Справа № 2а-2293/10/1570
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/37733/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Кошіля В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Приморському
районі міста Одеси на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 20.08.2010 та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 08.06.2011 по справі №2а-2293/10/1570 за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Раціонал
Девелопмент» до Державної податкової
інспекції у Приморському районі міста
Одеси про скасування податкових
повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 20.08.2010,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 08.06.2011, позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Раціонал
Девелопмент» (далі - ТОВ «Раціонал
Девелопмент», позивач) до Державної
податкової інспекції у Приморському
районі міста Одеси (далі - ДПІ
Приморському районі м. Одеси,
відповідач) задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення рішення ДПІ Приморському
районі м. Одеси від 13.01.2010 №/0 про
визначення ТОВ «Раціонал Девелопмент»
суми податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі
386487,00грн, з яких 257655,00грн. за - основним
платежем та 128832,00грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями; №/0 про
визначення ТОВ «Раціонал Девелопмент»
суми податкового зобов'язання з
податку на прибуток у розмірі 5225,00грн.,
з яких 2051,00грн. - за основним платежем та
3174,00грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій, ДПІ у
Приморському районі м. Одеси 25.06.2011
звернулась з касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
який ухвалою від 01.07.2011 прийняв її до
свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
20.08.2010 та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 08.06.2011,
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування своїх вимог відповідач
посилається на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, пункту 5.1 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», підпункту 7.2.3 пункту 7.2
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», статей 86, 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, та які були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами за відсутності сторін.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що уповноваженими особами
ДПІ у Приморському районі м. Одеси було
проведено планову виїзну перевірку ТОВ
«Раціонал Девелопмент» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 20.07.2007 по 30.06.2009, за
результатами якої контролюючим
органом складено акт №16860/23-3/35301993 від
17.12.2009.

На підставі висновків викладених у
вказаному акті перевірки відповідачем
було прийнято податкові
повідомлення-рішення від 13.01.2010
№/0, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 386487,00грн., з
яких 257655,00грн. - за основним платежем та
128832,00грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями; №/0, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 5225,00грн., з яких 2051,00грн. - за
основним платежем та 3174,00грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Фактично висновок податкового органу
про порушення позивачем норм Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» та Закону України «Про
податок на додану вартість»
ґрунтується на неправомірному
віднесені до складу валових витрат
витрати за отримані послуги від
ОСОБА_1., ПП КМ «Інвестгруп», ТОВ
«Колекторна компанія «Лоєр» та ТОВ
«Фініш Консалдінг Груп», з огляду на те,
що придбані позивачем послуги не
пов'язані з господарською діяльністю,
оскільки, не підтверджені первинними
документами, та неправомірному
формуванні податкового кредиту з
податку на додану вартість за
податковими накладними отриманими від
ТОВ «Терано», у зв'язку з тим, що
останнім не включено до складу своїх
податкових зобов'язань за відповідні
податкові періоди суму податку на
додану вартість сплачену позивачем у
ціні товару.

Законодавець дозволяє платнику
податку зменшувати оподатковуваний
прибуток на суму валових витрат, однак
при цьому наголошує на тому, що такими
витратами є витрати, що здійснюються як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг) які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності
(пункт 5.1 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»).

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.3
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Отже, виходячи з положень Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються будь-які витрати, які
пов'язані з господарською діяльністю
платника податку та підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 зазначеного Закону не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до підпунктів 7.2.3, 7.2.6 пункту
7.2 статті 7 Закону України «Про податок
на додану вартість» податкова накладна
є звітним податковим документом і
одночасно розрахунковим документом,
складається в момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках і надається покупцю на
його вимогу продавцем товарів (робіт,
послуг).

