Справа № 872/12924/14
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

08 грудня 2014 рокусправа № 310/7531/14-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Прокопчук Т.С.

суддів: Лукманової О.М.
Божко Л.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Бердянську та Бердянському районі
Запорізької області

на постанову Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 10 жовтня 2014 року у спpaві

за позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України м. Бердянську
та Бердянському районі Запорізької
області

про стягнення соціальної допомоги
дітям війни,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до відповідача Управління
Пенсійного фонду України в м.
Бердянську та Бердянському районі
Запорізької області (далі УПФУ в м.
Бердянську та Бердянському районі
Запорізької області), в якому просив:
визнати неправомірною бездіяльність
УПФУ в м. Бердянську та Бердянському
районі Запорізької області щодо
виплати у неповному обсязі державної
соціальної допомоги як дитині війни на
підставі ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни за
період з 01.01.2014 року; зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок та
виплату державної соціальної допомоги
як дитині війни у відповідності до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком,
визначеної відповідно до ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік», за
період з 01.01.14 року по день
постановлення рішення суду, з
урахуванням фактично виплачених сум;
зобов'язати відповідача призначити та
виплачувати у подальшому підвищення до
пенсії у розмірі не меншому за
встановлений ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» - 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
визначеної відповідно до ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Постановою Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 10 жовтня 2014 року
адміністративний позов задоволено
частково.

Визнано неправомірною бездіяльність
УПФУ в м. Бердянську та Бердянському
районі Запорізької області щодо
виплати ОСОБА_2 у неповному обсязі
державної соціальної допомоги як
дитині війни на підставі ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни за період з 16.03.2014 року по 02.08.2014
року та зобов'язав управління
Пенсійного фонду України в м.
Бердянську та Бердянському районі
Запорізької області здійснити
перерахунок та виплату ОСОБА_2
державної соціальної допомоги як
дитині війни у відповідності до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком,
визначеної відповідно до ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», за період з 12.03.14 року по
02.08.2014 року, з урахуванням фактично
виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову, якою у
задоволені позовних вимог відмовити,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, а також правильність
застосування судом норм
матеріального права та правової оцінки
обставин у справі, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2
відноситься до категорії дітей війни
та знаходиться на обліку в УПФУ в м.
Бердянську та Бердянському районі
Запорізької області. Даний факт
підтверджується копією пенсійного
посвідчення позивача (а.с. 4).

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що дії відповідача не
відповідають вимогам чинного
законодавства.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до чинної редакції ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30% від мінімальної
пенсії за віком.

На підставі ст. 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
фінансове забезпечення соціальних
гарантій, передбачених цим законом,
здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету України.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік" не було визначено
жодних обмежень щодо застосування
положень ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" до 3
серпня 2014 року.

Таким чином, колегія суддів відхиляє
посилання скаржника на Закон України
"Про внесення змін до Закону України
"Про Державний бюджет України на 2014
рік", який набув чинності 3 квітня 2014
року, яким було внесено зміни до п. 7
Прикінцевих положень Закону України на
2014 рік", на підставі чого Кабінету
Міністрів України було надано
повноваження вносити пропозиції щодо
підвищення соціальних стандартів та їх
фінансового забезпечення та вносити
пропозиції щодо відновлення обсягів
видатків на виконання першочергових
соціальних та економічних програм,
оскільки зазначеними змінами не було
врегульовано питання можливості
змінювати державні соціальні гарантії
дітям війни, встановлені ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Натомість, на підставі Закону України
від 31 липня 2014 року "Про внесення змін
до Закону України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік", який набув чинності 3
серпня 2014 року, "Прикінцеві положення"
Закону України "Про державний бюджет
України на 2014 рік" були доповнені п. 6-7,
за яким було встановлено, що з 1 січня 2014
року норми і положення ст. ст. 5, 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів бюджетів усіх
рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік.

Таким чином, Законом України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" з 3
серпня 2014 року було надано
повноваження Кабінету Міністрів
України визначати розмір доплати до
пенсії, передбачений ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", виходячи з наявного фінансового
ресурсу бюджетів на 2014 рік.

При цьому, Рішенням Конституційного
Суду України від 25 січня 2012 року №
З-рп/2012 розтлумачено, що
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України під час вирішення
справ про соціальний захист підлягають
застосуванню тоді, коли вони видані у
межах його компетенції на основі і на
виконання Бюджетного кодексу України,
закону про Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Так, п. 4 Постанови Кабінету Міністрів
України від 28 грудня 2011 року № 1381 "Про
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верств населення"
(далі - Постанова КМУ від 28 грудня 2011
року № 1381), прийнятої з метою
здійснення, починаючи з 2012 року,
заходів щодо поетапного до 2015 року
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верств населення,
було встановлено, що дітям війни (крім
тих, на яких поширюється дія Законів
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" і Про
жертви нацистських переслідувань" до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, підвищення,
встановлене ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
провадиться у розмірі 66,43 грн.

На підставі наведеного, колегія суддів
відхиляє посилання апелянта на
необхідність застосування до спірних
правовідносин положення Постанови КМУ
від 28 грудня 2011 року № 1381 за період з 1
січня 2014 року по 2 серпня 2014 року, а не
положення Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", адже з
урахуванням внесених змін у Закон
України "Про Державний бюджет України
на 2014 рік", які набули чинності 3 серпня
2014 року, лише починаючи з цієї дати
підлягають застосуванню положення
Постанови КМУ від 28 грудня 2011 року № 1381,
оскільки вказані зміни до порядку
застосування положень ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" були прийняті пізніше, а тому
останні мають пріоритет.

Таким чином, при визначенні розміру
доплати до пенсії позивачу за період з 1
січня 2014 року по 2 серпня 2014 року слід
керуватися розміром доплати,
визначеному ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", а
починаючи з 3 серпня 2014 року, слід
керуватися розміром підвищення до
пенсії, встановленого Постановою КМУ
від 28 грудня 2011 року № 1381.

На час виникнення спірних
правовідносин, розмір мінімальної
пенсії за віком був визначений ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", згідно якої мінімальна
пенсія за віком дорівнює розміру,
визначеного законом, прожиткового
мінімуму, встановленого для осіб, що
втратили працездатність.

За ст. 7 Закону України "Про державний
бюджет України на 2014 рік" на 2014 рік
прожитковий мінімум на місяць на особу,
що втратила працездатність, становить
949 грн.

Таким чином 30% від прожиткового
мінімуму на особу, що втратила
працездатність, становить у 2014 році на
місяць 284,70 грн.

Враховуючи, що фактично позивач з 1
січня 2014 року отримує підвищення до
пенсії у розмірі, визначеному п. 4
Постанови Кабінету Міністрів України
від 28 грудня 2011 року № 1381 "Про
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верств населення",
що становить 66,43 грн. замість розміру
визначеного ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", то
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
заявлені позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Доводами апеляційної скарги вказані
обставини не спростовують.

За таких обставин суд вважає, що судом
першої інстанції в достатньому обсязі
з'ясовано обставини справи та ухвалене
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Бердянську та Бердянському районі
Запорізької області - залишити без
задоволення.

Постанову Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 10 жовтня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
постановлення та відповідно до ч. 10 ст.
183-2 КАС України є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Т.С. Прокопчук

Суддя:
О.М. Лукманова

Суддя:
Л.А. Божко