Справа № 151/1020/14-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 151/1020/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Гарник М.С.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

09 грудня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака
В. Ю.

секретар судового засідання:
Сокольвак Ю.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Гарника А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Чечельницькому районі Вінницької
області на постанову Чечельницького
районного суду Вінницької області від
05 листопада 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі -
позивач) до Управління пенсійного
фонду в Приморському районі м. Одеси
(далі - відповідач 1) та до Управління
Пенсійного фонду України у
Чечельницькому районі Вінницької
області (далі - відповідач 2) про
визнання незаконним рішення щодо
утримання переплати пенсії та про
виплату незаконно утриманої пенсії ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача в якому просив: визнати
незаконним рішення відповідача 1 від
03.02.2014 № 453 щодо утримання з пенсії
позивача 3001 грн., як перевиплату за
період з 16.01.2001 по 31.01.2014; зобов'язати
відповідача 2 виплачувати відповідачу
пенсію у встановленому розмірі та
повернути суми утримані за період з
липня, серпня, вересня 940 грн. 91 коп.;
зобов'язати відповідача 1 повернути
суми утримані з 31.01.2014 по липень 2014 року
в сумі 1888 грн. 76 коп.

Постановою Чечельницького районного
суду Вінницької області від 05.11.2014
позов задоволено частково: визнано
незаконним рішення відповідача 1 від
03.02.2014 № 453 щодо утримання з пенсії
позивача 3001 грн.; зобов'язано
відповідача 2 виплачувати позивачу
пенсію у встановленому розмірі без
будь-яких утримань; зобов'язано
відповідача 2 виплатити позивачу
незаконно утримані суми пенсії за
період з 01.03.2014 по день утримання цих
сум.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач 2 подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
скасувати вказане рішення та прийняти
нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача 2 вимоги
апеляційної скарги підтримав та просив
колегію суддів її задовольнити.

Представник відповідача 1 в судове
засідання не з'явився хоча був належним
чином повідомлений.

Позивач в судовому засіданні заперечив
проти апеляційної скарги відповідача.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення сторін, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу
задовольнити частково, а рішення суду
першої інстанції скасувати з таких
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач перебував на обліку та
отримував пенсію по 2 групі
інвалідності в УПФ України в
Приморському районі м. Одеса.

В червні 2014 року позивач переїхав на
постійне місце проживання в
Чечельницький район Вінницької
області де звернувся в УПФ України в
Чечельницькому районі Вінницької
області за отриманням пенсії і при
отриманні пенсії виявилось, що розмір
пенсії менший ніж той, який позивач
отримав в УПФ України в Приморському
районі м. Одеса і з позивача утримують 20
процентів пенсії в зв'язку з
перевиплатою позивачу пенсії.

На заяву позивача відповідач 1 направив
йому для ознайомлення протокол
засідання комісії від 21.01.2014 по
вирішенню спірних питань пов'язаних з
призначенням, перерахунком та виплатою
пенсії. З вказаного протокол, що сума
переплати пенсії утворилась за період
з січня 2011 року по січень (включно) 2014
року.

Окрім цього судом першої інстанції
встановлено, що відповідно до
додаткового атестата УПФ України у
Приморському районі м. Одеси від 21.01.2014
залишок переплати на 01.05.2014 складає 2112
грн. 24 коп., тобто з пенсії позивача
відповідачем 1 утримано 888 грн. 76 коп.

Приймаючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не допущено жодних
зловживань, які б призвели до переплати
його пенсії в період з січня 2011 по
січень 2014 року.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV
(далі - Закон № 1058-IV) , виплата пенсії за
рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється: 1)якщо пенсія призначена
на підставі документів, що містять
недостовірні відомості; 2) на весь час
проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України; 3) у разі смерті
пенсіонера; 4) у разі неотримання
призначеної пенсії протягом 6 місяців
підряд; 5) в інших випадках,
передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону № 1058-IV суми
пенсій, виплачені надміру внаслідок
зловживань з боку пенсіонера або
подання страхувальником недостовірних
даних, можуть бути повернуті
пенсіонером добровільно або
стягуються на підставі рішень
територіальних органів Пенсійного
фонду чи в судовому порядку.

Статтею 102 Закону України ,,Про
пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №
1788-XII (далі Закон № 1788-XII) пенсіонери
зобов'язані повідомляти органу, що
призначає пенсії, про обставини, що
спричиняють зміну розміру пенсії або
припинення її виплати.

У разі невиконання цього обов'язку і
одержання у зв'язку з цим зайвих сум
пенсії пенсіонери повинні
відшкодувати органу, що призначає
пенсії, заподіяну шкоду.

Так, з рішення УПФ України в
Приморському районі м. Одеси від 03.02.2014
№ 453 слідує, що в матеріалах пенсійної
справи позивача виявлені зловживання з
боку пенсіонера, що виразились в
неповідомленні про працевлаштування,
внаслідок чого утворилася переплата
пенсії за період з 16.01.2001 по 31.01.2014 в
розмірі 3001 гривня, яку необхідно
утримувати в розмірі 20% пенсії
щомісячно до повного погашення
переплати.

Протоколом УПФ України в Приморському
районі м. Одеси від 21.01.2014 встановлено,
що сума переплати пенсії в розмірі 3001
гривня утворилась за період з січня 2011
року по січень місяць 2014 року включно.

З наявної в матеріалах справи довідки
від 12.05.2014 та пояснень позивача наданих
в судовому засіданні випливає, що його
діяльність як фізичної
особи-підприємця скасована 14.03.2001.

Окрім цього в матеріалах справи наявна
довідка з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців відповідно до якої у
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
відсутні відомості щодо ОСОБА_2

При цьому, згідно дубліката трудової
книжки, що знаходиться у пенсійній
справі позивача в періоді з 30.01.2004 і по
теперішній час записи про
працевлаштування позивача відсутні.

Отже, судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивачем не допущено
жодних зловживань, які б призвели до
переплати його пенсії в період з січня
2011 року по січень 2014 року.

Тому суд першої інстанції правомірно
задовольнив позовні вимоги, а саме:
визнано незаконним рішення
відповідача 1 від 03.02.2014 № 453 щодо
утримання з пенсії позивача 3001 грн. та
зобов'язано відповідача 2 виплатити
позивачу незаконно утримані суми
пенсії за період з 01.03.2014 по день
утримання цих сум. При цьому
апеляційний суд також погоджується із
тим, що виплатити незаконно утриманні
суми пенсії повинен відповідач 2 у
якого і перебуває позивач на обліку.

Водночас колегія суддів не
погоджується з висновками суду першої
інстанції стосовно задоволення
позовних вимог щодо: зобов'язання УПФ
України у Чечельницькому районі
Вінницької області виплачувати
позивачу пенсію у встановленому
розмірі без будь-яких утримань;
стягнення з відповідача на користь
позивача витрат на послуги адвоката в
сумі 350 грн; та вирішення питання про
допущення негайного виконання рішення
з огляду на наступне.

Так, суд захищає фактично порушенні або
не визнанні права, свободи та інтереси
особи. Резолютивна частина рішення не
повинна містити приписів, що
прогнозують можливі порушення з боку
відповідача та зобов'язання його до
вчинення чи утримання від вчинення дій
на майбутнє.

Тому належним і достатнім способом
захисту порушеного права позивача в
спірних правовідносинах буде визнання
незаконним рішення відповідача 1 та
зобов'язання відповідача 2 виплатити
незаконно утримані суми пенсії.
Подальшу виплату пенсії в
установленому розмірі відповідач
повинен здійснювати в силу
гарантованого законом права, яке не
потребує додаткового судового захисту.

Стосовно висновку суду першої
інстанції про звернення рішення суду
до негайного виконання, то колегія
судів зазначає таке.

Відповідно до п.1 ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 256 КАС
України негайно виконуються постанови
суду про присудження виплати пенсії,
інших періодичних платежів з
Державного бюджету України або
позабюджетних державних фондів у межах
суми стягнення за один місяць, також
негайно виконуються постанови суду,
прийняті в порядку скороченого
провадження.

Частиною 2 ст. 256 КАС України
передбачено, що суд, який прийняв
постанову, за заявою осіб, які беруть
участь у справі, або з власної
ініціативи може звернути постанову до
негайного виконання у разі стягнення
всієї суми боргу при присудженні
платежів, визначених п.п.1, 2 ч.1 ст. 256 КАС
України.

