Справа № 809/876/14
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2014-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"12" грудня 2014 р.
Справа № 809/876/14

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського
окружного адміністративного суду
Скільський І.І., розглянувши у порядку
письмового провадження в приміщенні
суду адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Х-АДВАНС" до
Реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - гаражний
кооператив «Соколи» та ОСОБА_1 про
визнання недійсним рішення №2777569 від
01.06.2013 року та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Х-АДВАНС»
звернулося в суд з позовом до
Реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - гаражний
кооператив "Соколи" та ОСОБА_1 про
визнання недійсним рішення №2777569 від
01.06.2013 року та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 24.03.2014 року та 04.04.2014
року, залучено до участі у справі в
якості третіх осіб на стороні
відповідача, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору:
гаражний кооператив «Соколи» та ОСОБА_1
(т.1, а.с.1-2 та а.с.41).

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем, всупереч вимог Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» та Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженому Постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011
року №703 проведено державну реєстрацію
права власності на гараж АДРЕСА_1, за
громадянином ОСОБА_1 без відповідної на
те дозвільної документації, за
відсутності декларації інспекції ДАБК
про готовність об'єкта до експлуатації,
за відсутності речового права заявника
на земельну ділянку та витягу з ДЗК про
земельну ділянку, крім цього документи
подано особою без належних на те
повноважень, а сам перелік документів
не відповідає затвердженому
обов'язковому переліку, необхідному
для проведення первинної державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно. Оскільки, гараж НОМЕР_2,
реєстраційні дії щодо якого є
предметом оскарження, розташований на
земельній ділянці, загальною площею
6,2207 га, що належить позивачу на праві
приватної власності, згідно з
Державним актом Серія ЯМ №657804,
зареєстрованим в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
користування землею, договорів оренди
землі за №00107 від 25.10.2012 року, таке
рішення підлягає визнанню недійсним, а
державна реєстрація скасуванню шляхом
внесення відповідних записів про це до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно.

Ухвалою Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 04.07.2014 року
позовну заяву «Х-АДВАНС» залишено без
розгляду(т.1 а.с.244 - 246).

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09.09.2014 року
ухвалу Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 04.07.2014 року
про залишення позовної заяви без
розгляду у справі №809/876/14 скасовано, а
справу направлено для продовження
розгляду до суду першої інстанції (т.2
а.с.31-33).

Представник позивача в судове
засідання не прибув, про розгляд справи
повідомлявся належним чином, що
підтверджується розпискою про розгляд
справи (т.2 а.с.88). У матеріалах
адміністративної справи наявне
клопотання уповноваженого
представника позивача про здійснення
судом подальшого розгляду справи за
відсутності позивача (т.2, а.с.60). Позивач
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі, з підстав викладених у позовній
заяві та додаткових письмових пояснень
(т.1, а.с.142-152).

Представник відповідача завчасно та
належним чином повідомлений про дату,
час і місце судового розгляду, в судове
засідання не прибув, проте надав суду
письмові заперечення на
адміністративний позов, в прохальній
частині яких, просив здійснювати
подальший розгляд справи без участі
уповноваженого представника.

Заперечення відповідача проти
заявленого позову (т.1, а.с.125-128)
мотивовані тим, що при реєстрації майна
(гаражу) на спірній земельній ділянці,
державному реєстратору було надано
достатній перелік документів для
здійснення державної реєстрації
нерухомого майна, обґрунтовано
правомірність оскаржуваних
реєстраційних дій, посилаючись на лист
Державної реєстраційної служби
України від 15.04.2013 року за №165/06-15-13
«Щодо видачі свідоцтв про право
власності на нерухоме майно у зв'язку
із набуттям права власності на
новозбудовані чи реконструйовані
об'єкти нерухомого майна», а також
необхідність врахування, при
проведенні реєстраційних дій,
законодавства, що діяло на час
будівництва об'єкта нерухомого майна.
Що стосується зобов'язань в частині
забезпечення внесення до Державного
реєстру прав на нерухоме майно
відповідного запису про скасування
відомостей у останньому, звернуто
увагу суду на те, що з цього приводу
позивач до відповідача не звертався. За
наведених підстав просив в задоволенні
позову відмовити повністю.