З наведених законодавчих положень
випливає, що умовами реалізації права
платника на податковий кредит, а також
на зменшення оподатковуваного доходу
на суму понесених витрат є фактичне
придбання товарів (робіт, послуг) та
наявність первинних документів
(зокрема, податкових накладних),
оформлених у відповідності з вимогами
чинного законодавства.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у періоді, що
перевірявся позивач мав договірні
відносини по здаванню в оренду
власного нерухомого майна. ТОВ
«Раціонал Девелопмент» за допомогою
спеціалістів підбирало та купувало
об'єкти нерухомості з метою подальшої
передачі їх в оренду, в зв'язку з чим,
підприємство користувалось послугами
суб'єктів підприємництва, зокрема,
ОСОБА_1., ПП КМ «Інвестгруп», ТОВ
«Колекторна компанія «Лоєр» та ТОВ
«Фініш Консалдінг Груп», які проводили
дослідження в галузі нерухомості,
проводили тренінги, надавали необхідні
консультації, правову допомогу
позивачу.

Реальність спірних господарських
операцій підтверджується належним
чином оформленими первинними
документами, копії яких наявні в
матеріалами справи, зокрема, наданими
позивачем договором про надання послуг
по дослідженню ринку нерухомості,
висновками досліджень ринку
нерухомості, договором про надання
консультативних послуг, проектами
розроблених договорів, договором про
надання юридичних послуг, актами
виконаних робіт (наданих послуг),
рахунком-фактурою, платіжним
дорученням.

Окрім того, з матеріалів справи
вбачається, основним видом діяльності
ТОВ «Раціонал Девелопмент» є надання в
оренду власного нерухомого майна., що
свідчить про те, що придбання позивачем
вказаних послуг безпосередньо
пов'язано з його господарською
діяльністю.

Доводи податкового органу про
неправомірність формування позивачем
податкового кредиту з податку на
додану вартість за податковими
накладними отриманими від ТОВ
«Терано», обґрунтовано відхилено
судами попередніх інстанцій, оскільки
як встановлено судом першої інстанції,
між ТОВ «Раціонал Девелопмент» та ТОВ
«Терано» було укладено договір підряду
на будівельно-монтажні роботи, на
виконання умов якого останнє здійснило
капітальний ремонт приміщень, що
належить позивачу.

Фактичне виконання робіт за вказаним
договором підтверджується наданими
позивачем документами, зокрема,
локальним кошторисом, розрахунком
договірної ціни, актами приймання
виконаних робіт, довідками про
вартість виконаних робіт та
податковими накладними, копії яких
наявні в матеріалах справи.

Досліджені в процесі розгляду справи
документи в повній мірі підтверджують
реальність та товарність
фінансово-господарських відносин між
позивачем та ТОВ «Терано».

Невідображення продавцем сум податку
на додану вартість у складі податкових
зобов'язань та несплата їх до бюджету
не є підставою для позбавлення
позивача права на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість, оскільки невиконання
свого зобов'язання однією із сторін
господарських відносин не може
вважатись підтвердженням наявності
мети ухилення від сплати податків та
отримання податкової вигоди іншою
стороною.

Позивач не може нести відповідальність
за невиконання його контрагентами
своїх податкових зобов'язань, адже
поняття «добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника додаткового
обов'язку з контролю за дотриманням
його постачальниками правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентом податкових
зобов'язань.

А відтак, за умови невстановлення
податковим органом наявності
замкнутої схеми руху грошових коштів,
яка б могла свідчити про узгодженість
дій позивача та його постачальника для
одержання товариством незаконної
податкової вигоди, останнє не може
зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.

Отже, досліджені в процесі розгляду
справи первинні документи розкривають
зміст господарських операцій,
підтверджують рух активів позивача та
отримання ним реального результату в
процесі господарської діяльності, тому
висновок судів попередніх інстанцій
щодо правильно формування позивачем
податкового кредиту з податку на
додану вартість та валових витрат
відповідного періоду за результатом
проведення господарських операцій із
контрагентами з дотриманням вимог
Закону України «Про податок на додану
вартість» та Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» є
правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав вважати, що судами першої
та апеляційної інстанцій при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 224, 230,
231, та частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Приморському районі міста
Одеси залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 20.08.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 08.06.2011 по
справі №2а-2293/10/1570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ В.В. Кошіля