Справа № 2а-7/11/11/2018
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/1658/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Головуючого судді Малиніна
В.В.,суддів Мойсюка М.І., Ситникова
О.Ф. розглянувши у порядку письмового
провадження касаційні скарги ОСОБА_4 та
його представника - ОСОБА_5 на постанову
та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12 червня і
від 04 грудня 2013 року за позовом ОСОБА_4
до Головного управління Пенсійного
фонду України в Харківській області,
Головного територіального управління
Міністерства надзвичайних ситуацій
України в Харківській області,
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м.Харкова про
визнання дій незаконними та
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського апеляційного
адміністративного суду надійшла на
новий розгляд після Вищого
адміністративного суду України, справа
за позовом ОСОБА_4 до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Харківській області, Головного
територіального управління
Міністерства надзвичайних ситуацій
України в Харківській області,
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м.Харкова про
визнання дій незаконними та
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії, який за наслідками розгляду у
суді першої інстанції (постанова
Київського районного суду м. Харкова
від 31 травня 2011 року) задоволений
повністю.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12 червня 2013
року постанову суду першої інстанції
було скасовано. Позов ОСОБА_4 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Харківській області,
Головного управління Міністерства
надзвичайних ситуацій України в
Харківській області, Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Харкова про визнання
неправомірними дій Головного
управління МНС України в Харківській
області щодо визначення розміру
грошового забезпечення для обчислення
пенсії ОСОБА_4 за період з 18.08.2005 р. по
01.01.2008 р., зобов'язання Головного
управління МНС України в Харківській
області здійснити перерахунок і
провести виплату ОСОБА_4 недоплаченої
одноразової грошової допомоги при
звільненні, зобов'язання Головного
управління МНС України в Харківській
області надати до Головного управління
Пенсійного фонду України для
перерахунку пенсії ОСОБА_4 за період з
18.08.2005 р. по 01.01.2008 р. нову довідку,
зобов'язання Головного управління
Пенсійного фонду України в Харківській
області здійснити перерахунок
призначеної ОСОБА_4 пенсії за період з
18.08.2005 р. по 01.01.2008 р. з урахуванням нової
довідки Головного управління МНС
України в Харківській області для
обчислення пенсії ОСОБА_4 за період з
18.08.2005 р. по 01.01.2008 р. та зобов'язання
Головного управління Пенсійного фонду
України в Харківській області
виплатити недоплачену ОСОБА_4 пенсію за
період з 18.08.2005 р. по 01.01.2008 р. - залишено
без розгляду. В іншій частині позов
задоволений частково: визнано
незаконними дії Головного управління
МНС України в Харківській області щодо
визначення розміру грошового
забезпечення для перерахунку пенсії
ОСОБА_4 з 01.01.2008 р.; зобов'язано Головне
управління МНС України в Харківській
області надати до Головного Управління
Пенсійного фонду України в Харківській
області нову довідку для перерахунку
пенсії ОСОБА_4 з 01.01.2008 р., виходячи з
розміру посадового окладу за
відповідною посадою першого
заступника Головного управління МНС
України в Харківській області,
враховуючи оклад за військовим
званням, надбавку за вислугу років (в
розмірі 40 % від посадового окладу та
окладу за військовим званням), надбавку
за виконання особливо важливих завдань
(50 % від суми посадового окладу, окладу
за військовим званням, надбавки за
вислугу років), доплату за науковий
ступінь (5 % від посадового окладу),
надбавку за службу в умовах режимних
обмежень (15 % від посадового окладу),
премію (в розмірі 10 % посадового окладу);
зобов'язано Головне управління
Пенсійного фонду України в Харківській
області після отримання нової довідки
від Головного управління МНС України в
Харківській області здійснити
перерахунок призначеної ОСОБА_4 пенсії
з 01.01.2008 року. В задоволенні іншої
частини позовних вимог ОСОБА_4 -
відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04 грудня 2013
року відмовлено позивачу у задоволені
його заяви щодо ухвалення додаткового
судового рішення про розподіл судових
витрат та виправлення описки по даній
справі.

Вважаючи, що рішення суду
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, позивач та його
представник звернулись до Вищого
адміністративного суду України із
касаційними скаргами, в якій просили:
позивач - змінити рішення суду
апеляційної інстанції, фактично
задовольнивши його позовні вимоги
повністю; його представник - скасувати
ухвалу суду апеляційної інстанції,
ухвалити додаткове судове рішення по
суті порушених в заяві питань.

Головне управління Пенсійного фонду
України в Харківській області через
свого представника подало до Вищого
адміністративного суду України
заперечення на вказані касаційні
скарги, де просило їх залишити без
задоволення, а оскаржувані нею рішення
без змін. Від інших учасників судового
процесу, заперечень або доповнень до
касаційних скарг позивача та його
представника до суду не надходило.

Відповідно до частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга позивача не підлягає
задоволенню, а його представника -
частковому задоволенню, з наступних
підстав.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивач є полковником
внутрішньої служби, з 14.02.2003 р. був
призначений начальником Управління
пожежної безпеки в Харківській
області. Згідно наказу Міністерства
України з питань надзвичайних ситуацій
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
від 21.07.2003 року № 238 о/с ОСОБА_4
призначено виконуючим обов'язки
начальника Управління пожежної
безпеки та аварійно-рятувальних робіт
МНС України в Харківській області.
Наказом Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи від 29.12.2003
року № 548 о/с ОСОБА_4, виконуючого
обов'язки начальника Головного
управління МНС України в Харківській
області, звільнено з займаної посади,
залишивши його в розпорядженні МНС
України із збереженням умов грошового
забезпечення. Наказом Міністерства
України з питань над звичайних
ситуацій від 12.01.2004 р. № 7 о/с, позивача,
який знаходився в розпорядженні МНС
України, призначено на посаду першого
заступника начальника ГУ МНС України в
Харківській області.

Згідно до наказу Міністерства України
з питань надзвичайних ситуацій від
01.04.2005 року № 110 о/с ОСОБА_4 звільнено з
посади першого заступника начальника
ГУ МНС України в Харківській області та
зараховано у розпорядження Міністра
України з питань надзвичайних
ситуацій. Наказом Міністерства України
з питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
від 18.08.2005 р. № 182 о/с, полковника
внутрішньої служби ОСОБА_4, колишнього
першого заступника начальника
Головного управління МНС України в
Харківській області, який перебував у
розпорядженні Міністра України з
питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи,
звільнено зі служби у відставку (із
зняттям з військового обліку) за
пунктом 65, підпунктом «а» (за віком), з
правом носіння встановленої форми
одягу.

В цей період ОСОБА_4 був встановлений
посадовий оклад в розмірі 250 грн. на
місяць, оклад за військове звання - 135
грн., процентну надбавку за вислугу
років - 154 грн. (40 % посадового окладу з
урахуванням окладу за військове
звання), а також встановлені додаткові
види грошового забезпечення: надбавки
за особливі умови служби - 192, 50 грн. (50 %
посадового окладу з урахуванням окладу
за війсь кове звання); доплати в розмірі
50 % від суми пенсії за вислугу років;
надбавки в розмірі 100% посадового
окладу з урахуванням окладу за
військове звання та надбавки за
вислугу років - 539 грн. (згідно Указу
Президента); надбавки за роботу в
умовах режимних обмежень згідно з
формами доступу (надбавки за
секретність - 15 % від посадового окладу)
- 37, 50 грн.; надбавки за науковий ступінь
(15 % від посадового окладу) - 37, 50 грн.;
надбавки за безперервний стаж роботи в
% від грошового забезпечення (згідно
Указу Президента від 24.04.2003 року №
370/2003).

Також, згідно наданих особових
рахунків за 2004-2005 p.p. позивачу
виплачувались премії.

При звільненні ОСОБА_4 виплачено
одноразову грошову допомогу в розмірі
50 % місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби в
розмірі 16718 грн. 50 коп.

Після звільнення зі служби, з 18.08.2005
року ОСОБА_4 призначено пенсію
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ».

На підставі довідки ГУ МНС України в
Харківській області від 11.03.2008 року про
розмір грошового забезпечення ГУПФУ в
Харківській області було проведено
перерахунок пенсії позивачу починаючи
з 01.01.2008 р. згідно постанови Кабінету
Міністрів України від 07.11.2007 р. за № 1294.

Згідно листа ГУПФУ в Харківській
області від 23.06.2008 р. позивач звернувся
до ГУПФУ в Харківській області з
приводу правильності надання
вищенаведеної довідки для перерахунку
пенсії, що стало підставою для
звернення ГУПФУ в Харківській області
до ГУ МНС України в Харківській області
з приводу правильності її видачі.

Залишаючи позовні вимоги без
розгляду, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що при отриманні
одноразової грошової допомоги при
звільненні та кожного разу при
отриманні пенсії починаючи з серпня 2006
року по 01.01.2008 року позивач був
обізнаний про її розмір, і як наслідок
про порушення своїх прав та мав змогу
звернутись до відповідачів з приводу
розміру отриманої допомоги, пенсії,
складових грошового забезпечення, які
були використані для призначення
пенсії та до суду за захистом своїх
прав. Отже, порушення прав позивача, як
вважає останній, в частині визначення
розміру грошового забезпечення для
перерахунку пенсії виникло з 01.01.2008
року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України (в редакції на час звернення
позивача до суду) адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини другої статті 5
Кодексу адміністративного судочинства
України провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції на час вчинення окремої
процесуальної дії) передбачено, що
адміністративний позов поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду.

Вбачається, що суд апеляційної
інстанції вірно визначив річний строк
звернення до суду з цим позовом,
застосувавши редакцію процесуального
закону, яка була чинна на момент
звернення до суду та правильно
обрахувавши його, застосував положення
статті 100 КАС України, яка була чинною
на момент вирішення питання про
пропуск такого строку звернення з
позовом до суду, що свідчить на
недопущення цим судом порушень вимог
процесуального закону.

Таким чином, недоліки визначені
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 13 лютого 2013 р. № К/9991/77469/11,
судом апеляційної інстанції були
усунуті.

В частині щодо задоволення позовним
вимог частково, колегія суддів
погоджується з висновками, зробленими
судом апеляційної інстанції, що при
визначенні розміру грошового
забезпечення для перерахунку пенсії у
березні 2008 року ГУ МНС України в
Харківській області не було враховано
надбавку за виконання особливо
важливих завдань, надбавку за
таємність, надбавку за науковий
ступінь, конкретні розміри яких за
відповідними посадами (категоріями)
установлені Кабінетом Міністрів
України, а також премії - у середніх
розмірах, що фактично виплачені за
місяць, у якому виникло право на
перерахунок пенсії за відповідною
посадою (посадами) у тому державному
органі, звідки особа звільнилася на
пенсію.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги позивача
порушень судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права при вирішенні цієї справи не
допущено. Правова оцінка обставин у
справі дана правильно, а тому дану
касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

Доводи, які містяться в
касаційній скарзі позивача, висновків
судів та обставин справи не
спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційні скарги без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Разом з тим, колегія суддів враховує за
можливе зазначити наступне.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 168 КАС
України суд, що ухвалив судове рішення,
може за заявою особи, яка брала участь у
справі, чи з власної ініціативи
прийняти додаткову постанову чи
постановити додаткову ухвалу у
випадках, якщо судом не вирішено
питання про судові витрати.

Відповідно до частини першої
статті 98 КАС України суд вирішує
питання щодо судових витрат у
постанові суду або ухвалою.

Згідно із частиною першою статті 254 КАС
України постанова або ухвала суду
першої інстанції, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем здійснено оплату проведення
судово - економічної експертизи та
додаткової судово - економічної
експертизи Харківським науково -
дослідним інститутом судових
експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса
у розмірі 4448 грн. 00 коп., рішення щодо
розподілу таких судових витрат
вирішено судом першої інстанції,
рішення якого було скасовано, а судом
апеляційної інстанції це питання не
вирішувалось.

Відтак, колегія суддів вважає, що
питання щодо розподілу судових витрат
має бути вирішено судом апеляційної
інстанції.

Згідно з вимогами статті 6 Конституції
України органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених цією
Конституцією межах та відповідно до
законів України.

Відповідно до вимог статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У зв'язку із зазначеним колегія
суддів вважає, що справу необхідно
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції для з'ясування
цього питання в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12 червня 2013
року у справі № 2а-7/11/11/2018 залишити без
змін.

Касаційну скаргу представника
позивача - ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04 грудня 2013
року у справі № 2а-7/11/11/2018 скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.В. Малинін

Судді:
М.І. Мойсюк

О.Ф. Ситников