Справа № 285/3732/13-а
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року м. Київ
К/800/57573/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Кравцова О.В., Цуркана М.І.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Головного управління
Пенсійного фонду України в
Житомирській області, третя особа -
публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк», про
визнання незаконними дій, стягнення
коштів, що переглядається за
касаційною скаргою Головного
управління Пенсійного фонду України в
Житомирській області на постанову
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 3 лютого 2014
року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2011 року ОСОБА_4 (далі - позивач)
звернувся до Новоград-Волинського
міськрайонного суду в Житомирській
області з адміністративним позовом до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Житомирській області (далі -
відповідач), третя особа: публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк», про визнання
протиправними дій відповідача щодо
утримання зайво виплачених коштів у
розмірі 996,00 грн. та стягнення на
користь позивача утриману надбавку в
сумі 996,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач є пенсіонером та отримує
пенсію з надбавкою на утримання
непрацездатних членів сім'ї.

26 червня 2010 року позивач отримав від
відповідача повідомлення № 2877/03 про
утримання з його пенсії 996 грн. у зв'язку
з тим, що надбавка на утримання
непрацездатних членів сім'ї віком до 18
років призначається непрацюючим
пенсіонерам, а оскільки позивач в
період з 1 грудня 2008 року по 31 січня 2009
року працював за цивільно-правовим
договором в приватному акціонерному
товаристві комерційний банк
«ПриватБанк» Житомирського
регіонального управління, то виникла
переплата надбавки на утримання членів
сім'ї у розмірі 996 грн.

Постановою Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 18 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 3 лютого 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове - про
задоволення позову.

Визнано протиправними дії Головного
управління Пенсійного фонду України в
Житомирській області щодо утримання з
ОСОБА_4 надмірно виплаченої надбавки до
пенсії на утримання непрацездатних
членів сім'ї.

Стягнуто з Головного управління
Пенсійного фонду України в
Житомирській області на користь ОСОБА_4
незаконно утриману надбавку до пенсії
на утримання непрацездатних членів
сім'ї у сумі 996 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, відповідач
просить скасувати це рішення,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідача, здійснивши
перевірку матеріалів справи та доводів
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України
приходить до висновку, що скарга
задоволенню не підлягає.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивач є пенсіонером, не
працює. На його утриманні в момент
виникнення спірних відносин
перебувала неповнолітня дочка ОСОБА_6
Позивач отримував надбавку на
утримання неповнолітньої дочки
відповідно до Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби та деяких інших
осіб".

На підставі рішень комісії з розгляду
питань щодо відшкодування коштів,
надміру сплачених за призначеними
пенсіями, № 556 від 9 жовтня 2009 року, № 1411
від 11 грудня 2009 року відповідач утримав
з пенсії позивача переплату в розмірі
996 грн., оскільки у період з 1 грудня 2008
року по 31 січня 2009 року позивач
працював на підставі
цивільно-правового договору з
приватним акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк»
Житомирського регіонального
управління.

Відповідно до довідки приватного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» Житомирського
регіонального управління від 26
листопада 2009 року № 3610 позивач у
трудових відносинах з банком у період з
2008 по 2009 роки не перебував. Однак, з цієї
ж довідки випливає, що позивачу
виплачувалася винагорода за разово
виконану роботу на підставі
вищезазначеної цивільно-правової
угоди.

Відповідно до даних довідки
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції від 15
листопада 2013 року № 5013/17-10 приватне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» Житомирського
регіонального управління на користь
позивача нарахувало (виплатило) дохід
та нарахувало (перерахувало) податок на
доходи у IV кварталі 2008 року: 125 грн. -
дохід, та 18 грн. 75 коп. - податки, та у І
кварталі 2009 року: 80 грн. - дохід, 12 грн. -
податок. Згідно зі змістом заяви
позивача від 28 серпня 2008 банк на
підставі цієї угоди має право
виплатити клієнтові винагороду за
надані банку послуги (виконані роботи).
Повний перелік сплачуваних банком
послуг та умови їх надання й оплати
визначаються Правилами, розміщеними на
сайті або окремо підписною угодою між
клієнтом та банком.

Згідно з даними довідки приватного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» Житомирського
регіонального управління позивачу
нараховано суму 205 грн.,
сплачено податок з доходів фізичних
осіб у розмірі 30 грн. 75 коп. та внески до
Пенсійного фонду України - 4 грн. 10 коп.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції виходив з того, що дії
відповідача відповідають вимогам
чинного законодавства України.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що позивач станом на IV квартал 2008 року
та на І квартал 2009 року у статусі
працевлаштованої особи не перебував,
тобто у трудових відносинах з
відповідачем не знаходився, не був у
цей період особою застрахованою у
сфері дії Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", запис до його трудової
книжки про працевлаштування не
вносився, на нього в зазначений вище
період не поширювались гарантії
передбачені законодавством про працю,
тому у відповідача не було підстав для
утримання надбавки до пенсії на
утримання непрацездатних членів сім'ї.
У свою чергу позивач був лише
споживачем банківських послуг.