Представник третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - гаражного
кооперативу «Соколи» в судове
засідання не прибув, хоча про дату, час
та місце судового розгляду справи
повідомлявся завчасно та належним
чином, причини неявки в судове
засідання суду невідомі. Відповідно до
поданого письмового заперечення (т.1
а.с. 65-71) по справі гаражний кооператив
«Соколи» вважає позовні вимоги такими,
що не підлягають задоволенню, оскільки
позивачем первинно не доведено факту
порушення оскаржуваним рішенням
відповідача своїх прав, свобод та
законних інтересів. Натомість право
користування земельною ділянкою
гаражного кооперативу «Соколи»
підтверджувалося договором оренди
землі на АДРЕСА_2 з цільовим
призначенням для обслуговування
гаражів від 16 березня 2006 року,
укладеним терміном на один рік, який є
правомірним та ніким не скасованим.
Вважає помилковим твердження позивача,
про те, що гараж повинен був бути
обов'язково прийнятий в експлуатацію в
установленому законодавством порядку,
обґрунтовуючи це тим, що в спірному
випадку мала місце державна реєстрація
права власності на нерухоме майно, яке
член гаражного кооперативу вніс в
якості свого пайового внеску при
вступі до гаражного кооперативу
«Соколи», а жодних доказів, які б
підтверджували факт самочинного
будівництва спірного гаражу у позивача
не має. З підстав, наведених в
запереченні, просив в задоволенні
позову відмовити.

Третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
ОСОБА_1 в судове засідання не прибув,
хоча про дату, час і місце судового
розгляду справи повідомлялася
завчасно та належним чином. Судову
повістку направлено відповідачу за
адресою, зазначеною у витязі з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, однак ним не
отримано з незалежних від суду причин.
У відповідності до ч.11 ст.35 КАС України
у разі повернення поштового
відправлення із повісткою, яка не
вручена адресату з незалежних від суду
причин, вважається, що така повістка
вручена належним чином. У матеріалах
адміністративної справи містяться
письмові заперечення на позов (т.2
а.с.41-42), які мотивовані тим, що згідно
рішення Реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції на підставі рішення
загальних зборів гаражного
кооперативу «Соколи» проведено
державну реєстрацію права власності на
належний йому гараж. Дане рішення
жодним чином не зобов`язує позивача
вчиняти дії щодо земельної ділянки або
утримуватись від таких дій, не
встановлює його прав та обов`язків щодо
згаданого майна та не позбавляє ТОВ
«Х-АДВАНС» права власності на земельну
ділянку. Просив в задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Частиною шостою статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи те, що немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
хоча і не прибули всі належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду особи, які беруть
участь у справі, суд прийняв рішення
про розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Перевіривши за матеріалами справи
доводи позивача, дослідивши та
оцінивши в їх сукупності подані докази,
суд дійшов до висновку про
обґрунтованість позовних вимог, тому
останні підлягають до задоволення з
наступних мотивів.

У відповідності до витягу з
інформаційної довідки №10597512 з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого
майна від 10.10.2013 року, 28.05.2013 року
державним реєстратором: Поповичем
Романом Васильовичем проведено
державну реєстрацію права власності на
об'єкт нерухомого майна: гараж; адреса:
АДРЕСА_1, форма власності: приватна,
розмір частки: 1/1, власник: ОСОБА_1
(зворотній бік а.с.7, т.1).

Наявними в матеріалах справи доказами
підтверджується, що реєстраційні дії
проводилися на підставі документів,
відображених в картці прийому заяви
№2622291 (т.1, а.с.115): заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень №3855 від
28.05.2013 року, реєстраційний № 1324707 (т.1,
а.с.96); квитанції про оплату державного
мита №ПН14992 від 22.05.2013 року (т.1, а.с.97-98);
копій паспорта та картки платника
податків ОСОБА_3 (т.1,а.с.99); копій
паспорта та картки платника податків
ОСОБА_1 (т.1 а.с.100); копії технічного
паспорту від 15.04.2013 року на гараж
АДРЕСА_1 (т.1 а.с.103-106); витягу із
протоколу №7 від 31 березня 2013 року про
затвердження списку
членів/асоційованих членів гаражного
кооперативу "Соколи" (т.1 а.с.102); довідки
№42/01-04 від 10.04.2013 року АДРЕСА_2, гараж
(бокс) НОМЕР_2, ряд 4, ділянка 2 (т.1, а.с.107);
витягу з угоди про надання послуг
адвокатом від 16.04.2013 року (т.1, а.с.101).
Окрім вищенаведених документів
представником відповідача надано суду
копію договору оренди землі від 16.03.2006
року з додатками (т.1, а.с.108-114), проте сам
договір не був відображений в картці
прийому заяви №2622291 від 12.06.2013 року
серед документів, на підставі яких
проводилися оскаржувані реєстраційні
дії.

01.06.2013 року, за результатами розгляду
заяви та доданих документів
відповідачем прийнято рішення №2777569
про державну реєстрацію права
власності форма власності: приватна,
розмір частки: 1/1 на гараж, що
розташований: АДРЕСА_1, за суб'єктом:
ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_1 (т.1,
а.с.120), на підставі якого видано
Свідоцтво про право власності,
індексний номер та витяг з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності №4254225
від 01.06.2013 року (т.1, а.с.121-122).

Згідно із статтею 152 Земельного кодексу
України, держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Одним
із шляхів захисту прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки є
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування.

Аналогічне право оскаржити до суду дії
державного реєстратора визначено
частиною другою статті 30 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» №1952-ІV від 01.07.2004 року.

Правові, економічні та організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації, визначені
Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» №1952-ІV від 01.07.2004
року, із змінами та доповненнями, (далі -
Закон). Також, при розгляді та вирішенні
даної адміністративної справи до
спірних правовідносин слід
застосовувати Порядок державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядок надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затверджений
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 703 від 22.06.2011 року, в редакції чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин (далі - Порядок).

Відповідно до частини другої статті 9
Закону державний реєстратор, зокрема,
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, відповідність
повноважень особи, яка подає документи
на державну реєстрацію прав та їх
обтяжень; відповідність відомостей про
нерухоме майно, наявних у Державному
реєстрі прав та поданих документах;
наявність обтяжень прав на нерухоме
майно, зареєстрованих відповідно до
вимог цього Закону.

Частиною третьою статті 17 Закону
передбачено, що документи, що
встановлюють виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і подаються для державної
реєстрації прав, повинні відповідати
вимогам, встановленим цим Законом та
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 26 Порядку для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 27 Порядку передбачений
загальний перелік документів, що
можуть підтверджувати виникнення,
перехід та припинення права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно.

На підставі поданих суду документів
встановлено, що до дати реєстрації
права власності на гараж, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, якою є
28 травня 2013 року, жодних реєстраційних
дій щодо оформлення права власності на
гараж (АДРЕСА_1) не проводилося. А отже,
гараж АДРЕСА_1 підлягав первинній
державній реєстрації і на вказані
правовідносини поширювалися вимоги
пункту 46 Порядку.

Так, пунктом 46 Порядку передбачено, що
для проведення державної реєстрації
прав з видачею свідоцтва про право
власності на нерухоме майно у зв'язку з
набуттям права власності на
новозбудовані чи реконструйовані
об'єкти нерухомого майна заявник, крім
документів, що зазначені у пунктах 28, 29
і 31 цього Порядку, подає органові
державної реєстрації прав, зокрема,
документ, що посвідчує речове право на
земельну ділянку (крім випадків
реконструкції квартири, житлового або
нежитлового приміщення); витяг з
Державного земельного кадастру про
земельну ділянку (у разі, коли в
документі, що посвідчує речове право на
земельну ділянку, відсутні відомості
про її кадастровий номер).

Виключення стосується житлових чи
нежитлових приміщень, які є складовими
частинами інших житлових будинків,
будівель, споруд (їх окремих частин), в
яких вони розташовані. З огляду на те,
що гараж АДРЕСА_1, державна реєстрація
прав на який оскаржується є окремим
об'єктом нерухомого майна, який
встановлено безпосередньо на землі, а
не розташовано в якійсь окремій
будівлі чи споруді, про що свідчать
виданий технічний паспорт, виключення
щодо обов'язковості реєстрації
речового права на земельну ділянку не
стосується цього конкретного випадку.

Таким чином, судом встановлено
відсутність при проведенні
оскаржуваної реєстрації документу, що
посвідчує речове право заявника на
земельну ділянку і витягу з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку (у разі, коли в документі, що
посвідчує речове право на земельну
ділянку, відсутні відомості про її
кадастровий номер).

Поданий відповідачем договір оренди
землі від 16.03.2006 року не містить
відомостей про кадастровий номер
земельної ділянки, що є суттєвим,
укладений строком на 1 (один) рік, а
відтак на момент вчинення реєстрації
права власності на гараж АДРЕСА_1
втратив чинність.

Крім цього, судом встановлено, що
договір оренди землі від 16.03.2006 року не
передбачав права забудови а ні для
гаражного кооперативу "Соколи", а ні для
його членів.

Згідно п.1.2 договору цільовим
призначенням земельної ділянки було
обслуговування гаражів, і використання
земельної ділянки виключно згідно її
цільового призначення було одним з
основних зобов'язань орендаря (п.2.5.1), а
згідно п.2.5.2 договору, орендар також
зобов'язувався додержуватися вимог
законодавства та місцевих правил
забудови населених пунктів.

Відсутність, на момент вчинення
відповідачем спірних реєстраційних
дій, будь-яких документів, які б могли
підтвердити наявність у третіх осіб
речового права на земельну ділянку
додатково підтверджується постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 24 жовтня 2013
року в справі №909/538/13 (залишеною без
змін постановою Вищого господарського
суду України від 31.03.2014 року) згідно з
якою гаражному кооперативу "Соколи"
відмовлено в укладенні додаткової
угоди оренди земельної ділянки по вул.
Вовчиннцькій, 225, м. Івано-Франківськ, а
також постановою Львівського
апеляційного господарського суду від 12
лютого 2014 року в справі №909/837/13, якою
залишено в силі рішення господарського
суду Івано-Франківської області згідно
з яким відмовлено в задоволенні позову
гаражного кооперативу "Соколи" про
визнання за гаражним кооперативом
"Соколи" права на користування
земельною ділянкою площею 6,2207 га для
колективного гаражного будівництва, що
знаходиться по АДРЕСА_2 (т.1 а.с.153-175).

Відповідно до приписів пункту 4
Порядку, у разі коли законодавством
встановлено вимогу щодо прийняття в
експлуатацію об'єкта нерухомого майна,
державна реєстрація права власності на
нього проводиться після прийняття
такого об'єкта в експлуатацію в
установленому законодавством порядку.
Аналогічна умова державної реєстрації
міститься в абзаці 2 статті 5 Закону.

З врахуванням наведених правових норм
щодо обов'язковості прийняття в
експлуатацію об'єкта нерухомого майна
як передумови державної реєстрації
права власності на нього, абзацом 5
пункту 46 того ж Порядку, визначено, що
для проведення державної реєстрації
прав з видачею свідоцтва про право
власності на нерухоме майно у зв'язку з
набуттям права власності на
новозбудовані чи реконструйовані
об'єкти нерухомого майна заявник, разом
з іншими документами, подає органові
державної реєстрації прав документ, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта.

Аналогічна передумова державної
реєстрації прав на нерухоме майно
містилась і в законодавстві, яке діяло
до прийняття вище згаданих
нормативно-правових актів.

Так, п. 1.6 Тимчасового Положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно затвердженого Наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.2002
року №7/5, прямо була визначена загальна
вимога, згідно якої реєстрації
підлягали права власності виключно на
об'єкти нерухомого майна, будівництво
яких закінчено та, які прийняті в
експлуатацію у встановленому порядку.

Згідно із статтею 32 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
№ 3038-VI від 17.02.2011 року, в редакції чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин усі об'єкти будівництва
поділяються на І, II, III, IV і V категорії
складності. Категорія складності
об'єкта будівництва визначається
відповідно до державних будівельних
норм та стандартів на підставі класу
наслідків (відповідальності) такого
об'єкта будівництва.

Відповідно до частини першої статті 39
Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності", прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, що належать до І - III категорій
складності, та об'єктів, будівництво
яких здійснювалося на підставі
будівельного паспорта, здійснюється
шляхом реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації. Форма декларації про
готовність об'єкта до експлуатації,
порядок її подання і реєстрації
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

Частиною другої цієї статті Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" передбачено, що прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, що належать до IV і V категорій
складності, здійснюється на підставі
акта готовності об'єкта до
експлуатації шляхом видачі органами
державного архітектурно-будівельного
контролю сертифіката у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

Враховуючи посилання третьої особи,
без самостійних вимог на предмет спору
на стороні відповідача - гаражного
кооперативу "Соколи" про будівництво
гаражу АДРЕСА_2 ще в 2006 році, слід
зауважити, що обов'язковість прийняття
в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів до моменту
державної реєстрації речових прав на
них була визначена і раніше діючими
нормативно-правовими актами.

Одним з основних таких документів був
Закон України "Про планування і
забудову територій" від 20.04.2000 року, із
змінами і доповненнями, згідно якого
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта посвідчувалося: з
29.09.2004р., по 01.01.2009р. - Актом державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта, затверджений органом
виконавчої влади чи органом місцевого
самоврядування, що утворив цю комісію,
та зареєстрованим в інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю, яка видала дозвіл на
виконання будівельних робіт; з 01.01.2009р.,
до 30.04.2011р., - виданим
Держархбудінспекцією та її
територіальними органами Сертифікатом
відповідності.

Всі вище перелічені документи, якими
посвідчувався факт прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта, як і всі правовстановлюючі
документи, що посвідчують речове право
на земельну ділянку - підлягають
окремій обов'язковій державній
реєстрації і набувають чинності лише
після проведення такої.

Судом встановлено, що при проведенні
державної реєстрації відповідачу не
подавалися документи, які б
підтверджували факт введення гаражу по
АДРЕСА_2 в експлуатацію. Суду не надано
вказаних документів, чи будь-яких інших
підтверджуючих документів про
введення об'єкту в експлуатацію, в тому
числі й згідно із законодавством, що
діяло у 2006 році.

З приводу даного питання, слід також
зазначити, що постановою Вищого
господарського суду України від 29.04.2014
року у справі №909/837/13 за позовом
гаражного кооперативу "Соколи",
Вовчинецької сільської ради,
Акціонерного товариства відкритого
типу "Родон", Товариства з обмеженою
відповідальністю "Х-Адванс",
Івано-Франківської міської ради про
визнання права на користування
земельною ділянкою встановлено, що
здійснена забудова спірної земельної
ділянки членами ГК "Соколи" суперечить
ст.ст.24, 29 Закону України "Про
планування і забудову територій" (який
діяв на момент забудови), згідно з
нормами яких фізичні та юридичні особи
могли здійснювати будівництво об'єктів
містобудування виключно на земельних
ділянках, що належали їм на праві
власності чи користування (з
урахуванням вимог ст.ст.125, 126
Земельного кодексу України, які
визначають форми правовстановлюючих
документів та обов'язковість їх
державної реєстрації), і виключно на
підставі дозволу виконавчого органу
відповідної ради на будівництво
об'єкта містобудування та дозволу на
виконання будівельних робіт
отриманого в місцевих органах ДАБК (т.1,
а.с.173-175). Обставин та доказів наявності
у ГК "Соколи" чи його членів будь-якого з
вище вказаних документів на
будівництво гаражів не доведено.

Частиною першою статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно із Довідкою про право власності
на гараж №42/01-04 від 10.04.2013 року, яка
видана ГК «Соколи» дійсно належить
ОСОБА_1, на праві власності та
збудований в 2006 році. Водночас, згідно з
Витягом із протоколу №7 від 31.03.2013 року
про затвердження списку
членів/асоційованих членів гаражного
кооперативу "Соколи" - ОСОБА_1, вступив
до кооперативу лише 31.03.2013 року.

З огляду на вищенаведене, на момент
будівництва гаражу АДРЕСА_1 третя особа
- ОСОБА_1, не був учасником кооперативу,
а став ним тільки через 7 (сім) років.

Так, згідно з відомостями Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців станом на
22.12.2010 року, починаючи з березня 2006 року
всього членів кооперативу було 55
чоловік, розмір внеску до статутного
фонду - 0,00 грн. (т.1, а.с.180-181).

Додатком №1 до діючої нової редакції
Статуту ГК "Соколи" станом на 17.03.2006 року
складений список засновників
кооперативу в кількості 55 чоловік,
серед яких ОСОБА_1 не числився (т.1,
а.с.179).

Відповідно до інформації з Єдиного
Державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, що
зазначена на офіційному сайті
Державного підприємства
«Інформаційно-ресурсний центр», станом
на момент розгляду даної
адміністративної справи чисельність
членів ГК "Соколи" з моменту створення
останнього залишалася не змінною - 55
чоловік, розмір внеску до статутного
(пайового) фонду - 0.00 грн.

Згідно з частиною першою статті 18
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців" №755-IV від 15.05.2003 року,
із змінами та доповненнями, якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Частиною третьою цієї ж статті
Закону передбачено, що якщо відомості,
які підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, не були до нього
внесені, вони не можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
крім випадків, коли третя особа знала
або могла знати ці відомості.

З огляду на вищенаведене, твердження
третьої особи - ГК "Соколи" про
прийняття нових його членів чи в 2006
році, чи в 2013-му році не підтверджуються
відомостями, які містяться в Єдиному
Державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а відтак не
можуть вважатися достовірними.

З приводу обґрунтування позивачем
позовних вимог в частині не належного
підтвердження повноважень особи
адвоката, який діяв від імені заявника
при реєстрації права власності на
гараж, слід зазначити наступне.

Згідно із статтею 26 Закону України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
№5076-VI від 05.07.2012 року адвокатська
діяльність здійснюється на підставі
договору про надання правової
допомоги. Документами, що посвідчують
повноваження адвоката на надання
правової допомоги, можуть бути: 1)
договір про надання правової допомоги;
2) довіреність; 3) ордер; або 4) доручення
органу (установи), уповноваженого
законом на надання безоплатної
правової допомоги.

Як встановлено в судовому засіданні, до
заяви про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень на підтвердження
повноважень представником третьої
особи на стороні відповідача - ОСОБА_3,
долучався витяг з угоди про надання
послуг адвоката (т.1 а.с.101).

З врахуванням того, що приписи статті 26
Закону України "Про адвокатуру та
адвокатську діяльність" є загальними
нормами, в частині представництва
адвокатом інтересів сторони, не мають
імперативного характеру при вирішенні
даних спірних правовідносин та не
вказують про вичерпний перелік
документів, що приймаються на
підтвердження повноважень адвоката,
суд вважає витяг з угоди про надання
послуг адвоката можливим та допустимим
документом для підтвердження
представницьких повноважень адвоката
в органах державної реєстрації прав,
відтак доводи позивача з цих підстав є
помилковими та необґрунтованими.

Що стосується доводів відповідача, які
ґрунтуються на рекомендаціях,
викладених в листі Державної
реєстраційної служби України від 15.04.2013
року за №165/06-15-13 "Щодо видачі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно у
зв'язку з набуттям права власності на
новозбудовані чи реконструйовані
об'єкти нерухомого майна" слід
зазначити наступне.

Згідно з вказаним листом, Державна
реєстраційна служба України не
звільняє заявника від обов'язку подати
весь перелік документів визначених
пунктами 46 та 48 Порядку, в тому числі,
документ що посвідчує речове право на
земельну ділянку, документ, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкту,
документ, що підтверджує присвоєння
об'єкту нерухомого майна адреси тощо.

За змістом абзацу другого та третього
пункту 1 листа, виключення з цього
правила може мати місце, коли об'єкти
нерухомого майна, збудовані в
результаті діяльності житлового,
житлово-будівельного, дачного,
гаражного чи іншого кооперативу, за
умови, що на певну частину таких
об'єктів до 01.01.2013 року оформлено та
зареєстровано право власності. Лише в
цьому випадку державна реєстрація
могла б бути проведена на підставі
вказаних відповідачем документів.

Таким чином, вказаним листом Державна
реєстраційна служба України дає
можливість застосування так званої
"спрощеної процедури" за наявності двох
умов: 1) об'єкт нерухомого майна повинен
бути збудований у результаті
діяльності відповідного кооперативу, в
даному випадку - гаражного кооперативу
"Соколи"; 2) на певну частину аналогічних
об'єктів в тому ж кооперативі до 01.01.2013
року повинно бути оформлене та
зареєстроване право власності в
порядку, визначеному чинним
законодавством.

Належних доказів, що спірний гараж по
АДРЕСА_2 як об'єкт нерухомого майна
збудований в результаті діяльності ГК
"Соколи" в 2006 році чи в інший час, суду не
представлено, крім того сама третя
особа - ГК "Соколи" в своїх запереченнях
цю обставину спростовує, пояснюючи, що
вказаний гараж збудований в 2006 році та
внесений ним в пайовий фонд
кооперативу, що свідчить про
відсутність першої передумови для
застосування "спрощеної процедури".

Що стосується другої умови для
можливості застосування "спрощеної
процедури" реєстрації, то судом
встановлено та підтверджується даними
Інформаційної довідки з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
що перші реєстраційні дії щодо
реєстрації гаражів за адресою:
гаражний кооператив "Соколи", м.
Івано-Франківськ датовані 28.05.2013 року,
будь-якої іншої інформації чи доказів,
які б ці обставини спростовували суду
не представлено.

Крім цього, суд, керуючись принципом
законності зазначає, що вказаний лист
не має ознак нормативно-правового акту,
носить рекомендаційний характер та не
може застосовуватися в супереч вимог
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року
(чинної на момент виникнення спірних
правовідносин).

З огляду на встановлені судом
обставини, підтверджені належними
доказами та вказані правові норми, суд
дійшов переконання, що відповідачем
здійснено державну реєстрацію права
власності на гараж АДРЕСА_1, в порушення
вимог Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" №1952-ІV від 01.07.2004
року та Постанови Кабінету Міністрів
України "Про затвердження Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і Порядку надання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно" №703 від
22.06.2011 року, а саме: без належного
документу, що посвідчує речове право на
земельну ділянку; без документу, що
відповідно до вимог законодавства,
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкту.

Що стосується вимоги, викладеної в
пункті 6 прохальної частини позовної
заяви, то правомірність такої,
передбачена приписами розділу ІІ
наказу Міністерства юстиції України
"Про затвердження Порядку прийняття і
розгляду заяв про внесення змін до
записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень та скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно" № 3502/5 від 12.12.2011року.
Зокрема, в контексті пунктів 2.1., 2.6., та
2.10., цього Порядку державний
реєстратор, який провів державну
реєстрацію прав на підставі рішення
суду про скасування державної
реєстрації прав приймає рішення щодо
внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації прав, скасування записів
Державного реєстру прав.

Порядок взаємодії органів державної
реєстрації прав та їх посадових осіб
(Додаток до Наказу Міністерства
юстиції України від 02.04.2013 року №607/5), в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, на який в своїх
поясненнях посилався представник
відповідача, згідно з абзацом 12 пункту 1
регламентує виключно процедуру
взаємодії системи органів державної
реєстрації прав та державних
реєстраторів прав на нерухоме майно
органів державної реєстрації прав під
час проведення державної реєстрації
права власності та/або речових прав на
нерухоме майно, що виникають, в тому
числі, у випадку подання до органу
державної реєстрації прав рішення
суду, що набрало законної сили, про
зобов'язання органу державної
реєстрації прав та/або державного
реєстратора речових прав на нерухоме
майно органу державної реєстрації прав
вчинити дії щодо державної реєстрації,
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно або
скасування записів Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно з
відповідною заявою або без неї щодо
вищезазначених речових прав.

