Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/32288/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І.- головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

при секретарі Сватко А.О.,

за участю представників:

позивача - Рибак А.Ю.,

відповідача-1 - Дроботенка Ю.О.,

відповідача-2 - не з'явились,

Генеральної прокуратури України -
Бараненка І.І.,

розглянув у судовому засіданні
касаційні скарги Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі м.
Києва Державної податкової служби
(далі - ДПІ) та товариства з обмеженою
відповідальністю "Октан" (далі - ТОВ
«Октан», відповідач-1)

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
15.09.2010

та постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.04.2012

у справі № 2а-11978/09/2670

за позовом ДПІ

до ТОВ «Октан»

та товариства з обмеженою
відповідальністю "Спецторгпозитив"
(далі - ТОВ «Спецторгпозитив»,
відповідач-2)

про стягнення коштів отриманих за
нікчемною угодою.

За результатами розгляду касаційних
скарг Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2009 року ДПІ звернулася до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом, в якому просила
зобов'язати ТОВ «Спецторгпозитив»
повернути відповідачу-1 грошові кошти у
сумі 12 098 182,16 грн., отримані за
генеральним договором поставки
нафтопродуктів від 02.07.2007 № 02/07-1, та
стягнути з ТОВ «Октан» в доход
державного бюджету зазначені кошти.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва у
позові відмовлено з посиланням на
недоведеність податковим органом
нікчемності вказаного договору як
такого, що укладений з порушенням
публічного порядку. Також суд послався
на пропуск позивачем встановленого
статтею 250 Господарського кодексу
України (далі - ГК) строку звернення з
вимогами щодо застосування
адміністративно-господарських санкцій
в порядку частини першої статті 208 ГК.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.04.2012
назване рішення суду першої інстанції
змінено шляхом прийняття рішення про
відмову в задоволенні даного позову з
інших підстав. При цьому апеляційний
суд підтримав висновок податкового
органу про нікчемність спірного
договору, який не був спрямований на
настання відповідних цьому виду
правочину правових наслідків,
опосередковувався складенням його
учасниками підроблених документів з
метою імітації поставок товару та
створення завдяки цьому сприятливих
податкових наслідків. У той же час суд
апеляційної інстанції зазначив про
пропуск ДПІ строку звернення з даним
позовом, що виключає можливість його
задоволення.

Посилаючись на невідповідність
окремих висновків апеляційного суду
вимогам чинного законодавства та
дійсним обставинам справи, ДПІ
звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалені у справі судові
акти та задовольнити позов. Основним
мотивом касаційних вимог ДПІ зазначено
необхідність притягнення учасників
спірного правочину до
відповідальності в порядку частини
першої статті 208 ГК за свідоме вчинення
нікчемного правочину.

Прокуратура міста Києва приєдналася до
цієї касаційної скарги.

ТОВ «Октан» також скористалося правом
на оскарження постанови апеляційного
суду зі спору в порядку касації. У
поданій касаційній скарзі відповідач-1
просить скасувати зазначену постанову
та залишити в силі правильне та
вмотивоване рішення Окружного
адміністративного суд міста Києва зі
спору.

Перевіривши повноту встановлення
судовими інстанціями фактичних
обставин справи та правильність
застосування ними норм матеріального і
процесуального права, обговоривши
доводи касаційних скарг, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення розглядуваних
касаційних вимог ДПІ та ТОВ «Октан» з
урахуванням такого.

Згідно з частиною першою статті 207 ГК
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині

За правилами частини першої статті 208
ГК, якщо господарське зобов'язання
визнано недійсним як таке, що вчинено з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то за
наявності наміру в обох сторін - у разі
виконання зобов'язання обома сторонами
- в доход держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за
зобов'язанням, а у разі виконання
зобов'язання однією стороною з другої
сторони стягується в доход держави все
одержане нею, а також все належне з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. У разі наявності наміру
лише у однієї із сторін усе одержане
нею повинно бути повернено другій
стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
стягується за рішенням суду в доход
держави.

У той же час, як вірно зазначили суди,
конфіскаційні заходи, встановлені
частиною першою статті 208 ГК як
адміністративно-господарські санкції,
можуть бути застосовані в межах
строків давності, визначених статтею 250
цього Кодексу (протягом шести місяців з
дня виявлення порушення, але не пізніше
як через один рік з дня порушення цим
суб'єктом встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності, крім
випадків, передбачених законом). Таке
правозастосування відповідає
правовому регулюванню, чинному до 1
січня 2011 року.

Втім висновок про безпідставність
застосування штрафних санкцій не може
поєднуватися із висновком про
відсутність правопорушення. Адже в
останньому випадку звільнення особи
від відповідальності є наслідком
відсутності факту протиправності
діяння як обов'язкової підстави для
застосування до суб'єкта заходів
відповідальності.

Початок перебігу розглядуваного
строку визначений моментом виявлення
правопорушення, а його сплив - часом
вчинення правопорушення; у разі
недоведеності такого порушення строк
застосування штрафних санкцій не може
розпочатися, а відтак і не може бути
пропущений.

У справі, що переглядається,
нікчемність спірного договору була
належним чином встановлена судом
апеляційної інстанції.

Так, під час дослідження обставин даної
справи Київський апеляційний
адміністративний суд встановив, що
відповідно до умов генерального
договору поставки нафтопродуктів від
02.07.2007 № 02/07-1 відповідачами були
оформлені первинні документи
(видаткові накладні, податкові
накладні) якими засвідчено поставку
відповідачем-2 паливно-мастильних
матеріалів в адресу ТОВ «Октан» на
загальну суму 12 098 182,16 грн. Розрахунки
за поставлений товар було здійснено
заліком зустрічних вимог між
відповідачами у справі. У ході
проведення оперативно-розшукових
заходів було виявлено факт реєстрації
ТОВ «Спецторгпозитив» на підставних
осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за матеріальну
винагороду, які будь-якої участі у
діяльності цього товариства не брали.
Фіктивний характер реєстрації ТОВ
«Спецторгпозитив» з метою провадження
незаконної діяльності встановлено у
вироку Шевченківського районного суду
міста Києва від 03.11.2008 у справі № 1-1138/08,
за яким організатора фіктивного
підприємництва ОСОБА_6 засуджено за
вчинення злочину, передбаченого
статтею 205 Кримінального кодексу
України.

На підставі цього апеляційний суд
зробив правильний висновок, що
первинні документи, виписані для
оформлення господарських операцій між
відповідачами на виконання спірного
правочину, не мають юридичної сили
первинних документів та не можуть
підтверджувати реальність його
виконання, що, в свою чергу, є
свідченням спрямованості умислу
відповідачів у справі як сторін
вказаного договору на укладення
правочину з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства і полягає у створенні
штучних підстав для отримання ТОВ
«Октан» податкової преференції у
вигляді податкового кредиту та
штучного формування валових витрат.

Правова оцінка обставин даної справи
була здійснена судом апеляційної
інстанції з дотриманням правил оцінки
доказів, встановлених нормами статті 86
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Водночас з огляду на те, що вчинення
розглядуваного правопорушення
відбулося у період з жовтня 2007 року по
квітень 2008 року, а даний позов про
застосування конфіскаційних санкцій
подано лише у вересні 2009 року, то
апеляційний суд правомірно відмовив у
задоволенні цих вимог у зв'язку із
збігом строку, передбаченого статтею 250
ГК.

Оскільки висновки апеляційного суду
відповідають наявним у справі доказам
та ґрунтуються на правильному
правозастосуванні, підстав для
скасування оскаржуваної постанови
Київського апеляційного
адміністративного суду зі спору не
вбачається.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, Вищий
адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційні скарги Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі м. Києва Державної податкової
служби та товариства з обмеженою
відповідальністю "Октан" залишити без
задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.04.2012 у
справі № 2а-11978/09/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько