Справа № 813/6083/14
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 грудня 2014 року 09 год. 50 хв.
Справа № 813/6083/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого-судді Сакалоша В.М.,
за участю секретаря судового засідання
розглянувши у м. Львові у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Личаківського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції про
визнання протиправною та скасування
постанови та зобов'язання вчинити дії,-
На розгляд Львівського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява ОСОБА_1 до Личаківського
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції, в якій позивач з врахуванням
уточнених позовних вимог просить суд:
визнати незаконною та скасувати
постанову головного державного
виконавця Личаківського відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції Сидія Олега Володимировича від
03.06.2014 року та зняти арешт у зв'язку з
погашенням та відсутністю боргу по
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
заборгованості по cплаті аліментів у
позивача не було, а державним
виконавцем Личаківського відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції незаконно винесено постанову
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження. Крім того,
зазначає, що про заборгованість йому
стало відомо лише після того, як він
звернувся з позовом до суду. На даний
час заборгованість по виплаті
аліментів сплачена в повному обсязі, а
тому вважає, що є всі підстави для
зняття арешту з майна, що йому належить.
Ухвалою суду від 02.10.2014 року відкрито
провадження у справі. В судовому
засіданні 11.12.2014 року відповідно до
вимог ч.3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
проголошено вступну та резолютивну
Позивач в судовому засіданні зазначив,
що позовні вимоги підтримує в повному
обсязі, просив суд задовольнити
адміністративний позов.
Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив. Суд вважає, що
відповідач належним чином, в силу
приписів ст.ст. 33-35 КАС України,
повідомлений про час та місце розгляду
справи і справу можливо розглядати у
відсутності представника відповідача
на підставі наявних в матеріалах
справи доказів, відповідно до ст.71 КАС
України. Позиція відповідача наведена
у письмовому запереченні на позовну
27.11.2014 року, згідно яких зазначено, що
державним виконавцем в порядку вимог
ст. 57 Закону України «Про виконавче
провадження» винесено постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження. Дана
постанова винесена у зв'язку із тим, що
станом на 03.06.2014 року боржником не було
представлено підтверджень про
погашення заборгованості із виплати
аліментів та сплату поточних
аліментів. Відповідно до п. 5 ст. 12
Закону України «Про виконавче
провадження» сторони зобов'язані
протягом трьох робочих днів письмово
повідомити державного виконавця про
повне чи часткове самостійне виконання
рішення суду. Про часткове виконання
рішення суду, а саме сплату аліментів,
боржник повідомив державного
виконавця після отримання ним
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
ВП33372233 від 03.06.2014 року. 02.09.2014 року на
адресу відділу надійшла заява ОСОБА_1 з
проханням скерувати виконавчий
документ для подальшого виконання по
місцю отримання ним доходів, які він
отримує у Львівському міському центрі
зайнятості. 15.09.2014 року державним
виконавцем, на підставі п. 10 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження та скерований
виконавчий документ на адресу
Франківського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції. Станом на
день винесення вищевказаної постанови,
заборгованість із виплати аліментів
складала 2324 грн. Крім того зазначено, що
на адресу Личаківського відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції 17.09.2014 року надійшла заява
ОСОБА_1, щодо зняття арешту з майна з
долученою копією квитанції №38539813 від
17.09.2014 року. Дані обставини стверджують
факт погашення ОСОБА_1 заборгованості
із виплати аліментів у розмірі 2324 грн.
після винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження
ВП33372233 від 15.09.2014 року.

Розглянувши подані документи та
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
наступне.

11.07.2012 року головним державним
виконавцем Сидієм О.В. винесена
постанова про відкриття виконавчого
провадження № 33372233 щодо виконання
виконавчого листа № 2-1312/465 виданого
05.07.2012 року Личаківським районним судом
м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 400
гривень щомісячно, починаючи з 07.12.2011
року до досягнення дитиною повноліття.

