто, ТДВ «Автопромінь» було
дотримано вимоги, встановлені
приписами Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» щодо створення нормативу
робочих місць для інвалідів.

Однак, згідно з частиною 3 статті 18
Закону, підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до частини 4 статті 20
Закону України "Про зайнятість
населення" підприємства, установи і
організації незалежно від форми
власності реєструються у місцевих
центрах зайнятості за їх
місцезнаходженням як платники збору до
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття,
щомісяця подають цим центрам
адміністративні дані у повному обсязі
про наявність вільних робочих місць
(вакансій), у тому числі призначених для
працевлаштування інвалідів.

Частиною 3 статті 181 Закону встановлено,
що державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

Отже, приписами чинного законодавства
встановлено, що до обов'язків
підприємства пов'язаних з
працевлаштуванням інвалідів входить
не тільки створення робочих місць для
інвалідів, але і інформування держави
про наявність таких місць шляхом
подання щорічної звітності до Фонду
соціального захисту інвалідів та
щомісячної звітності до районного
центру зайнятості.

В свою чергу, частиною 1 статті 20 Закону
встановлено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені, яка
обчислюється відповідно до Закону,
виходячи з 120 відсотків річних
облікової ставки Національного банку
України, що діяла на момент сплати,
нарахованої на повну суму недоїмки за
весь її строк.

Відповідно до частини 1 статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Водночас, частиною 2 наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Аналіз зазначених правових норм дає
підстави для висновку, що
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком або збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Податковим кодексом України, а є
заходом впливу до правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що
28.02.2013 року Відповідачем було подано до
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів Звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2012 рік, в
якому Відповідачем було самостійно
визначено, що на підприємстві у 2012 році
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
становила 42 особи, середньооблікова
кількість штатних працівників, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність складає 1
особа, загальна кількість місць
створених відповідно до ст.19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів» становить 2
одиниці.

Також, товариством з додатковою
відповідальністю «Автопромінь» до
Ленінського районного центру
зайнятості протягом 2012 року подавались
звіти про наявність вакансій за формою
№3-ПН станом на: 27.12.2012 року, 28.11.2012 року,
31.10.2012 року, 26.09.12 року, 30.08.2012 року, 30.07.2012
року, 27.06.2012 року, 30.05.2012 року, 30.04.2012 року
, 29.03.2012 року, 29.02.2012 року, 26.01.2012 року.

Крім того, товариство з додатковою
відповідальністю «Автопромінь»
додатково розміщувало у газеті «Работа
плюс» оголошення про потребу слюсаря
по ремонту автотранспорта (інвалід
робочої групи).

При цьому, суд апеляційної інстанції
зазначає, що до обов'язків підприємства
відноситься створення робочих місць
для інвалідів, яке не супроводжується
його обов'язком самостійно підбирати
та працевлаштовувати інвалідів на
створені робочі місця, оскільки такий
обов'язок покладено на фонд
соціального страхування інвалідів та
Державну службу зайнятості. До
обов'язків підприємств відноситься
інформування Фонду соціального
захисту інвалідів шляхом подання
щорічної звітності та районного центру
зайнятості шляхом подання щомісячної
звітності.

В даному випадку, Відповідач належним
чином інформував Фонд соціального
захисту інвалідів шляхом подання
щорічної звітності та районний центр
зайнятості шляхом подання щомісячної
звітності, що підтверджується
вищенаведеними фактами.

Отже, Відповідач у 2012 році здійснив
всіх залежних від нього заходів по
працевлаштуванню інвалідів на
створені ним вакантні робочі місця, а
саме він інформував державу про
створені ним робочі місця для
працевлаштування інвалідів, що
свідчить про відсутність
протиправного характеру в його діях.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відсутності підстав для
стягнення з Відповідача суми
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 14644.52 грн. та пені за порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 336.95 грн.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
постанова Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.09.2013 року є обґрунтованою та законною,
а підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ч. 1
ст. 200, ст. 206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.09.2013 року у справі №804/11489/13-а -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
О.О. Круговий

Суддя:
Ю.М. Дадим

Суддя:
І.Ю. Богданенко