Справа № 810/5683/14
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2014-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2014 року м. Київ
810/5683/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого - судді
Панової Г.В., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 - фізичної
особи-підприємця

до Бориспільської
об'єднаної державної податкової
інспекції

Головного управління
Міндоходів у Київській області

про визнання протиправними
і скасування податкових
повідомлень-рішень,

рішення та вимоги

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_1 - фізична особа-підприємець
(далі - ОСОБА_1, позивач) з позовом до
Бориспільської об'днанної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області (далі - відповідач, податковий
орган) про (з урахуванням заяви від
29.10.2014 про уточнення позовних, яку
позивач також уточнив) визнання
протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення від
25.06.2014 № , від 25.06.2014 № , від
25.06.2014 № ,
рішення від 25.06.2014 № про
застосування штрафних санкцій та
вимоги від 06.06.2014 № Ф-11.

В обґрунтування доводів позовної заяви
позивач зазначив, що Акт перевірки на
підставі якого сформовані спірні
податкові повідомлення-рішення
прийнято із порушенням вимог пункту 86.3
статті 86 Податкового кодексу України,
зокрема Акт перевірки фактично був
направлений позивачу 07.06.2014. Крім того,
на думку позивача, висновки
податкового органу, які викладені в
Акті перевірки є безпідставними та не
відповідають приписам податкового
законодавства, у зв'язку з чим спірні
податкові повідомлення-рішення,
рішення про застосування штрафних
санкцій та вимога від 06.06.2014 № Ф-11 є
протиправними та підлягають
скасуванню.

В ході судового розгляду позивач
підтримав доводи позовної заяви та
просив суд позов задовольнити.

Представники відповідача у судові
засідання не з'являлись. Від
відповідача до суду надійшли письмові
заперечення на позов, в яких відповідач
просив суд відмовити у задоволенні
позовних вимог. В обґрунтування
доводів заперечень на позов податковий
орган зазначив, що в ході проведення
перевірки позивача податковим органом
було виявлено ряд порушень податкового
законодавства, що відображено в Акті
перевірки, у зв'язку з чим відповідачем
обґрунтовано прийнято податкові
повідомлення-рішення, рішення про
застосування штрафних санкцій та
вимогу.

У судове засідання 02.12.2014 з'явився
позивач. Представники відповідача не
з'явились. Відповідач був належним
чином повідомлений судом про дату час
та місце судового розгляду, що
підтверджується даними наявної у
матеріалах справи розписки.

Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і
вирішення даної справи відсутня
потреба у заслуховуванні свідків чи
експертів, також немає інших перешкод
для розгляду справи у судовому
засіданні, зазначених у статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, тому суд протокольною ухвалою
від 02.12.2014 вирішив подальший розгляд
справи проводити в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з таких
підстав.

Як встановлено судом, податковим
органом з 12.05.2014 по 23.05.2014 та у зв'язку із
продовженням термінів перевірки з
26.05.2014 по 30.05.2014 проведено документальну
планову виїзну перевірку позивача за
результатами якої складено Акт від
06.06.2014 № 301/17-3- «Про результати
документальної планової виїзної
перевірки дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_5 за період з
01.01.2012 по 31.12.2013» (далі - Акт перевірки).

В ході проведення перевірки податковим
органом встановлено, що ОСОБА_1
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності та є
платником податку на додану вартість. У
період з 01.01.2012 по 31.12.2013 ОСОБА_1
перебував на загальній системі
оподаткування.

Як зазначено в Акті перевірки (сторінка
5), при перевірці відповідачем
використано: установчі документи,
банківські виписки, видаткові та
податкові накладні, договори,
декларації, звіти, розрахунки,
відомості по заробітній праці, трудові
угоди між працівниками та СПД, заяви
працівників на податкову соціальну
пільгу, реєстри отриманих та виданих
податкових накладних та дані
комп'ютерних автоматизованих
інформаційних систем.

Перевіркою встановлено (сторінка 9 Акта
перевірки), що декларація про майновий
стан і доходи за 2012 рік подана до іншого
адміністративного району.

Декларація за 2013 рік подана з
перекрученими даними, в результаті
порушення визначення валових доходів
та витрат.

ОСОБА_1 в період діяльності на
загальній системі не надав на
документальну планову виїзну
перевірку книгу обліку доходів та
витрат, встановленої форми.

У зв'язку з викладеним, податковим
органом встановлено порушення
позивачем пункту 176.1 статті 176, пункту
177.10 статті 177 Податкового кодексу
України за період з 01.01.2012 по 31.12.2013 - не
ведення обліку, а саме, відсутні книга
доходів та витрат. Тим самим, на
порушення пункту 44.3 статті 44
Податкового кодексу України платником
не забезпечено зберігання облікових
первинних документів.

На сторінці 10-11 Акта перевірки
відповідач зазначає, що загальна сума
валових доходів за період перевірки за
даними платника становить 1859141,17 грн.

Перевіркою правильності визначення
валового доходу, відображеного в
декларації про доходи з даними про
суми валового доходу, встановленому в
ході перевірки, виявлено розбіжності,
а саме, позивач у період перевірки був
платником ПДВ, тому в доходи не повинен
був включати суми податку на додану
вартість, що входить до ціни проданих
товарів.

Перевіркою правильності визначення
валового доходу встановлено порушення
в 2013 році: включено до валового доходу
суми ПДВ, що входить до ціни проданих
товарів на суму 166645,05 грн.

Відповідно до інформації з системи
обробки податкового кредиту платника в
розрізі контрагентів, що мітиться в
Центральній базі даних податкового
органу в період з 01.01.2012 по 31.12.2013
постачальниками відвантажено товару в
сумі 1670121,78 грн. з ПДВ або 1391768,15 грн. без
ПДВ. ОСОБА_1 надані залишки товару сума
яких на початок перевірки (01.01.2012)
складала 19949,57 грн. з ПДВ та на кінець
періоду перевірки 01.01.2014 - 18912,20 грн. з
ПДВ.

В результаті проведеної перевірки всіх
наявних документів наданих на
перевірку та інформаційних даних бази
про отримані суми доходів фізичними
особами результат даних Системи
співставлень податкового зобов'язання
та податкового кредиту по ПДВ в розрізі
контрагентів, що міститься в
Центральній базі даних податкового
органу, встановлено залишок товару
станом на 01.01.2014 в сумі 98533,01 грн. з ПДВ, а
за даними платника 18912,20 грн. з ПДВ, що є
підставою вважати товари
реалізованими на суму умовного продажу
товарів в сумі 79640,91 грн. з ПДВ або 66350,68
грн. без ПДВ. Отже, в порушення статті
177 Податкового кодексу України
занижено валовий дохід від здійснення
підприємницької діяльності за період
перевірки на загальну суму 66350,68 грн., що
призвело до заниження загального
сукупного оподатковуваного доходу.
Дане порушення вплинуло на формування
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість.

При перевірці відповідачем показників
витрат, які безпосередньо пов'язані з
одержанням доходів встановлено
наявність розбіжності, а саме: у 2013
році витрати за даними декларації -
985743,02 грн., у свою чергу, витрати за
даними перевірки 799562,42 грн.
(розбіжність - 186180,60 грн.). Тобто, до
витрат включені суми ПДВ що входять до
ціни придбаних товарів на суму 186180,60
грн. за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, чим
порушено пункти 177.3, 177.2, 177.4 статті 177
Податкового кодексу України.

Таким чином, податковий орган робить
висновок в Акті перевірки (сторінка 13
Акта Перевірки), що в результаті
невірного визначення валових доходів
та валових витрат, це є причиною
заниження об'єкту оподаткування для
нарахування податкових зобов'язань по
податку з доходів фізичних осіб за 2013
рік в сумі 85885,23 грн. Порушено пункт 177.2
статті 177 Податкового кодексу України.

Як зазначено відповідачем в Акті
перевірки, пояснення ОСОБА_1 в ході
перевірки не надавались.

Під час перевірки також встановлено, що
при заповненні декларації про майновий
стан і доходи платником не вказана сума
податку, що підлягає сплаті до бюджету
за результатами 2013 року в сумі 2120,00 грн.,
в результаті чого нарахування не
внесено до особової картки платника та
не сплачено до бюджету, чим порушено
підпункт 177.5.3 пункт 177.5 Податкового
кодексу України. Дана обставина також
викладена у додатку № 7 до Акта
перевірки «Розрахунок податкових
зобов'язань по податку з доходів
фізичних осіб, визначених контролюючим
органом за результатами перевірки
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за
2013 рік», в якому зазначено про
відхилення показників, які встановлені
в ході проведення перевірки (рядок 03.01
Декларації про майновий стан і доходи
від 10.02.2014 № ) на суму 2120,00 грн.

Отже, заниження об'єкта оподаткування
за результатом перевірки, а також
невірне подання декларації про
майновий стан і доходи призвело до
недоутримання та недоплати податку з
доходів фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за ставкою
15 %: за 2012 рік на суму 1903,19 грн. та за 2013
рік на суму 15002,79 грн.

При перевірці ведення обліку,
придбання та продажу товарів (робіт,
послуг), обчислення, повноти і
своєчасності сплати до бюджету податку
на додану вартість податковим органом
встановлено, що з системи обробки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів було
отримано інформацію по фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 з якої
вбачається, коли податкове
зобов'язання менше податкового кредиту
контрагента.

Так, за результатами автоматизованого
співставлення даних податкового
зобов'язання фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 встановлено розбіжність між
сумами ПДВ, зазначеними у розділі 1
«Податкові зобов'язання» додатку № 5 до
Декларації з ПДВ за березень, травень,
листопад 2012 року, січень, лютий,травень,
липень, жовтень, грудень 2013 року та
сумами ПДВ зазначеними контрагентами
позивача у розділі 2 «Податковий
кредит» додатку 5 Декларації з ПДВ за
вказані періоди. Зокрема, по таким
контрагентам: ТОВ «АТАСС-Бориспіль» за
березень 2012 року - відхилення суми ПДВ
121,00 грн., ТОВ «Патекс» - відхилення суми
ПДВ 291,87 грн., ТОВ «Дункан» - відхилення
суми ПДВ 107,50 грн., ТОВ «Посейдон-9» -
відхилення суми ПДВ 137,74 грн., ТОВ
«Трейдхаус» за листопад 2012 року -
відхилення суми ПДВ 416,67 грн., ТРО «ПГ
Свято-Успенської Києво-Печерської
Лаври» - відхилення суми ПДВ 111,70 грн.,
ТОВ «Трейдхаус» за лютий 2013 року -
відхилення суми ПДВ 119,53 грн., ТОВ
«Юмікс-плюс» - відхилення суми ПДВ 4196,50
грн., ТОВ «Київм'ясо» - відхилення суми
ПДВ 14,50 грн., ПП «Елегант» - відхилення
суми ПДВ 9,17 грн., ПП «Лікмед» -
відхилення 81,72 грн., ПАТ
«АТАСС-Бориспіль» за жовтень 2013 року -
відхилення суми ПДВ 472,90 грн., ТОВ
«Транс-Аерохолдинг» - відхилення суми
ПДВ 37,50 грн.

Крім того, перевіркою відображених у
рядку 1 «Операції на митній території
України, що оподатковуються за
основною ставкою, крім імпорту
товарів» показників за період з 01.01.2012
по 31.12.2013 встановлено, що на формування
цих показників мало вплив здійснення
операцій із роздрібної торгівлі
канцелярськими товарами в
спеціалізованих магазинах.

Перевіркою даного показника
встановлено заниження задекларованого
показника на загальну суму 17504,14 грн., в
тому числі: за травень 2013 року на суму
4196,50 грн. та за грудень 2013 року на суму
13307,64 грн.

Щодо перевірки повноти визначення
податкового кредиту за період з 01.01.2012
по 31.12.2014 встановлено його завищення на
суму ПДВ 381,26 грн. Зокрема, до складу
податкового кредиту в декларацію з ПДВ
за грудень 2012 року включена сума ПДВ не
підтверджена податковими накладними з
контрагентом ТОВ «Метро Енд Кері
Україна». Тим самим позивачем порушено
вимоги статті 44 Податкового кодексу
України.

Враховуючи викладене, податковий орган
робить висновок, перевіркою повноти
нарахування податку на додану вартість
за період з 01.01.2012 по 31.12.2013 встановлено
його заниження всього на суму 17885,40 грн.,
у тому числі: за грудень 2012 року на суму
381,26 грн., за травень 2013 року на суму 4196,50
грн., за грудень 2013 року на суму 13307,64
грн.

У розділі Акта перевірки «Дотримання
вимог Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» відповідачем
встановлено, що позивачем
здійснювалась діяльність за готівкові
кошти при продажу товарів на загальну
суму 79620,81 грн. без відображення її в
обліку, оскільки книга обліку доходів
та витрат позивачем до перевірки не
надана та згідно пояснень позивача
дана книга була втрачена.

Перевіркою правильності нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування встановлено
порушення пункту 2 частини першої
статті 7, пункту 11 статті 8 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування». А саме, у
зв'язку із заниженням позивачем доходу
за 2013 рік, що було встановлено в ході
перевірки, податковим органом на даний
дохід нараховано внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 29802,18 грн.
за вставкою 34,7 %.

У висновках Акта перевірки податковим
органом зазначено, що позивачем
порушені: 1) абзац «а» пункту 176.1 статті
176, пункту 177.10 статті 177 Податкового
кодексу України за період з 01.01.2011 по
31.12.2013 встановлено не ведення обліку
доходів та витрат, а саме, відсутня
книга обліку доходів та витрат; 2) абзац
«в» пункту 176.1 статті 176 Податкового
кодексу України - декларація за 2013 рік
подана перекрученими даними та за 2012
рік подана до іншого адміністративного
району в результаті чого присвоєно
декларації статус «не визнана як
податкова звітність»; 3) пункту 177.2
статті 177 Податкового кодексу України,
пункту 2 частини першої статті 7 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» - заниження
об'єкту оподаткування (сукупного
чистого доходу) для нарахування
податкових зобов'язань по податку з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності у зв'язку з
порушенням визначення валових доходів
та витрат, а також невірне подання
декларації про майновий стан і доходи,
в результаті донарахованого податку з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності за: 2012 рік -
1903,19 грн., за 2013 рік - 15002,79 грн., єдиного
соціального внеску за 2013 рік - 29802,17 грн.;
4) пункту 44.1 пункту 44.3 статті 44
Податкового кодексу України - порушено
вимоги до підтвердження даних,
визначених у податковій звітності за
період з 01.01.2012 по 31.12.2013, так як
платником не забезпечено зберігання
документів первинного обліку; 5) пункту
70.16 статті 70, абзацу «б» пункту 176.2 статі
176 Податкового кодексу України -
підприємцем ОСОБА_1 не подано
податковий розрахунок сум доходу
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку за формою Ф № 1ДФ за ІІІ
квартал 2013 року; 6) пункту 187.1 статті 187,
пункту 188.1 статті 188, пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України -
заниження податкових зобов'язань та
завищення податкового кредиту
призвело до заниження податку на
додану вартість в сумі 17885,40 грн.; 7)
пункту 2.6 Постанови Правління НБУ від
15.12.2004 637 «Про затвердження Положення
про ведення касових операцій у
національній валюті в Україні» -
здійснення діяльності за готівкові
кошти при продажу товарів на загальну
суму 79620,81 грн.

На підставі Акта перевірки
відповідачем були прийняті: податкове
повідомлення-рішення від 25.06.2014 №
, згідно з яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб за
основним платежем в сумі 16905,98 грн. та
штрафними (фінансовими) санкціями в
розмірі 4226,50 грн., податкове
повідомлення-рішення від 25.06.2014 №
, згідно з яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем
на суму 17885,40 грн. та 4471,36 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями,
податкове-повідомлення-рішення від
25.06.2014 № , згідно з
яким позивачу визначено суму штрафної
санкції за незабезпечення обліку в
розмірі 510,00 грн., податкове
повідомлення-рішення від 25.06.2014 №
, згідно з яким позивачем
застосовано штрафні санкції у розмірі
170,00 грн. за неподання до контролюючого
органу податкової декларації за
місцем своєї податкової адреси,
податкове повідомлення-рішення від
25.06.2014 № , згідно з яким до
позивача застосовано штрафні санкції у
розмірі 398104,05 грн. за порушення норм з
регулювання обігу готівки, рішення від
25.06.2014 № про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальними органами доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску,
відповідно до якого позивачу
донараховано 29802,17 грн. єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, вимогу від
06.06.2014 № Ф-11, якою позивачу визначено
недоїмку зі сплати єдиного внеску у
розмірі 29802,18 грн.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями позивач оскаржив їх в
адміністративному порядку.

Рішенням Головного управління
Міндоходів у Київській області від
08.09.2014 № 1201/Д/10-36-10-01-04/692 скасовано
податкове повідомлення-рішення від
25.06.2014 № , яким до позивача
застосовані штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 170,00 грн. за
неподання до контролюючого органу
податкової декларації за місцем своєї
податкової адреси, та скасоване
податкове повідомлення-рішення від
25.06.2014 № , відповідно до якого до
позивача застосовані штрафні санкції
у розмірі 398104,05 грн. за порушення норм з
регулювання обігу готівки. Інші
податкові повідомлення-рішення
залишені без змін.

Позивачем також подано скаргу до
Державної фіскальної служби України
про скасування рішення від 25.06.2014 №
та рішення про результати
розгляду первинної скарги від 08.08.2014 №
1044/Д/10-36-10-01-04/692. Рішенням від 08.09.2014
1389/Д/99-99-10-01-07-15 Державна фіскальна
служба України залишила скаргу без
задоволення, а рішення без змін.

Крім того, в ході судового розгляду
позивач уточнив позовні вимоги,
оскільки погодився із прийнятим
податковим органом податковим
повідомленням-рішенням від 25.06.2014 №
, яким до позивача застосовано
штрафну (фінансову) санкцію в сумі 510,00
грн. за неподання податкового
розрахунку суми доходу нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку і сум утриманого з них податку,
та просив суд визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 25.06.2014 №
, від 25.06.2014 № , від 25.06.2014 №
, рішення від 25.06.2014 № про
застосування штрафних санкцій та
вимогу від 06.06.2014 № Ф-11.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
такого.

Нормативно-правовим актом, який
регулює відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства, є
Податковий кодексу України.

Стаття 177 Податкового кодексу України
регулює оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою -
підприємцем від провадження
господарської діяльності, крім осіб, що
обрали спрощену систему оподаткування

Так, об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця (пункт 177.2 статті 177
Податкового кодексу України).

Для фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг)
(пункт 177.3 статті 177 Податкового кодексу
України).

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу (пункт 177.4
Податкового кодексу України).

Фізичні особи - підприємці подають до
контролюючого органу податкову
декларацію за місцем своєї податкової
адреси за результатами календарного
року у строки, встановлені цим Кодексом
для річного звітного податкового
періоду, в якій також зазначаються
авансові платежі з податку на доходи
(пункт 177.5 статті 177 Податкового кодексу
України).

Остаточний розрахунок податку на
доходи фізичних осіб за звітний
податковий рік здійснюється платником
самостійно згідно з даними,
зазначеними в річній податковій
декларації, з урахуванням сплаченого
ним протягом року податку на доходи
фізичних осіб та збору за провадження
деяких видів підприємницької
діяльності на підставі
документального підтвердження факту
їх сплати (пункт 177.5.3 статті 177
Податкового кодексу України).

Пункт 177.10 статті 177 Податкового кодексу
України встановлює, що фізичні особи -
підприємці зобов'язані вести Книгу
обліку доходів і витрат та мати
підтверджуючі документи щодо
походження товару.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187
Податкового кодексу України 187.1. датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: а)
дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

При цьому, Податковий кодекс України у
статті 44 містить застереження відносно
того, що для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Крім того, пункт 176.1 статті 176
Податкового кодексу України визначає,
що платники податку зобов'язані: а)
вести облік доходів і витрат в обсягах,
необхідних для визначення суми
загального річного оподатковуваного
доходу, у разі якщо такий платник
податку зобов'язаний відповідно до
цього розділу подавати декларацію або
має право на таке подання з метою
повернення надміру сплачених податків,
у тому числі при застосуванні права на
податкову знижку; б) отримувати та
зберігати протягом строку давності,
встановленого цим Кодексом, документи
первинного обліку, в тому числі на
підставі яких визначаються витрати при
розрахунку інвестиційного прибутку та
формується податкова знижка платника
податку; в) подавати
податкову декларацію за встановленою
формою у визначені строки у випадках,
коли згідно з нормами цього розділу
таке подання є обов'язковим.

На вимогу контролюючого органу та в
межах його повноважень, визначених
законодавством, платники податку
зобов'язані пред'являти документи і
відомості, пов'язані з виникненням
доходу або права на отримання
податкової знижки, обчисленням і
сплатою податку, та підтверджувати
необхідними документами достовірність
відомостей, зазначених у податковій
декларації з цього податку;

При розгляд даної справи суд враховує,
що відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Водночас, покладений на суб`єкта
владних повноважень даною нормою тягар
доказування правомірності своїх
рішень та дій не звільняє позивача від
обов`язку доказування власних
тверджень чи заперечень.

Щодо тверджень позивача відносно того,
що Акт перевірки прийнято із
порушенням вимог пункту 86.3 статті 86
Податкового кодексу України, зокрема
Акт перевірки фактично був направлений
позивачу 07.06.2014, а також позивач не був
запрошений на підписання Акта
перевірки, тому Акт оформлено із
порушеннями вимог податкового
законодавства, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки
проводяться органами державної
податкової служби в межах їх
повноважень виключно у випадках та у
порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81
Податкового кодексу України, посадові
особи органу державної податкової
служби вправі приступити до проведення
документальної виїзної перевірки за
наявності підстав для її проведення,
визначених цим Кодексом, і фактичної
перевірки, яка проводиться з підстав,
визначених цим Кодексом, та за умови
пред'явлення направлення на проведення
такої перевірки, в якому зазначаються
дата видачі, найменування органу
державної податкової служби, реквізити
наказу про проведення відповідної
перевірки, найменування та реквізити
суб'єкта (об'єкта), перевірка якого
проводиться (прізвище, ім'я, по батькові
фізичної особи - платника податку, який
перевіряється), мета, вид (планова або
позапланова), підстави, дата початку та
тривалість перевірки, посада та
прізвище посадової (службової) особи,
яка проводитиме перевірку. Направлення
на перевірку у такому випадку є дійсним
за наявності підпису керівника органу
державної податкової служби або його
заступника, що скріплений печаткою
органу державної податкової служби.

Непред'явлення платнику податків (його
посадовим (службовим) особам або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції) направлення на
проведення перевірки або пред'явлення
направлення, оформленого з порушенням
вимог, установлених цим пунктом, є
підставою для недопущення посадових
(службових) осіб органу державної
податкової служби до проведення
документальної виїзної або фактичної
перевірки.

Як вбачається зі змісту Акта, перевірка
була проведена з відома та в
присутності суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1
Направлення на проведення
документальної планової виїзної
перевірки було вручено під підпис
позивачу 12.05.2014.

Дані обставини не заперечувались
позивачем ані у позовній заяві, ані в
ході судового розгляду справи.

Таким чином, платник податків, який
вважає порушеним порядок та підстави
призначення податковим органом
перевірки щодо нього має захищати свої
права шляхом недопуску посадових осіб
контролюючого органу до такої
перевірки. У свою чергу, допуск до
перевірки нівелює правові наслідки
правових порушень, допущених
податковим органом при призначенні та
проведенні податкової перевірки, а
також при складанні та надісланні
Актів перевірки. Отже, такі правові
наслідки створюють лише прийняті
податковим органом податкові
повідомлення-рішення, а також рішення і
вимога.

Відносно порушень встановлених в ході
перевірки, суд зазначає про таке.

При розгляді даної справи, судом
ухвалою від 06.11.2014 було витребувано у
позивача усі наявні документи і
матеріали на підтвердження доводів,
наведених у позовній заяві, у тому
числі засвідчених копій первинних
документів.

Крім того, в ході судового розгляду
судом було оголошено перерву з метою
надання позивачу додаткового часу для
підготовки пояснень, як формувались
доходи та витрати позивача із
документальним підтвердженням, а також
протокольно ухвалою зобов'язано
позивача по кожному податковому
повідомленню-рішенню надати суду
документальне підтвердження правової
позиції.

Як було наведено вище, податковим
органом в ході проведення перевірки
позивача встановлено ряд порушень
податкового законодавства. Дані
порушення стосувались правильності
визначення оподатковуваного доходу,
відображеного в деклараціях про
доходи, з даними про суми
оподатковуваного доходу, визначеними в
ході перевірки. Зокрема, виявлено
розбіжності в результаті невірного
визначення валових доходів та волових
витрат, що є причиною заниження об'єкту
оподаткування для нарахування
податкових зобов'язань по податку з
доходів фізичних осіб на суму 85885,23 грн.

Податковим органом було встановлено,
що вартість залишку товарів, станом на
01.01.2014 становить 98533,01 грн., а за даними
платника - 18912,20 грн., що призвело до
заниження валового доходу від
здійснення підприємницької
діяльності на суму 66350,68 грн. і дане
порушення вплинуло на формування
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість.

Відповідачем виявлено також завищення
позивачем валових витрат на суму 186180,60
грн.

Крім того, при заповнені декларації про
майновий стан і доходи платником не
вказано сума податку, що підлягає
сплаті до бюджету за результатом 2013
року в сумі 2120,00 грн., в результаті чого
нарахування не внесено до особової
карки платника та не сплачено до
бюджету.

Також, перевіркою повноти нарахування
податку на додану вартість за період з
01.01.2012 по 31.12.2013 встановлено його
заниження всього на суму 17885,40 грн., у
тому числі: за грудень 2012 року на суму
381,26 грн., за травень 2013 року на суму 4196,50
грн., за грудень 2013 року на суму 13307,64
грн. з підстав наведених в Акті
перевірки.

Крім того, в Акті перевірки також
встановлено порушення позивачем
пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу
України, яка визначає, що платники
податків зобов'язані забезпечити
зберігання документів, визначених у
пункті 44.1 цієї статті, а також
документів, пов'язаних із виконанням
вимог законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, не менш як 1095 днів з
дня подання податкової звітності, для
складення якої використовуються
зазначені документи, а у разі її
неподання - з передбаченого цим
Кодексом граничного терміну подання
такої звітності, а також вимог статті 177
Податкового кодексу України щодо
ведення позивачем Книги обліку доходів
та витрат.

Відповідног до частини першої
статті 69 Кодексу адміністративного
судочинства України доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Водночас, позивач в ході судового
розгляду на спростування висновків,
викладених відповідачем в Акті
перевірки не надав суду будь-яких
доказів на підтвердження
обґрунтованості своїх позовних вимог.

Зокрема, всупереч вимогам пункт 177.10
статті 177 Податкового кодексу України у
позивача відсутня Книга обліку доходів
та витрат, і дану обставину не
заперечував позивач пояснивши, що вона
була втрачена.

Таким чином, як позивач вів облік
доходів та витрат і якими первинними
бухгалтерськими документами це
підтверджується ОСОБА_1 суду не пояснив
і таких документів суду не надав.

У свою чергу, надані позивачем суду
вибірково податкові накладні, платіжні
доручення, без системного викладення,
які саме обставини вони підтверджують,
які саме дані та за який період були
відображені в бухгалтерському та
податковому обліку на підставі цих
документів, не спростовують викладених
в Акті порушень.

Твердження позивача відносно того, що
посадова особа податкового органу не
провела інвентаризацію залишків
товару, і виводила залишок без
будь-якого розрахунку не приймаються
судом до уваги, оскільки будь-якого
контррозрахунку із документальним
підтвердженням, на спростування
доводів відповідача, позивач в ході
судового розгляду суду не надав. Не
доданий такий контррозрахунок і до
позовної заяви.

При цьому, яким чином позивач
обліковував залишки товару, як
фіксував такі залишки документально,
позивач суду не пояснив та відповідних
доказів на підтвердження цих обставин
суду в ході судового розгляду не надав.

Твердження позивача відносно того, що
неведення Книги обліку доходів та
витрат тягне за собою лише накладення
адміністративного стягнення, і не може
бути підставою для іншої
відповідальності є необгрунтованими,
оскільки накладення штрафу не звільняє
позивача від податкової
відповідальності, встановленої
Податковим кодексом України за
порушення його вимог та приписів.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що податкові
повідомлення-рішення від від 25.06.2014 №
, від 25.06.2014 № , від 25.06.2014 №
, прийняті податковим органом
обгрунтовано та скасуванню не
підлягають.

Відносно рішення від 25.06.2014 № про
застосування штрафних санкцій та
вимоги від 06.06.2014 № Ф-11, суд зазначає про
таке.

Як було встановлено судом, та
вбачається зі змісту Акта перевірки,
спірне рішення та вимога були прийняті
податковим органом у зв'язку із
заниженням доходу за 2013 рік, що
підлягає обкладенню податком на доходи
фізичних осіб на суму 85885,23 грн.

Відповідно до пункту 4 статті 4 Закону
України від 08.07.2014 № «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали

спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Пункт 11 статті 8 даного Закону визначає,
що єдиний внесок для платників,
зазначених у пунктах 4 та 5 частини
першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктами 2 та 3 частини
першої статті 7 цього Закону бази
нарахування єдиного внеску.

Отже, у зв'зку із зниженням позивачем
доходу за 2013 рік, податковим органом
було правомірно нараховано внеску за
ставкою 34,7 % та прийнято рішення про
застосування штрафних санкцій і
вимогу від 06.06.2014 № Ф-11.

Відповідно до частини другої статті 94
Податкового кодексу України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. Оскільки відповідач
будь-яких витрат щодо залучення
свідків та проведенням судових
експертиз не поніс, судові витрати на
користь відповідача стягненню не
підлягають.

Відповідно до статті 4 Закону
України «Про судовий збір» за подання
до адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру розмір судового збору
становить 2 відсотки розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати (1827,00 грн.)
і не більше 4 розмірів мінімальних
заробітних плат (4588,00 грн.), що
встановлені законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява подана до суду. Під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Це означає, що розмір судового збору за
подання позову майнового характеру має
становити 1827,00 грн.

Оскільки за подання позовної
заяви позивач сплатив судовий збір у
сумі 758,02 грн., а за результатами
розгляду адміністративної справи суд
відмовив у задоволенні позову, решта
судового збору - 1068,98 грн. підлягає
стягненню з позивача до Державного
бюджету України.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 128, 158-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О В
И В:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 1068 (одна тисяча
шістдесят вісім гривень) 98 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Панова Г. В.