Вищий адміністративний суд України
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції з огляду на
наступне.

Згідно із пунктом 1 статті 11 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 9
липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон №
1058-ІV) загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають
громадяни України, іноземці (якщо інше
не встановлено міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України) та
особи без громадянства, які працюють на
підприємствах, в установах,
організаціях, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, у філіях,
представництвах, відділеннях та інших
відокремлених підрозділах цих
підприємств та організацій, в
об'єднаннях громадян, у фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності
та інших осіб (включаючи юридичних та
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий
патент) на умовах трудового договору
(контракту) або працюють на інших
умовах, передбачених законодавством,
або виконують роботи на зазначених
підприємствах, в установах,
організаціях чи у фізичних осіб за
договорами цивільно-правового
характеру.

Страхувальниками відповідно до пункту
1 статті 14 Закону № 1058-ІV є роботодавці:
підприємства, установи і організації,
створені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання,
об'єднання громадян, профспілки,
політичні партії (у тому числі філії,
представництва, відділення та інші
відокремлені підрозділи зазначених
підприємств, установ, організацій,
об'єднань громадян, профспілок,
політичних партій, які мають окремий
баланс і самостійно ведуть розрахунки
із застрахованими особами), фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та інші особи (включаючи
юридичних та фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий
патент), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру, - для осіб, зазначених у
пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Частина перша статті 19 Закону № 1058-ІV
зазначає, що страхові внески до
солідарної системи нараховуються для
роботодавця, зокрема, на виплату
винагород фізичним особам за виконання
робіт (послуг) за угодами
цивільно-правового характеру, що
підлягають обкладенню податком на
доходи фізичних осіб.

Суди попередніх інстанцій встановили,
що відповідач публічно запропонував
усім агентам, у тому числі його
клієнтам, виплати за залучення нових
клієнтів згідно із затвердженими цією
банківською установою Умовами та
Правилами надання банківських послуг.
Між відповідачем та позивачем
укладено договір про банківське
обслуговування. Позивач як клієнт
банку, виконавши визначені цією
банківською установою спеціальні
умови, за яких проводяться виплати
агентам, що надали інформацію,
необхідну для випуску продукту/послуг
та для залучення нового клієнта,
отримав відповідну винагороду.

Звернена до невизначеного кола осіб
обіцянка майнової винагороди за
досягнення обумовленого результату
тому, хто досягне цього результату, за
змістом глави 78 підрозділу 2
«Недоговірні зобов'язання» розділу ІІІ
Цивільного кодексу України є публічною
обіцянкою винагороди.

Згідно з положеннями юридичної науки
публічна обіцянка винагороди є
одностороннім правочином, особливістю
якого є те, що він відбувається
стосовно невизначеного кола осіб, а
учасником правовідношення, яке виникає
на його основі, може бути кожен, хто
досягне зазначеного в правочині
результату.

Надавши банку послуги із залучення
нових клієнтів, за що отримав
відповідну винагороду, позивач
приєднався до публічної обіцянки
винагороди, повідомленої при
підписанні договору про банківське
обслуговування, тобто фактично вчинив
інший односторонній правочин - передав
результат, обумовлений у вказаній
обіцянці. Таким чином, між згаданими
суб'єктами виникли зобов'язання з
публічної обіцянки винагороди -
різновиду недоговірних зобов'язань, а
не з надання послуг за
цивільно-правовою угодою.

Надання таких послуг не можна віднести
і до інших ознак зайнятого населення,
визначених у пункті 3 статті 1 Закону
України «Про зайнятість населення» від
1 березня 1991 року № 803-ХІІ (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
відносин).

З урахуванням викладеного суд
касаційної інстанції приходить до
висновку, що отримання від банку
винагороди у якості споживача
банківських послуг не змінює статусу
цієї особи як непрацюючої у розумінні
Закону № 803-ХІІ та не впливає на умови
виплати їй надбавки до пенсії на
утримання непрацездатних членів сім'ї,
тому утримання надміру виплаченого
забезпечення є неправомірним.

Таким чином, висновок апеляційного
суду про задоволення позову є
обґрунтованим та не спростовується
доводами касаційної скарги.

За правилами частини першої
статті 224 Кодексу адміністративного
судочинства Українисуд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України в
Житомирській області залишити без
задоволення, а постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 3 лютого 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді