Справа № 2а-753/11/0970
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року

Справа № 50372/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Обрізко І.М.

суддів
Левицької Н.Г., Сапіги В.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційні
скарги Спеціалізованого комбінату
комунально-побутового обслуговування,
Державної податкової інспекції у місті
Івано-Франківську на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 20 травня 2011
року по справі за позовом Державної
податкової інспекції у місті
Івано-Франківську до Спеціалізованого
комбінату комунально-побутового
обслуговування про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Державна податкова інспекція в м.
Івано-Франківську (надалі позивач)
звернулася в суд з адміністративним
позовом до Спецкомбінату
комунально-побутового обслуговування
(надалі відповідач) про стягнення
податкового боргу за рахунок активів
боржника в сумі 886 853,34 грн.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що відповідач в
порушення статті 9 Закону України «Про
систему оподаткування», пункту 1.3.
статті 1 Закону України «Про податок на
додану вартість», статті 17 Закону
України «Про плату за землю», пункту 5.3.1
пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», пунктів
57.1, 57.3 статті 57 Податкового кодексу
України допустив заборгованість з
податку на додану вартість в розмірі 869
730,67 грн., в тому числі: за основним
платежем 580098,62 грн., за штрафними
санкціями 123183,44 грн., пеня, що
обліковується в картці особового
рахунку 63539,83 грн., пеня, що нарахована
на суму несплаченого податкового боргу
102908,78 грн. та земельного податку з
юридичних осіб в розмірі 17122,67 грн., в
тому числі: за основним платежем 16532,85
грн., пеня, що обліковується в картці
особового рахунку 452,38 грн., пеня, що
нарахована на суму несплаченого
податкового боргу 137,44 грн. Загальна
сума податкового боргу відповідача
становить 886853,34 грн., яка ним не
сплачена.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 20
травня 2011 року позовні вимоги
задоволено частково. Суд виходив того,
що право визначати призначення платежу
належить виключно платнику.
Заборгованість відповідача по
податкових зобов'язаннях з ПДВ з
урахуванням їх часткової сплати в сумі
219 800,00 грн. на момент розгляду справи
становить 370 259,00 грн.. Самостійно
обраховані податкові зобов'язання
відповідача визначені ним в податкових
деклараціях з ПДВ, в уточнюючих
розрахунках та земельного податку, які
в повному обсязі не сплачені.

Не погодившись із вказаним судовим
рішенням, сторона відповідача подала
апеляційну скаргу, з якої із-за
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи
просить його скасувати та відмовити в
задоволені позовних вимог в повному
обсязі, сторона позивача просить
задоволити позовні вимоги в частині
яких відмовлено.

Покликання сторони позивача маються на
те, що платник не виконав вимоги закону
і не сплатив узгоджені суми
податкового зобов'язання. Кошти, що
надійшли на сплату зобов'язань з
податку, збору, спрямовуються на
погашення податкових зобов'язань з
того самого платежу у порядку
календарної черговості настання
граничних термінів їх сплати. Така
черговість діє незалежно від волі
платника та стосується як самостійно
розрахованих зобов'язань так і
податкових зобов'язань, розрахованих
контролюючим органом.

Покликання сторони відповідача
маються на те, що зарахування
податковим органом сплачених
платником податку сум у рахунок
податкового боргу або тих податкових
зобов'язань, які не вказані в
призначені платежу під час
перерахування платником податків
коштів до бюджету є неправомірними.

У разі неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів (п.2 ч. 1 ст. 197 КАС
України із змінами і доповненнями,
внесеними згідно із Законом України
від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для
розгляду даної справи.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено, що відповідачем
подано до Державної податкової
інспекції в м. Івано-Франківську
податкові декларації з податку на
додану вартість за травень-грудень 2008
року, січень-грудень 2009 року та
січень-травень 2010 року, де ним
самостійно розраховано суму
податкових зобов'язань за
травень-грудень 2008 року в загальному
розмірі 171805,00 грн., за січень-грудень 2009
року в загальному розмірі 315180,00 грн. та
за січень-травень 2010 року в загальному
розмірі 73263,00 грн. (том 1 а.с. 9-35).

03.06.2009 року відповідач подав уточнюючі
розрахунки податкових зобов'язань з
податку на додану вартість, у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок, в яких ним самостійно
обчислено суму податкових зобов'язань
за липень 2008 року в розмірі 13999,00 грн., за
жовтень 2008 року в розмірі 15700,00 грн. та
за квітень 2009 року в розмірі 112,00 грн.
Також, відповідачем у відповідності до
пункту 17.2 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
самостійно нараховано суму штрафу, у
зв'язку з виправленням помилки за
вказані періоди в розмірі 670,00 грн., в
розмірі 785,00 грн. та в розмірі 6,00 грн.
відповідно (том 1 а.с. 36, 37).

З урахуванням вказаного судом
встановлено, що відповідачем по
зобов'язаннях із податку на додану
вартість відповідно до самостійно
поданих ним декларацій та уточнюючих
розрахунків податкових зобов'язань з
податку на додану вартість за період з
травня 2008 року по травень 2010 року
самостійно задекларував зобов'язання в
розмірі 590059,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем частково сплачено за
вищевказані періоди самостійно
задекларовані зобов'язання з податку
на додану вартість в розмірі 219800,00 грн.,
що підтверджується платіжними
дорученнями, в яких відповідачем чітко
зазначено призначення платежу по
податку на додану вартість за кожний
відповідний податковий (звітний)
період окремо (том 1 а.с. 134-185).

Однак, позивач всупереч вказівки про
призначення платежу, перераховані
відповідачем суми з податку на додану
вартість зарахував такі кошти на
погашення податкового боргу за минулі
періоди.

Згідно з пунктом 6 статті 7 Закону
України «Про Національний банк
України» Національний банк України
визначає систему, порядок і форми
платежів.

Пунктом 1.7. інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004 року №22, кошти з рахунків
клієнтів, банки списують лише за
дорученнями власників цих банків
(включаючи договірне списання коштів
згідно з главою 6 цієї Інструкції) або
на підставі платіжних вимог стягувачів
у разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції. При
цьому згідно з пунктом 3.8 зазначеної
Інструкції реквізит «призначення
платежу» платіжного доручення
заповнюється платником так, щоб
надавати повну інформацію про платіж
та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
«призначення платежу». Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

З вищенаведеного випливає, що право
визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику.

За таких обставин самостійне
зарахування податковим органом
сплачених платником податку сум у
рахунок податкового боргу або тих
податкових зобов'язань, які не вказані
в призначенні платежу під час
перерахування платником податків
коштів до бюджету, є неправомірним.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем надсилалися відповідачу
податкова вимога форми «Ю1» за
№1/533/8714/24-1-205 від 03.03.2003 року та
податкова вимога форми «Ю2» за
№2/848/12367/24-1-205 від 08.04.2003 року. Перша та
друга податкові вимоги отримані
відповідачем, про що свідчить підпис
уповноваженої особи на корінцях
податкових вимог (а.с. 8). Відповідач
податкові вимоги не оскаржував у строк
передбачений законом, а тому сума
податкових зобов'язань у відповідності
до вказаного закону є узгодженою.

Крім того, доказів, які б свідчили про
погашення заборгованості в сумі 574104, 94
грн. відповідач суду не надав.

Враховуючи викладене, колегія суддів
прийшла до висновку, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, з
якого призначення платежу є
компетенцію платника податків, а
оскільки інша сума заборгованості не є
погашена та податкові повідомлення
рішення є узгодженими, то підлягає
стягненню в судовому порядку.

Вказана позиція не суперечить практиці
касаційної інстанції, що мається в
матеріалах справи.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що доводи апеляційних скарг
суттєвими не являються і не складають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, а також відсутня
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 195, 196 ч.4, 197, 199, 200, 205, 206,
254 КАС України, Львівський апеляційний
адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційні скарги Спеціалізованого
комбінату комунально-побутового
обслуговування, Державної податкової
інспекції у місті Івано-Франківську
залишити без задоволення, постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 20 травня 2011
року по справі № 2а-753/11/0970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення
копій особам, які беруть участь у
справі, та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
І.М.
Обрізко

Судді
Н.Г.
Левицька

В.П.
Сапіга