18.07.2012 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Личаківського району Львівського
міського управління юстиції Сидієм О.В.
видано акт державного виконавця, яким
встановлено, що боржник на даний час не
працює, а тому аліменти просить
стягувати з доходів, які він отримує в
Львівському міському центрі
зайнятості і зобов'язується сплачувати
їх добровільно.

У зв'язку з тим, що заборгованість із
виплати аліментів боржником не
погашена та відомості про сплату
поточних аліментів у відділі відсутні,
03.06.2014 року головним державним
виконавцем Личаківського відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції Сидієм Олегом Володимировичем
винесено постанову ВП № 33372233 про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження, якою накладено
арешт на все майно боржника. Також,
вказаною постановою заборонено
здійснювати відчуження будь-якого
майна, яке належить боржнику.

Згідно розрахунку заборгованості по
аліментах, станом на 01.09.2014 року
заборгованість із виплати аліментів
складала 2324 грн.

02.09.2014 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до
начальника Личаківського відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції з проханням скерувати
виконавчий лист № 2-1312/465, виданий 05.07.2012
року Личаківським районним судом м.
Львова, для подальшого виконання по
місцю отримання ним доходів, які він
отримує у Львівському міському центрі
зайнятості.

15.09.2014 року головним державним
виконавцем Личаківського відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції Сидієм О.В., керуючись п.10 ч.1
ст.49 Закону України «Про виконавче
провадження», було винесено постанову
про закінчення виконавчого
провадження №33372233 та скеровано
виконавчий документ на адресу
Франківського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції.

17.09.2014 року ОСОБА_1 сплачено
заборгованість із виплати аліментів у
розмірі 2324 грн, що підтверджується
квитанцією № 38539813.

18.09.2014 року та 23.09.2014 року позивач
звертався до Личаківського відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції з заявами, в яких просив зняти
арешт з майна, який був накладений
03.06.2014 року головним державним
виконавцем Сидієм Олегом
Володимировичем, у зв'язку з проплатою
аліментів 17.09.2014 року у сумі 2324 грн.

Зважаючи на те, що на вищевказані заяви
відповідачем не надано жодної
відповіді та не знято арешт з майна,
позивач звернувся до суду за захистом
своїх порушених прав та законних
інтересів.

Приймаючи рішення суд виходить з
наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Особливості провадження у справах з
приводу рішень, дій або бездіяльності
державної виконавчої служби визначені
статтею 181 Кодексу адміністративного
України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі їх
невиконання в добровільному порядку
визначаються Законом України «Про
виконавче провадження» (в редакції
Закону України № 2677-VI від 04.11.2010 року,
який набрав чинності з 09.03.2011 року) та
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України (далі -
Закон № 2677-VI).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 року
№606-XIV (з наступними змінами та
доповненнями), виконавче провадження
як завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно частини 1 статті 2 цього Закону,
примусове виконання рішень в Україні
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Згідно з ст. 11 Закону державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених вказаним Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
вказаним Законом.

У відповідності до п.1 ч.2 ст. 17 Закону
України «Про виконавче провадження»,
примусове виконання рішень державною
виконавчою службою здійснюється на
підставі виконавчих документів, якими,
зокрема, є виконавчі листи, що
видаються судами.

Статтею 25 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено,
що державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Згідно з ч.2 ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Виконавчий документ, виданий на
підставі рішення, яким надано
відстрочку виконання, приймається
державним виконавцем до виконання
після закінчення строку відстрочки в
межах строку, встановленого для його
пред'явлення.

У разі відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом
про конфіскацію майна, стягнення
періодичних платежів, забезпечення
позовних вимог або якщо рішення
підлягає негайному виконанню строк,
встановлений частиною другою цієї
статті, не надається.

Копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові.

Постанова про відкриття виконавчого
провадження може бути оскаржена
сторонами у десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Частина перша статті 52 Закону України
"Про виконавче провадження" визначає,
що звернення стягнення на майно
боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про
виконавче провадження» арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Арешт може бути накладений у розмірі
суми стягнення з урахуванням
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.

