Справа № 2а-12281/10/13710
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року
Справа №
45032/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання
Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 2 лютого 2012
року у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Жовківському
районі Львівської області про визнання
нечинними податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2010 року позивач - фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Державної податкової
інспекції у Жовківському районі
Львівської області, в якому просить
визнати нечинними податкові
повідомлення-рішення відповідача від
08.10.2010 року: № 966/17-0/14347/244117099, яким
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок з
доходів фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності в розмірі
279 586,49 грн. (основний платіж); №
964/17-0/14347/244117099, яким визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість в розмірі 833
088,71 грн., з яких: 555 392,47 грн. - основний
платіж, 277 696,24 грн. - штрафні (фінансові)
санкції; № 965/17-0/1499 від 08.10.2010 року,
яким визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість в розмірі 850,00 грн.
(штрафні (фінансові) санкції.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 2 лютого 2012
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що позивачем не були
подані до податкового органу податкові
декларації з податку на прибуток за
період перший квартал 2008 року - перший
квартал 2010 року, що не заперечується
позивачем.

Суд першої інстанції зазначає, що
ведення бухгалтерського та
податкового обліку є обов'язком
платника податків. Не заслуговує на
увагу твердження позивача про втрату
первинних документів на момент
проведення перевірки, оскільки позивач
із повідомленням про втрату первинних
документів до податкового органу не
звертався. Документів для проведення
планової документальної перевірки,
згідно переліку, відповідачем не
надано, інвентаризації
товарно-матеріальних цінностей та
основних засобів не проведено.

Підставою для застосування непрямих
методів визначення сум податкових
зобов'язань позивача слугувала
відсутність документів обліку за
період, що перевірявся. Позивачем не
було надано первинних документів, у
тому числі книги обліку доходів і
витрат до перевірки, відтак
відповідачем, на підставі ст.13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян»
правомірно застосовано норми Додатку
№ 6 до Інструкції «Про оподаткування
доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю» стосовно
визначення норми витрат на здійснення
інших видів діяльності, включаючи
торгівельну у розмірі 25% від суми
валового доходу, використовуючи
інформацію про рух коштів на
розрахунковому рахунку позивача.

Крім того, судом першої інстанції не
взято до уваги пояснення позивача
стосовно внесення до банку власних
коштів з метою імпорту кузовів, сплати
мита, акцизу, внесків до пенсійного
фонду, інших витрат, оскільки суду не
надано документів, які підтверджують
походження таких коштів.

Відтак суд першої інстанції дійшов
висновку про правомірність
податкового повідомлення-рішення
№966/17-0/14347/244117099 від 08.10.2010 року. Крім
того, зважаючи на те, що податкові
декларації з податку на прибуток
позивачем не подавались, не підлягає
скасуванню податкове
повідомлення-рішення № 965/17-0/14347/244117099
від 08.10.2010 року.

Стосовно визначення позивачу
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість суд першої інстанції
встановив, що позивачем провадилася
діяльність із продажу вживаних
автомобілів, куплених за межами
території України через Універсальну
товарну біржу. Оскільки, представник
позивача у своїх поясненнях зазначив
про те, що позивач при складанні та
поданні звітності припускався помилок,
проте сума недоплати до бюджету
податку з доходів фізичних осіб і сума
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість не відповідають тим, що
зазначені податковим органом, судом
призначено судово-бухгалтерську
експертизу. Експерту поставлено
завдання обчислити суму доходів ОСОБА_1
за період з 01.01.2008 р. по 31.03.2010 р. та суму
податкових зобов'язань з податку
на додану вартість та податку з доходів
фізичних осіб на підставі первинних
документів, які долучено до матеріалів
справи в процесі її розгляду.

Однак, згідно повідомлення № 4577 від
06.12.2011 року експертом зазначено, що
поставлені на вирішення експертизи
питання на предмет визначення суми
доходів та податкових зобов'язань по
податку на додану вартість і податку з
доходів фізичної особи ОСОБА_1
вимагають проведення ревізійних дій,
що не входить до компетенції експерта з
економічного виду досліджень.