Відповідно до резолютивної частини
постанова суду першої інстанції є
рішенням зобов'язального характеру, а
тому на нього не поширюються правила ч.
2. ст. 256 КАС України, оскільки не
визначена сума боргу, що підлягає
безпосередньо стягненню з
відповідачів.

Також колегія судів не погоджується з
рішенням суду першої інстанції
стосовно стягнення з Державного
бюджету України на користь позивача
витрат на правову допомогу адвоката з
огляду на слідуючі обставини.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України витрати,
пов'язані з оплатою допомоги адвоката
або іншого фахівця в галузі права, які
надають правову допомогу за договором,
несуть сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги,
передбачених законом.

Частиною 1 ст. 94 КАС України
передбачено, що якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Відповідно до ч. 3 т. 90 КАС України
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом. Таким законом є Закон України
"Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах" від 20.12.2011
№ 4191 - VІ.

В силу ст. 1 вказаного закону розмір
компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати
у місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу,
у судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза
судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні.

Згідно ст. 2 зазначеного закону у разі
якщо сторона у цивільній чи
адміністративній справі звільнена
від оплати витрат на правову
допомогу, компенсація таких витрат
виплачується стороні, на користь
якої ухвалено судове рішення і яка не є
суб'єктом владних повноважень, у
розмірі, що не перевищує 2,5 відсотка
встановленої законом мінімальної
заробітної плати в місячному розмірі
за годину участі особи, яка надавала
правову допомогу, у судовому
засіданні, під час вчинення окремих
процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

З наведених правових норм вбачається,
що правовою допомогою в
адміністративному процесі
визначається допомога правового
характеру лише адвоката або у
визначених законом випадках іншого
фахівця в галузі права, які її надають
на підставі договору.

Так, квитанція від 15.09.2014 № 8 про оплату
послуги адвоката ОСОБА_4 за підготовку
адміністративного позову не може бути
підставою для відшкодування послуги
адвоката, адже адвокат позивача в
судових засіданнях участі не брав.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
№ 5076-VI від 05.07.2012 гонорар є формою
винагороди адвоката за здійснення
захисту, представництва та надання
інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару
(фіксований розмір, погодинна оплата),
підстави для зміни розміру гонорару,
порядок його сплати, умови повернення
тощо визначаються в договорі про
надання правової допомоги. При
встановленні розміру гонорару
враховуються складність справи,
кваліфікація і досвід адвоката,
фінансовий стан клієнта та інші
істотні обставини. Гонорар має бути
розумним та враховувати витрачений
адвокатом час.

Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 27.04.2006 № 590 "Про граничні розміри
компенсації витрат, пов'язаних з
розглядом цивільних та
адміністративних справ і порядок їх
компенсації за рахунок держави"
встановлено, що граничний розмір
компенсації витрат в адміністративних
справах в яких ця компенсація
відповідно до закону сплачується за
рахунок держави не повинен
перевищувати суму, що обчислюється
виходячи з того, що особі, яка надає
правову допомогу, виплачується 5%
розміру мінімальної заробітної плати
за повний робочий день.

Однак, позивачем не надано суду
розрахунок понесених витрат на правову
допомогу у відповідності Постанови КМУ
№ 590 для можливості встановлення його
граничного розміру , а відтак витрати
на правову допомогу у розмірі 350 грн.,
відшкодуванню не підлягають.

З огляду на зазначене, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги
дають підстави для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення питання, тобто прийнята
постанова не відповідає матеріалам
справи та вимогам закону, і підлягає
скасуванню з постановленням нової про
часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення: є неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, які суд першої інстанції вважає
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Чечельницькому районі Вінницької
області задовольнити частково .

Постанову Чечельницького районного
суду Вінницької області від 05
листопада 2014 року - скасувати та
прийняти нову .

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати незаконним рішення Управління
Пенсійного фонду України у
Приморському районі м. Одеси від 03.02.2014
№ 453 щодо утримання з пенсії ОСОБА_2 3001
гривні.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України у Чечельницькому районі
Вінницької області виплатити ОСОБА_2
незаконно утримані суми пенсії за
період з 01.03.2014 по день утримання цих
сум.

В задоволенні адміністративного
позову в іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Головуючий
Ватаманюк Р.В.

Судді
Мельник-Томенко Ж. М.

Сторчак В. Ю.