Як вбачається з матеріалів справи,
оскаржувана постанова про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження винесена у зв'язку із
тим, що станом на 03.06.2014 року позивачем
не було представлено підтверджень про
погашення заборгованості із виплати
аліментів та сплату поточних
аліментів.

Згідно до п. 5 ст. 12 Закону сторони
зобов'язані протягом трьох робочих
днів письмово повідомити державного
виконавця про повне чи часткове
самостійне виконання рішення
боржником, а також письмово
повідомляти державного виконавця про
виникнення обставин, що зумовлюють
обов'язкове зупинення виконавчого
провадження, про встановлення
відстрочки або розстрочки виконання,
зміну способу і порядку виконання
рішення, зміну місця проживання чи
перебування (у тому числі про зміну їх
реєстрації) або місцезнаходження, а
боржник - фізична особа - про зміну
місця роботи.

Враховуючи норми вищезазначеного
законодавства, відповідач, при
винесенні оскаржуваної постанови про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 03.06.2014
року ВП № 33372233, діяв на підставі та в
межах повноважень, наданих йому
Законом України «Про виконавче
провадження».

Таким чином, суд дійшов висновку, що
вимога позивача про визнання
незаконною та скасування постанови
головного державного виконавця
Личаківського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції Сидія
Олега Володимировича від 03.06.2014 року є
безпідставною та задоволенню не
підлягає.

Що стосується вимоги позивача про
зняття арешту з майна у зв'язку з
погашенням та відсутністю боргу по
сплаті аліментів, суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

У відповідності до вимог ст. 60 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі прийняття судом рішення про
зняття арешту з майна арешт з майна
знімається за постановою державного
виконавця не пізніше наступного дня,
коли йому стало відомо про такі
обставини. Копія постанови про зняття
арешту з майна надсилається боржнику
та органу (установі), якому була
надіслана для виконання постанова про
накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято
арешт за постановою начальника
відповідного відділу державної
виконавчої служби, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
якщо виявлено порушення порядку
накладення арешту, встановленого цим
Законом. Копія постанови начальника
відділу державної виконавчої служби
про зняття арешту з майна боржника не
пізніше наступного дня після її
винесення надсилається сторонам та
відповідному органу (установі) для
зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку
експерта, суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання
щодо неможливості чи недоцільності
реалізації арештованого майна
боржника у зв'язку із значним ступенем
його зносу, пошкодженням або в разі
якщо витрати, пов'язані із
зверненням на таке майно стягнення,
перевищують грошову суму, за яку воно
може бути реалізовано, арешт з майна
боржника може бути знято за
постановою державного виконавця, що
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копії постанови
державного виконавця про зняття
арешту з майна надсилаються не
пізніше наступного робочого дня
після її винесення сторонам та
відповідному органу (установі) для
зняття арешту.

У всіх інших випадках
незавершеного виконавчого
провадження арешт з майна чи коштів
може бути знятий за рішенням суду.

Зазначені у цій статті постанови
можуть бути оскаржені сторонами в
десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до п.10 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі направлення
виконавчого документа за належністю до
іншого відділу державної виконавчої
служби.

Положення статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачає, що суди при вирішенні
справи керуються принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
до цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Згідно з ч. 2 ст. 162 КАС України суд може
прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина,
інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

З урахуванням положень вищевказаних
статей, з метою повного захисту прав
позивача, суд виходить за межі позовних
вимог та зобов'язує відповідача зняти
арешт, накладений на все майно ОСОБА_1,
згідно постанови головного державного
виконавця Личаківського відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції від 03.06.2014 року ВП № 33372233 у
зв'язку з повним погашенням
заборгованості.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167
Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в:

1. Адміністративний позов задовольнити
частково.

2. Зобов'язати відповідача,
Личаківський відділ державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції, зняти
арешт, накладений на все майно ОСОБА_1,
згідно постанови головного державного
виконавця Личаківського відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції від 03.06.2014 року ВП № 33372233.

3. В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 17
грудня 2014 року.

Суддя
Сакалош В.М.