Судом першої інстанції не взято до
уваги покликання позивача на
повідомлення №4577 від 06.12.2011 року про
неможливість дачі висновку
судово-економічної експертизи у
адміністративній справі, де вказано, що
у акті перевірки № 1684/17-0/НОМЕР_1 від
28.09.2010 року відсутні посилання на
первинні документи, що підлягали
ревізійним діям та на підставі яких
позивачу донараховано податок з
доходів фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності в сумі
279586,49 грн. та податок на додану вартість
в сумі 555392,47 грн., оскільки в акті
податкової перевірки вказано, що до
перевірки не було представлено
декларацій про доходи, книги обліку
доходів і витрат, жодних документів на
підтвердження розміру податкового
кредиту.

Враховуючи наведене, відповідач
правомірно застосував п. п. 7.4.5. п. 7.4. ст.
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» та визначив розмір
податкового кредиту, не підтверджений
зазначеними цим пунктом документами.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
незаконною, прийнятою з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 оскаржив її, подавши апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 2 лютого 2012
року та прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт вказує на те, що в акті
перевірки від 28.09.2010 р. №13684/17-0/244117099
відповідачем ніде не зазначено, що для
визначення його податкового
зобов'язання він застосовує непрямий
метод оподаткування, крім цього
визначення податкового зобов'язання за
непрямим методом відбувається в іншому
порядку, а саме у відповідності до
пп.4.3.5. п.4.3.ст.4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» від
21.12.2000 р. № 2181-ІІІ де зазначено, що
«Рішення про застосування непрямих
методів приймається податковим
органом за місцезнаходженням платника
податків за наявності підстав,
визначених у підпункті 4.3.1 цього
пункту. Нарахування податкових
зобов'язань з використанням непрямого
методу здійснюється виключно
податковими органами. Рішення про
сплату податкових зобов'язань
приймається у судовому порядку за
поданням керівника (його заступника)
відповідного податкового органу».
Тобто у разі застосування непрямого
методу оподаткування не виноситься
податкове повідомлення-рішення, а
податковий орган звертається з
відповідним позовом до суду який і
приймає рішення про суму податкових
зобов'язань .

Відповідно висновок суду про
правильність застосування фінансових
санкцій за податковим
повідомленням-рішенням з тих підстав,
що відповідач правомірно застосував
непрямий метод оподаткування, є цілком
невірний і суперечить вимогам діючого
законодавства.

Апелянт звертає увагу на те, що в акті
перевірки не зазначено, як саме
визначено оподатковуваний дохід і на
підставі якого первинного документа
визначено суму вказану в акті
перевірки. Посилання відповідача на
витяг з банку руху коштів по рахунку
для визначення оподаткованого доходу є
безпідставним, оскільки такий витяг не
є первинним документом. Такими
первинними документами є квитанції,
ордери, платіжні доручення та виписки
банку за проведеними мною грошовими
операціями які є в банку і які
відповідач мав можливість витребувати
в банку.

Крім того, виписка банку руху коштів по
рахунку не є первинним документом і це
підтверджується ст.1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», якою визначено,
що первинний документ - це документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Також апелянт стверджує, що відповідач
підтвердивши в судових засіданнях факт
ненадання до перевірки жодних
первинних документів не відмітив цього
факту в акті перевірки, як цього
вимагає Порядок оформлення
результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства», затверджений Наказом
ДПА України 10.08.2005 року за №327,
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 25.08.2005 року за №925/11205.

Наведене свідчить, що перевірка
проведена відповідачем не є
документальною перевіркою, оскільки
відповідачем фактично не перевірялося
за методами визначеними діючими
нормативними актами правильності
обчислення доходу та пов'язаних витрат,
відповідно висновок про заниження
податку на додану вартість та податку
на доходи фізичних осіб в акті
перевірки не базується на результатах
документальної перевірки і відповідно
не містить реального змісту.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що за результатами
проведення Державною податковою
інспекцією у Жовківському районі
Львівської області у вересні 2010 року
документальної планової виїзної
перевірки фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2008 року по
31.03.2010 року складено акт № 1684/17-0/НОМЕР_1
від 28.09.2010 року «Про результати
документальної планової виїзної
перевірки СПД ФОП ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2008 року по 31.03.2010 року»

Проведеною перевіркою встановлено
порушення позивачем вимог ст.ст. 13, ст. 14
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»,
п.7.1. ст.7, п. 19.1. ст.19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб», в
результаті чого позивачем занижено
податкове зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 279586,49
грн. та вимог п. п. 3.1.1. п. 3.1. ст. 3, п. п. 7.2.6.,
п. п. 7.2.7. п. 7.2., п. п. 7.4.5. п. 7.4., п. п. 7.3.1. п.
7.3. ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» №168/97-ВР від 03.04.1997року
(із змінами та доповненнями), в
результаті чого позивачем занижено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 555 392,47 грн, а
також порушення вимог п. п. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами».

