Справа № 2а-17274/11
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/8134/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.,

Винокурова
К.С.,

Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Кіровського районного суду
м.Кіровограда від 07 листопада 2011 року
та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 26 червня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Міністерства юстиції
України, Державної судової
адміністрації України, Міністерства
фінансів України, Головного управління
Державного казначейства України,
Територіального управління Державної
судової адміністрації в
Кіровоградській області про стягнення
заборгованості по невиплаченій
заробітній платі,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2006 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до Міністерства юстиції
України, Державної судової
адміністрації України, Міністерства
фінансів України, Головного управління
Державного казначейства України,
Територіального управління Державної
судової адміністрації в
Кіровоградській області, в якому (з
врахуванням заяви про уточнення
позовних вимоги) просила стягнути на її
користь заборгованість по заробітній
платі в сумі 172686,11грн. та компенсацію за
затримку виплати в сумі 64593,14 грн., а
всього - 237279,25 грн.

Постановою Кіровського районного суду
м.Кіровограда від 07.11.2011р., залишеною
без змін ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 26.06.2012р., в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, позивачка
звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, просила
рішення судів скасувати та прийняти
нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідач (Територіальне управління
Державної судової адміністрації в
Кіровоградській області) в письмових
запереченнях на касаційну скаргу проти
доводів та вимог останньої заперечив,
вважаючи їх безпідставними та такими,
що не підлягають задоволенню, а рішення
судів першої та апеляційної інстанцій,
які він просив залишити без змін, -
обґрунтованими та законними.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачка працювала на
посаді судді Гайворонського районного
суду Кіровоградської області, проте, на
її думку, в період 1995р. - 2006р. обрахунок
її заробітної плати здійснювався
відповідачами без врахування
визначених положеннями Указів
Президента України від 10.07.1995р. №584/95,
від 19.09.1996 №856/96, від 05.03.2002р. №220/2002 та
постанови КМУ від 13.12.1999р. №2288
максимальних розмірів доплат за високі
досягнення у праці та виконання
особливо важливої роботи, напруженість
та складність роботи, за особливий
характер роботи та інтенсивність
праці, матеріальних допомог на
оздоровлення та для вирішення
соціально-побутових питань.

Згідно із статтею 44 Закону України "Про
статус суддів", який був чинний на час
виникнення спірних правовідносин,
заробітна плата суддів складається з
посадового окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок.

Отже, крім постійних складових
заробітної плати судді, визначених
цією нормою закону, запроваджувались
інші, виплата яких передбачалась в
порядку і на умовах, що встановлювалися
Указами Президента України та іншими
нормативними актами, зокрема,
постановами Кабінету Міністрів
України.

Пунктом 2 Указу Президента України від
10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові
заходи щодо соціального захисту
суддів" надано керівникам судів право
установлювати суддям за високі
досягнення у праці або виконання
особливо важливої роботи надбавки в
розмірі до 75 % посадового окладу з
урахуванням доплати за
кваліфікаційний клас у межах фонду
заробітної плати суду та надавати
суддям матеріальну допомогу для
вирішення соціально-побутових питань,
спрямовуючи на це кошти у розмірі
місячного фонду заробітної плати, а
також встановлено, що вказані виплати
здійснюються з 1 липня 1995 року в межах
асигнувань, виділених на утримання
судів.

Указом Президента України від 19
вересня 1996 року №856/96 "Про додаткові
заходи щодо матеріального
забезпечення суддів" установлено
суддям щомісячну надбавку за особливий
характер роботи та інтенсивність праці
у розмірі 50 % від посадового окладу з
урахуванням доплати за
кваліфікаційний клас, виплату якої
постановлено здійснювати з 01 січня 1997
року в межах асигнувань, передбачених
на утримання судів.

Указом Президента України від 05
березня 2002 року №220/2002 "Про деякі заходи
матеріального забезпечення суддів у
зв'язку з додатковим навантаженням"
було передбачено збільшення
посадового окладу на 50 %, надбавку за
напруженість та складність роботи в
розмірі до 80 % та надбавку за почесне
звання "Заслужений юрист України" в
розмірі 30 %.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів
України від 13 грудня 1999 року №2288 "Про
впорядкування умов оплати праці
працівників апарату органів
виконавчої влади, місцевого
самоврядування та їх виконавчих
органів, органів прокуратури, судів та
інших органів" затверджено посадові
оклади керівних працівників,
спеціалістів і службовців, зокрема,
судів.

Цією ж постановою керівникам судів в
межах установленого фонду оплати праці
надано право установлювати керівникам
структурних підрозділів, їх
заступникам, спеціалістам і службовцям
надбавки за високі досягнення у праці
або за виконання особливо важливої
роботи у розмірі до 50 % посадового
окладу з урахуванням надбавки за ранг
державного службовця, дипломатичний
ранг, за класний чин, кваліфікаційний
клас та спеціальні звання, а також
здійснювати преміювання працівників
відповідно до їх особистого вкладу в
загальні результати роботи в межах
фонду преміювання, утвореного в
розмірі тримісячного фонду оплати
праці за посадовими окладами та
економії фонду оплати праці, надавати
матеріальну допомогу для вирішення
соціально-побутових питань та допомогу
на оздоровлення в розмірі
середньомісячної заробітної плати.

Вирішуючи спір та відмовляючи в позові,
суди дійшли висновку, що виплата
запроваджених додаткових видів виплат
встановлювалась лише відповідно до
рішення керівника з визначенням їх
конкретних розмірів, а оскільки
відповідні накази щодо позивачки
головою Гайворонського районного суду
Кіровоградської області не видавались,
то відповідно відсутні й підстави для
стягнення на її користь заявлених в
позовній заяві (з врахуванням уточнень)
сум заборгованості та компенсації.

Проте, суди залишили поза увагою, що
надбавка за особливий характер та
інтенсивність праці у розмірі 50% від
посадового окладу з урахуванням
доплати за кваліфікаційний клас є
обов'язковою, й про це наголошувала
позивачка, зокрема, в апеляційній
скарзі, а отже, питання, пов'язані з
виплатою цієї надбавки не
досліджувались останніми.

Одночасно, суд вказує й на те, що в
матеріалах справи наявні розрахункові
листи (але лише за період 2003-2005р.р.), з
яких вбачається нарахування та виплата
позивачці надбавки за інтенсивність
праці в розмірі 50%.

Відповідно до статті 159 КАС України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 163
КАС України у мотивувальній частині
зазначаються обставини, встановлені
судом із посиланням на докази, мотиви
неврахування окремих доказів, а також
мотиви, з яких суд виходив при
ухваленні рішення, і положення закону,
якими він керувався.

В мотивувальній частині рішення
наводяться дані про встановлені судом
обставини, що мають значення для
справи, їх юридичну оцінку та визначені
відповідно до них правовідносини, а
також оцінка всіх доказів, з яких
виходив суд при вирішенні спору;
визнаючи одні і відхиляючи інші докази,
суд повинен це обґрунтувати.

Згідно з частиною 1 статті 138 КАС
України предметом доказування є
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги чи заперечення або які
мають інше значення для вирішення
справи та які належить установити при
ухваленні судового рішення у справі.

Мотивувальна частина кожного рішення
повинна мати також посилання на закон
та інші нормативні акти матеріального
права і у відповідних випадках - на
норми Конституції України, на підставі
яких визначено права й обов'язки сторін
у спірних правовідносинах, на
відповідні статті КАС України та інші
норми процесуального права, керуючись
якими суд встановив обставини справи,
права й обов'язки сторін; в
мотивувальній частині рішення можуть
також використовуватися посилання на
рішення Конституційного Суду України,
відповідні рішення Верховного Суду
України (стаття 244-2 КАС України), а також
посилання на рішення Європейського
суду з прав людини; проте саме лише
посилання в мотивувальній частині на
положення законодавства без належного
наведення мотивів застосування певних
норм права або незастосування інших
норм, на які посилається сторона при
обґрунтуванні своїх вимог, не може
вважатися належною юридичною
кваліфікацією (п.9 Постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 20.05.2013р. №7 «Про судове рішення в
адміністративній справі»).

За правилами частини 2 статті 227 КАС
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що допущені судами
першої та апеляційної інстанції
порушення норм процесуального права не
можуть бути усунуті судом касаційної
інстанції, який процесуальним законом
позбавлений можливості досліджувати
докази і встановлювати нові обставини,
судові рішення підлягають скасуванню,
а справа - направленню на новий розгляд
до суду першої інстанції, якому слід
дослідити вищевказані обставини і
прийняти обґрунтоване і законне судове
рішення.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Кіровського районного суду
м.Кіровограда від 07 листопада 2011 року
та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 26 червня 2012 року скасувати, а справу
направити до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Винокуров К.С.

Кочан
В.М.