Справа № 757/1022/14-а
Суддя: Шостак О.О.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 757/1022/14-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

09 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Шостака О.О.,

суддів:
Мамчура Я.С., Желтобрюх І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві, без фіксування
технічними засобами, в порядку ст. 41 КАС
України, апеляційну скаргу Київського
міського центру по нарахуванню
соціальних виплат на постанову
Печерського районного суду м. Києва
від "29" вересня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Київського міського центру по
нарахуванню соціальних виплат,
головного управління Пенсійного фонду
України в м. Києві про визнання дій
неправомірними та зобов"язання вчинити
певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Печерського
районного суду м. Києва з позовом до
Київського міського центру по
нарахуванню соціальних виплат,
головного управління Пенсійного фонду
України в м. Києві про визнання дій
неправомірними та зобов"язання вчинити
певні дії.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від "29" вересня 2014 року позовні
вимоги було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими
рішеннями, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду від 29.09.2014 року та
прийняте нове рішення, яким відмовити в
задоволені позову. Свої вимоги
обґрунтовує тим, щ о судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Київського міського центру по
нарахуванню соціальних виплат -
залишити без задоволення, а постанову
Печерського районного суду м. Києва
від "29" вересня 2014 року - залишити без
змін, виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 159 КАС
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.
Згідно ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Як було встановлено судом
першої інстанції, позивач є військовим
пенсіонером, учасником бойових дій,
інвалідом війни ІІІ групи та має право
на пільги, встановлені для ветеранів
війни - учасників бойових дій, зокрема,
на одержання разової грошової допомоги
до 5 травня ветеранам війни в розмірі 7
мінімальних пенсій за віком. Проте,
позивач одержує вказану грошову
допомогу в значно меншому розмірі.

У відповідь на звернення позивача про
виплату щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня ветеранам війни,
яка передбачена Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», Центр повідомив,
що вказана грошова допомога у 2012 та у 2013
роках виплачується у розмірі 1720,00 грн.
та у розмірі 1895,00 грн. відповідно,
передбаченому постановою Кабінету
Міністрів України від 04.04.2011 № 1381 та від
13.03.2013 №149, тобто Київський міський
центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат Київської міської
державної адміністрації діяв в межах
чинного законодавства, підстав для
перерахунку щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня немає.
Закон
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» від
22.10.1993 № 3551-XII визначає правовий статус
ветеранів війни, забезпечує створення
належних умов для їх життєдіяльності,
сприяє формуванню в суспільстві
шанобливого ставлення до них.
Згідно ст. 17-1 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», щорічну виплату
разової грошової допомоги до 5 травня в
розмірах, передбачених статтями 12 - 16
цього Закону, здійснюють органи праці
та соціального захисту населення через
відділення зв'язку або через установи
банків (шляхом перерахування на
особовий рахунок отримувача)
пенсіонерам - за місцем отримання
пенсії, а особам, які не є пенсіонерами,
- за місцем їх проживання чи одержання
грошового утримання.
Як визначено у ст. 2
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», законодавство України про
статус ветеранів війни та їх соціальні
гарантії складається з цього Закону та
інших актів законодавства України.
Права та пільги для ветеранів війни і
членів їх сімей, встановлені раніше
законодавством України і
законодавством колишнього Союзу РСР,
не можуть бути скасовані без їх
рівноцінної заміни. Нормативні акти
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, які
обмежують права і пільги ветеранів
війни, передбачені цим Законом, є
недійсними.
Відповідно до абз.
7 п. 27 ст. 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», інвалідам війни
та прирівняним до них особам надаються
такі пільги, зокрема, щорічно до 5
травня інвалідам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірах:
інвалідам I групи - десять мінімальних
пенсій за віком; II групи - вісім
мінімальних пенсій за віком; III групи -
сім мінімальних пенсій за віком.
Законом
України «Про державний бюджет на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28.12.2007
№ 107-VI дію положень статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» на 2008
рік в частині визначення розміру
виплат щорічної разової грошової
допомоги викладено у наступній
редакції: «Щорічно до 5 травня
учасникам бойових дій виплачується
разова грошова допомога у розмірі, який
визначається Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України».
Рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008
№ 10-рп/2008 визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) п.п. 36-100 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28.12.2007, яким внесено зміни до ст. 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту».
Крім того, у Рішенні
Конституційного Суду України було
вказано на його преюдиціальність при
розгляді судами загальної юрисдикції
позовів у зв'язку з правовідносинами,
що виникли внаслідок дії
неконституційного акта.
Відповідно до ч.
2 ст. 152 Конституції України, закони,
інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність, тобто рішення
Конституційного Суду не мають
зворотної сили.
Таким
чином, дія ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» в редакції, яка
передбачає виплату щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня інвалідам
ІІІ групи у розмірі семи мінімальних
пенсій за віком, була відновлена з
22.05.2008.
04.04.2011
Кабінет Міністрів України прийняв
Постанову № 341 «Про розміри разової
грошової допомоги, що виплачується в 2011
році відповідно до Законів України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань», згідно
якої установлено, що у 2011 році виплата
разової грошової допомоги,
передбаченої Законами України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань»,
здійснюється у таких розмірах, зокрема,
інвалідам війни ІІI групи - 510 гривень.

При цьому, суд
зазначає, що Постанова Кабінету
Міністрів України є підзаконним
нормативно-правовим актом, який
повинен забезпечувати виконання
законів шляхом конкретизованого
нормативного регулювання всього
комплексу суспільних відносин.
Згідно ст. 22 Конституції України,
конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.
Разом з тим,
Постанова Кабінету Міністрів України
лише звужує обсяг існуючих прав та
свобод, відтак, вона не підлягає
застосуванню.
Крім того, суд звертає
увагу сторін на те, що реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актів
законодавства, не може бути поставлена
у залежність від бюджетних асигнувань,
тобто посилання органами державної
влади на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх зобов'язань
судом не приймається до уваги.
Так, у справі «Кечко проти України»
Європейський Суд з прав людини
констатував, що не приймає аргумент
Уряду щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатись на відсутність
коштів як на причину невиконання своїх
зобов'язань. У Рішенні
Конституційного Суду України від 11.10.2005
№ 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і
щомісячного довічного грошового
утримання) зазначено, що зміст прав і
свобод людини - це умови і засоби, які
визначають матеріальні та духовні
можливості людини, необхідні для
задоволення потреб її існування і
розвитку. Обсяг прав людини - це
кількісні показники відповідних
можливостей, які характеризують його
множинність, величину, інтенсивність і
ступінь прояву та виражені у певних
одиницях виміру. Звуження змісту прав і
свобод означає зменшення ознак,
змістовних характеристик можливостей
людини, які відображаються
відповідними правами та свободами,
тобто якісних характеристик права.
Звуження обсягу прав і свобод - це
зменшення кола суб'єктів, розміру
території, часу, розміру або кількості
благ чи будь-яких інших кількісно
вимірюваних показників використання
прав і свобод, тобто їх кількісної
характеристики.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що у 2011 році позивачеві
повинна була виплачуватись щорічна
разова грошова допомога до 5 травня,
визначена абз. 7 п. 27 ст. 13 Закону України
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» у розмірі семи мінімальних
пенсій за віком. Згідно
ч. 3 ст. 46 Конституції України, пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.
Статтею
2 Закону України «Про прожитковий
мінімум» визначено, що прожитковий
мінімум застосовується зокрема для:
встановлення розмірів мінімальної
заробітної плати та мінімальної пенсії
за віком, визначення розмірів
соціальної допомоги, допомоги сім'ям з
дітьми, допомоги по безробіттю, а також
стипендій та інших соціальних виплат
виходячи з вимог Конституції України
та законів України; формування
Державного бюджету України та місцевих
бюджетів.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсії за віком за наявності у
чоловіків 25, а у жінок - 20 років
страхового стажу встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. При цьому ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абз. 1 ч. 1 цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом.

Враховуючи викладене, в контексті
положень ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та частини 1
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», суд вважає за можливе
застосувати для визначення розміру
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня розмір прожиткового мінімуму,
оскільки в даному випадку мінімальний
розмір пенсії за віком
використовується лише як коефіцієнт
для визначення розміру щомісячної
доплати до пенсії, що на думку суду, не
суперечить вимогам частини 3 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Таким чином, дії Головного управління
соціального захисту населення
виконавчого органу Київської міської
державної адміністрації та Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
Київської міської державної
адміністрації щодо нарахування та
виплати позивачеві щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня у розмірі
меншому ніж сім мінімальних пенсій за
віком є незаконними.
З огляду
на викладене, повно та всебічно
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції,
викладені в постанові від 29.09.2014 року,
та не можуть бути підставами для її
скасування.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам та
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.
В зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Київського міського центру по
нарахуванню соціальних виплат -
залишити без задоволення, а постанову
Печерського районного суду м. Києва
від "29" вересня 2014 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196,
198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

В задоволені апеляційної скарги
Київського міського центру по
нарахуванню соціальних виплат -
відмовити.

Постанову Печерського районного суду
м. Києва від "29" вересня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до вимог ч. 2 ст. 212 КАС
України та може бути оскаржена в
двадцятиденний термін шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Шостак

Судді Я.С. Мамчур

І.Л. Желтобрюх

.

Головуючий суддя
Шостак О.О.

Судді:
Мамчур Я.С

Желтобрюх І.Л.