Пунктом 4 цього Порядку визначено, що
орган державної реєстрації прав у день
прийняття відповідної заяви або
рішення суду про державну реєстрацію
речових прав та їх обтяжень, скасування
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно або скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно у випадках,
передбачених п.1 наказу, та виконання
дій, передбачених п.3 цього Порядку, за
допомогою програмного забезпечення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно передає таку заяву на
розгляд до Укрдержреєстру.

Згідно з абзацом 1 пункту 5 Державний
реєстратор прав на нерухоме майно
Укрдержреєстру з дотриманням
процедури, визначеної Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 червня 2011 року №703, розглядає
заяву, подані до неї копії сканованих
документів та приймає відповідне
рішення, про що за допомогою
програмного забезпечення Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
повідомляє орган державної реєстрації
прав, який прийняв відповідну заяву, та
направляє документи, необхідні для
формування реєстраційної або
облікової справи щодо об'єкта
нерухомого майна.

На підставі вище вказаного, керуючись
пунктом 6 Порядку взаємодії органів
державної реєстрації прав та їх
посадових осіб, орган державної
реєстрації прав, який прийняв
відповідну заяву, після отримання
повідомлення, передбаченого пунктом 5
цього Порядку, забезпечує: внесення
запису про державну реєстрацію,
скасування державної реєстрації
речових прав або скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно на підставі рішення,
прийнятого державним реєстратором
прав на нерухоме майно Укрдержреєстру.

Відповідно до абзацу 10 пункту 9 Рішення
Конституційного Суду України від 30
січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за
своєю суттю визнається таким лише за
умови, що воно відповідає вимогам
справедливості і забезпечує ефективне
поновлення в правах.

Статтею 13 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод
передбачено, що кожен, чиї права та
свободи, визнані в цій Конвенції, було
порушено, має право на ефективний засіб
юридичного захисту в національному
органі, навіть якщо таке порушення було
вчинене особами, які здійснювали свої
офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом
(способом) слід розуміти такий, що
призводить до потрібних результатів,
наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту
повинен забезпечити поновлення
порушеного права, бути адекватним
наявним обставинам.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що
без забезпечення внесення до
Державного реєстру прав на нерухоме
майно відповідного запису про
скасування державної реєстрації
речових прав на гараж АДРЕСА_1, не буде
дотримано ефективного способу захисту
порушеного права позивача, суд вважає
позовні вимоги в цій частині теж
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, зокрема, чи прийняті
(вчинені) вони: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

З врахуванням вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими, а позов таким, що
підлягає задоволенню.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним та скасувати Рішення
2777569 від 01062013 року державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції Івано-Франківської
області Попович Романа Васильовича про
проведення державної реєстрації прав
власності форма власності приватна,
розмір частки 11 на гараж що
розташований АДРЕСА_1 реєстраційний
номер об`єкта нерухомого майна 1
за суб`єктом ОСОБА_1 податковий номер
НОМЕР_1 відкриття розділу у Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
та відкриття реєстраційної справи на
об`єкт нерухомого майна.

Зобовязати Реєстраційну службу
ІваноФранківського міського
управління юстиції Івано-Франківської
області внести до Державного реєстру
на нерухоме майно відповідного
запису про скасування державної
реєстрації речових прав на гараж, що
розташований за адресою АДРЕСА_1
(реєстраційний номер об`єкта
нерухомого майна1) за суб'єктом
ОСОБА_1 податковий номер НОМЕР_1.

Стягнути з Державного бюджету на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю Х-АДВАНС понесені ним
судові витрати у розмірі 73 (сімдесят
три) гривні 08 копійок судового збору.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
/підпис/
Скільський І.І.