Справа № 161/12457/14-а 2-а/161/519/14
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року Справа № 876/10153/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сапіги В.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду в м.
Луцьку Волинської області на постанову
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 22 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду в м. Луцьку
Волинської області про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
здійснити перерахунок пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

30.07.2014 року позивач - ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до управління
Пенсійного фонду в м. Луцьку Волинської
області, в якому просить визнати
неправомірними дії відповідача щодо не
включенню до складових заробітної
плати для призначення (перерахунку)
пенсії матеріальної допомоги на
оздоровлення та матеріальної допомоги
на вирішення соціально-побутових
питань; зобов'язати відповідача
здійснити перерахунок та виплату їй
пенсії державного службовця з
врахуванням розміру матеріальної
допомоги на оздоровлення та
матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових питань, визначених
у довідці про складові заробітної
плати, що подається для призначення
пенсії відповідно до Закону України
«Про державну службу» з 29.09.2011 року з
урахуванням виплачених сум.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 22 вересня
2014 року позов задоволено частково.
Визнано дії управління Пенсійного
фонду України в м. Луцьку Волинської
області щодо невключення ОСОБА_1 до
складових заробітної плати для
призначення (перерахунку) пенсії
матеріальної допомоги на оздоровлення,
індексації та матеріальної допомоги
для вирішення соціально-побутових
питань заробітної плати протиправними.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в м. Луцьку Волинської
області здійснити ОСОБА_1 перерахунок
та виплату пенсії за віком згідно ст. 37
Закону України «Про державну службу»
із заробітної плати з урахуванням
матеріальної допомоги на оздоровлення,
індексації, матеріальної допомоги на
вирішення соціально-побутових питань з
29.09.2011 року, з урахуванням виплачених
сум.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, управління
Пенсійного фонду в м. Луцьку Волинської
області оскаржило її, подавши
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 22 вересня 2014 року та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт зазначає, що для
призначення пенсії ОСОБА_1 враховано
всі складові заробітної плати,
передбачені законодавством. Оскільки
матеріальна допомога на оздоровлення
та матеральна допомога на вирішення
соціально-побутових питань не
відносяться до інших надбавок, тому
зарахувати їх в суму заробітної плати
для обчислення пенсії у відповідності
до Закону України «Про державну
службу» немає підстав.

Крім того, апелянт звертає увагу на те,
що позивачем прощено встановлений
шестимісячний строк звернення до суду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст.183-2 цього
Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що висновки суду
першої інстанції лише частково
відповідають нормам матеріального та
процесуального права та фактичним
обставинам справи.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що з 29.09.2011 року
ОСОБА_1 призначено пенсію державного
службовця.

Згідно довідки про виплачені суми
матеріальної допомоги ОСОБА_1, на які
нараховані внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, позивачу було виплачено
матеріальну допомогу на оздоровлення
та матеріальну допомогу для вирішення
соціально-побутових питань за період з
01.09.2009 року по 31.08.2011 року (а.с.20).

За змістом ст.37 Закону України «Про
державну службу» пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80%
від сум їх заробітної плати, на які
нараховується збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування.

У ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату
праці» встановлено, що заробітна плата
- це винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено
структуру заробітної плати, до якої
входить: основна та додаткова
заробітна плата, а також заохочувальні
та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону
України «Про державну службу»
передбачено, що заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що матеріальна допомога
на оздоровлення та матеріальна
допомога для вирішення
соціально-побутових питань входила до
системи оплати праці державного
службовця.

Крім того, ст.66 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» врегульовано
види оплати праці, що враховуються при
обчисленні пенсій.

Відповідно до ч.1 ст.66 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» до
заробітку для обчислення пенсії
включаються всі види оплати праці
(виплат, доходу), на які відповідно до
Закону України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування»
нараховується збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, в межах
максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, оподатковуваного доходу
(прибутку), сукупного оподатковуваного
доходу (граничної суми заробітної
плати (доходу), з яких справляються
страхові внески (збори) до соціальних
фондів, що діяла на день одержання
зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначає виплати (доходи),
що враховуються в заробітну плату
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії. Так, зокрема до
такого доходу (заробітної плати)
враховуються: суми виплат, отримуваних
застрахованою особою після набрання
чинності цим Законом, з яких згідно з
цим Законом були фактично нараховані
(обчислені) та сплачені страхові
внески; суми виплат, отримуваних
застрахованою особою до набрання
чинності цим Законом, у межах сум, на
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, нараховувалися внески на
державне соціальне страхування або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Аналогічна правова позиція була
висловлена Верховним Судом України у
постанові від 14.05.2013 року в справі №
21-125а13, в якій визначено, що отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції
звертає увагу на те, що судом першої
інстанції не враховано, що згідно із ч.2
ст. 99 КАС України у редакції, що була
чинна на час виникнення спірних
правовідносин та вирішення справи
судом першої інстанції, для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
залишення без розгляду
адміністративного позову (ч.1 ст. 100 КАС
України у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин та
вирішення справи судом першої
інстанції).

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 звернулася до суду з даним
позовом лише 30.07.2014 року.

З урахуванням наведеного та фактичної
дати звернення позивача за захистом
своїх порушених прав, виходячи із
передбаченого законом строку
звернення до адміністративного суду,
суд апеляційної інстації приходить до
переконання, що адміністративний позов
ОСОБА_2 у частині вимог за період з 29
вересня 2011 року по 29 січня 2014 року
включно слід залишити без розгляду.

Достатніх поважних причин, які б
позбавляли можливості своєчасно
звернутися до суду за захистом своїх
порушених прав позивачем не наведено.

Отже, оскаржувана постанова суду
першої інстанції прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що відповідно до ст. 202 КАС
України є підставою для скасування та
прийняття нової постанови.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 195, п.3 ч.1 ст.197, п.3
ч.1 ст.198, п. 4 ст. 202, 205, 207, 254 КАС України,
суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду в м. Луцьку Волинської
області задовольнити частково.

Постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 22 вересня
2014 року у справі №161/12457/14-а скасувати та
прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
в м. Луцьку Волинської області про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії задовольнити частково.

Адміністративний позов ОСОБА_1 в
частині позовних вимог про
зобов'язання провести перерахунок
пенсії за період з 29 вересня 2011 року по
29 січня 2014 року включно - залишити без
розгляду.

Визнати протиправними дії управління
Пенсійного фонду в м. Луцьку Волинської
області щодо не включення до заробітку
для обчислення пенсії ОСОБА_1
виплаченої матеріальної допомоги на
оздоровлення та матеріальної допомоги
для вирішення соціально-побутових
потреб.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду в м. Луцьку Волинської області
провести перерахунок та виплату пенсії
призначеної ОСОБА_1 з врахуванням до
заробітку для обчислення пенсії сум
виплаченої матеріальної допомоги на
оздоровлення та матеріальної допомоги
для вирішення соціально-побутових
потреб з 30 січня 2014 року, з урахуванням
виплачених сум.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

В.П. Сапіга