На підставі акта перевірки ДПІ 8 жовтня
2010 року прийнято оспорювані податкові
повідомлення-рішення:

- форми «Р» № 964/17- 0/14347/244117099, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість у розмірі 833 088,71 грн, в
тому числі основний платіж - 555 392,47 грн,
штрафні (фінансові) санкції - 277 696,24 грн.

- форми «Р» № 966/17- 0/14347/244117099, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок з
доходів фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності у розмірі
279 586,49 грн, у тому числі основний платіж
- 279 586,49 грн, штрафні (фінансові) санкції
- 0 грн.

- форми «Р» № 965/17- 0/14347/244117099, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість у розмірі 850 грн, у тому
числі основний платіж - 0 грн., штрафні
(фінансові) санкції - 850 грн.

Що стосується визначення позивачу
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість:

Встановлено, що СПД-ФОП ОСОБА_1 провадив
діяльність із продажу вживаних
автомобілів, куплених за межами
території України через Універсальну
товарну біржу. Перевіркою повноти
визначення податкових зобов'язань за
період з 01.01.2008 р. - по 31.03.20010 р.
встановлено їх заниження за квітень
2008р. - 333,33 грн., травень 2008 р. - 4098,33 грн.,
жовтень 2008р. - 8 183,33 грн., серпень 2009р. - 7
250,00 грн., листопад 2009р. на суму 14416,67 грн.,
за грудень 2009р. на суму 7467,47 грн., за
січень 2010р. на суму 784,34 грн., за лютий
2010р. на суму 8675,00 грн. та за березень 2010р.
на суму 18200,00 грн.

Перевіркою достовірності відображених
показників у поданих деклараціях з
податку на додану вартість (рядки 1-8.4)
за період з 01.01.2009р. - по 31.12.2009р.
встановлено заниження задекларованих
суб'єктом підприємницької діяльності
показників у рядку (1-8.4) декларації з
податку на додану вартість, а саме за
квітень 2008р. - 333,33 грн., травень 2008р. -
4098,33 грн., жовтень 2008р. - 8183,33 грн.,
серпень 2009р. - 7250,00 грн., листопад 2009р. на
суму 14416,67 грн., за грудень 2009р. на суму
7467,47 грн., за січень 2010р. на суму 784,34
грн.,за лютий 2010р. на суму 8675,00 грн. та за
березень 2010р. на суму 18200,00 грн., чим
порушено пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
№168/97-ВР від 03.04.1997р. (зі змінами).

За період з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р.
позивачем задекларовано податкового
кредиту по податку на додану вартість у
сумі 597609,00 грн. Перевіркою повноти
визначеная податкового кредиту за
період з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р.
встановлено його завищення на суму
597609,00 грн.

Згідно з п. 1.7. ст. 1 Закону України «Про
податок на додану вартість» (чинного на
момент виникнення правовідносин)
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Підпунктом 7.2.6. п. 7.2. ст. 7 цього ж Закону
встановлено, що підставою для
нарахування податкового кредиту є
податкова накладна, яка видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача. Як виняток з цього правила,
підставою для нарахування податкового
кредиту при поставці товарів (послуг)
за готівку чи з розрахунками картками
платіжних систем, банківськими або
персональними чеками у межах граничної
суми, встановленої Національним банком
України для готівкових розрахунків, є
належним чином оформлений товарний
чек, інший платіжний чи розрахунковий
документ, що підтверджує прийняття
платежу постачальником від отримувача
таких товарів (послуг), з визначенням
загальної суми такого платежу, суми
податку та податкового номера
постачальника.

Згідно пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з пп.7.2.6
цього пункту).

Відповідно до п. п. 7.2.7. п. 7.2. ст. 7 цього ж
Закону у разі імпорту товарів на митну
територію України документом, що
посвідчує право на отримання
податкового кредиту, вважається
вантажна митна декларація, оформлена
відповідно до вимог законодавства, яка
підтверджує сплату податку на додану
вартість, або погашений податковий
вексель.

У разі відмови з боку постачальника
товарів (послуг) надати податкову
накладну або при порушенні ним порядку
її заповнення отримувач таких товарів
(послуг) має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву зі скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум цього податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку
внаслідок придбання таких товарів
(послуг). Отримання такої скарги є
підставою для проведення позапланової
виїзної перевірки такого
постачальника для з'ясування
достовірності та повноти нарахування
ним зобов'язань з цього податку за
такою господарською угодою.

Однак, заяв та скарг від СПД ФО ОСОБА_1
про те, що постачальники товарів
(послуг) відмовлялись надати або надали
податкову накладну, виписану з
порушенням встановленого порядку, з
порушенням заповнення податкової
накладної за період, що перевіряється,
в ДПІ не поступало.

При проведенні перевірки СПД ФО ОСОБА_1
не надано жодних із зазначених вище
документів, які б підтверджували
задекларований податковий кредит за
період з 01.01.2008р. по 31.03.2010р. в сумі 597609,00
грн., чим порушено пп.7.2.6, пп.7.2.7 п.7.2,
пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість».

На думку апеляційного суду, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про те, що проведеною перевіркою
повноти нарахування податку на додану
вартість (рядок 27 декларації) за період
з 01.01.2008р. по 31.03.2010р. встановлено його
заниження на загальну суму 555 392,47 грн,
чим позивачем порушено п.п. 3.1.1 п.3.1 ст.3,
пп.7.2.6 п.7.2, пп.7.4.5 п.7.4, пп.7.3.1 п.7.3 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість».

Згідно з п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків еред бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
правовідносин), податковим боргом
(недоїмкою), вважається, податкове
зобов'язання (з врахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгоджене платником податків або
узгоджене в адміністративному чи
судовому порядку, але не сплачене у
встановлений строк, а також пеня,
нарахована на суму такого податкового
зобов'язання.

Відповідно до п. п. 4.2.2. п. 4.2. ст. 4 цього ж
Закону контролюючий орган зобов'язаний
мостійно визначити суму податкового
зобов'язання платника податків у разі
якщо:

а) платник податків не подає у
встановлені строки податкову
декларацію;

б) дані документальних перевірок
результатів діяльності платника
податків свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, заявлених у податкових
еклараціях;

в) контролюючий орган внаслідок
проведення камеральної перевірки
виявляє арифметичні або
методологічні помилки у поданій
платником податків податковій
декларації, які призвели до заниження
або завищення суми податкового
зобов'язання, платник податків не подає
у встановлені строки податкову
декларацію.

Відповідно до п. п. 4.3.1 п. 4.3 ст. 4 цього ж
Закону, якщо контролюючий орган не може
мостійно визначити суму податкового
зобов'язання платника податків згідно
з підпунктом «а» підпункту 4.2.2 статті 4
цього Закону у зв'язку з
невстановленням фактичного
місцезнаходження підприємства чи його
відокремлених підрозділів,
місцезнаходження фізичної особи або
ухиленням платника податків чи його
посадових осіб від надання відомостей,
передбачених законодавством, а також
якщо неможливо визначити суму
податкових зобов'язань у зв'язку з
неведенням платником податків
податкового обліку або відсутністю
визначених законодавством первинних
документів, сума податкових
зобов'язань платника податків може
бути визначена за непрямим методом. Цей
метод може застосовуватися також у
випадках, коли декларацію було подано,
але під час документальної перевірки,
що проводиться контролюючим органом,
платник податків не підтверджує
розрахунки, наведені у декларації,
наявними документами обліку у порядку,
передбаченому законодавством.

Згідно з п. п. 4.3.2 п. 4.3. ст. 4 вказаного
Закону за непрямим методом податкове
зобов'язання визначається за оцінкою
витрат платника податків, приросту
його активів, кількості осіб, які
перебувають з ним у відносинах найму, а
також оцінкою інших елементів
податкових баз, які приймаються для
розрахунку податкового зобов'язання
щодо конкретного податку, збору
(обов'язкового платежу) відповідно до
закону. Якщо підставою для
застосування непрямих методів є
відсутність окремих документів обліку,
такий метод може застосовуватися
виключно для визначення об'єкта
оподаткування або його елементів,
пов'язаних із такими документами. Якщо
платник податків подає інші документи
обліку або інші підтвердження,
достатні для визначення показників
відсутніх документів обліку, непрямі
методи не застосовуються.

Згідно з п. п. 4.3.3 п. 4.3 ст. 4 цього Закону
методика визначення суми податкових
зобов'язань за непрямими методами,
затверджується Кабінетом Міністрів
України за поданням центрального
податкового органу, погодженим з
державним органом, уповноваженим
провадити державну регуляторну
політику, і є загальною для всіх
платників податків. Порядок
застосування непрямих методів
визначення суми доходів фізичної особи
визначається з урахуванням норм закону
з питань оподаткування доходів
фізичних осіб.

Згідно з п. п. 17.1.1. п. 17.1. ст. 17 цього ж
Закону платник податків, що не подає
податкову декларацію у строки,
визначені законодавством, сплачує
штраф у розмірі десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за кожне таке неподання або її
затримку.

Що стосується визначення позивачу
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб:

Відповідно до ст.13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» №13-92,від 26.12.1992р. (зі
змінами та доповненнями) -
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

Згідно з п. «б» ст. 14 цього ж Декрету з
доходів, зазначених у цьому розділі
Декрету, податок обчислюється
податковими органами на підставі
декларацій, поданих громадянами про
очікуваний (оціночний) у поточному році
доход або про фактично одержані у
звітному календарному році доходи та
інших відомостей про доходи громадян,
визначених у цьому розділі.

Оподаткування доходів фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності
податковими органами здійснюється на
підставі:

- декларацій про отримані доходи
за звітний період, які надаються з
наростаючим підсумком з початку року
(за квартал, півріччя, три квартали,
рік);

- матеріалів перевірок діяльності
таких осіб, проведених податковими
органами.

Оподаткуванню підлягають доходи,
одержані за звітний податковий період
фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності від
продажу нею товарів (надання послуг,
виконання робіт) у межах її
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи.

Згідно з Додатком № 6 до Інструкції
«Про оподаткування доходів фізичних
осіб від зайняття підприємницькою
діяльністю», затвердженої Наказом
Головної державної податкової
інспекції України № 12 від 21.04.1993 року,
норми витрат на здійснення інших видів
діяльності, включаючи торгівельну,
становлять 25% від суми валового доходу.

Перевіркою своєчасності подання
податковим органам декларацій про
доходи встановлено, що СПД ФО ОСОБА_1 не
подано декларацію про доходи за І-ий кв.
2008р., 2-ий кв. 2008р., 3-ій кв. 2008р., 4-ий
кв.2008р., І-ий кв. 2009р., 2-ий кв. 2009р., 3-ій кв.
2009р., 4-ий кв. 2009р. та І-ий кв. 2010р.. У
зв'язку із не поданям декларацій про
доходи в ході перевірки встановлено
заниження валового доходу в загальній
сумі 2 485 213,28 грн.

Перевіркою правильності визначення
витрат, відображених в деклараціях про
доходи, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходу та документально
підтверджених, з даними про суми
витрат, визначеними в ході перевірки,
встановлено, що СПД ФО ОСОБА_1 не
подавав декларації про доходи та
обліку витрат не вів.

Апеляційний суд вважає, що суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про те, що в порушення ст.13, 14 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» №13-92
від 26.12.1992р. (зі змінами та
доповненнями), п. 19.1 ст.19 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
№889-ІV від 22.05.2003р. (зі змінами та
доповненнями), позивачем занижено суму
податкового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб, пов'язаного з
одержанням доходу від здійснення
підприємницької діяльності, на суму 279
586,49 грн. в т.ч.: за 2008 рік - 170 169,86 грн.; за
2009 рік - 93 858,26 грн. та за І-ий кв. 2010р. - 15
558,38 грн.

З огляду на викладене, апеляційний суд
приходить до переконання, що суд першої
інстанції, вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку, а
доводи апелянта на правомірність
прийнятої постанови не впливають та
висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 2
лютого 2012 року у справі №2а-12281/10/1370 за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Жовківському районі
Львівської області про визнання
нечинними податкових
повідомлень-рішень - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

В.П. Сапіга

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 16.12.2014 року.