Справа № 2а-0870/881/11
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року м. Київ
К/800/46484/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Кравцова О.В., Цуркана М.І.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства «Електрометалургійний
завод Дніпроспецсталь ім. А.М.
Кузьміна» до Запорізької митниці
Міндоходів про визнання дій
неправомірними та скасування рішення,
що переглядається за касаційною
скаргою Запорізької митниці
Міндоходів на постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 11
березня 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 12 червня 2013
року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2011 року публічне акціонерне
товариств «Електрометалургійний завод
Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна» (далі
- позивач) звернулося до суду з
адміністративним позовом до
Запорізької митниці Міндоходів (далі -
відповідач), в якому просило:

- визнати неправомірними дії
відповідача щодо відмови у прийняті
вантажної митної декларації (далі - ВМД)
№112030000/2010/008359 від 1 квітня 2010 року,
№ 112030000/2010/008692 від 6
квітня 2010 року та № 112030000/2010/009950 від 20
квітня 2010 року та відмови у митному
оформлені товару за першим методом;

- визнати протиправними та скасувати
рішення Запорізької митниці
№ 112000006/2010/000287/2 від 1 квітня 2010
року, № 112000006/2010/000305/2 від 7 квітня 2010
року та № 112000006/2010/000385/2 від 20 квітня 2010
року щодо визначення митної вартості
товару за шостим методом.

Позов обґрунтовано тим, що дії та
рішення митного органу
№ 112000006/2010/000287/2, №
112000006/2010/000305/2, № 112000006/2010/000385/2 не
відповідають статтям 265-273 Митного
кодексу України. Позивач зазначав, що
ним як декларантом були надані усі
необхідні документи для ідентифікації
визначення вартісних показників
товарів за ВМД № 112030000/2010/008359, №
112030000/2010/008692, № 112030000/2010/009950 та
підтвердження розміру ціни, сплаченої
за товар, для здійснення митної оцінки
товарів саме за методом № 1, а тому
визначення вартості товарів шостим
(резервним) методом за спірним
рішеннями є безпідставним.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 11 березня
2011 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано
рішення Запорізької митниці
№ 112000006/2010/000287/2 від 1 квітня 2010
року, № 112000006/2010/000305/2 від 7 квітня 2010
року та № 112000006/2010/000385/2 від 20 квітня 2010
року про визначення митної вартості
товару за шостим методом.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суди попередніх інстанцій дійшли
висновку, що відповідачем порушено
принцип послідовності застосування
методів визначення митної вартості, що
суперечить статті 266 Митного кодексу
України (далі - МК України), яка
передбачає, що кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу. Суд
дійшов висновку, що Запорізькою
митницею не доведено правомірність
визначення митної вартості товарів за
шостим методом, а тому вимоги в частині
визнання протиправними та скасування
спірних рішень є обґрунтованими.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права,відповідач
просить оскаржувані рішення судів
першої та апеляційної інстанції
скасувати, прийняти нове судове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши
оскаржувані рішення судів та матеріали
справи в межах доводів касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, між відкритим акціонерним
товариством "Дніпроспецсталь"
(покупець) і "INTERKOMODITIES SA" (продавець)
укладено контракт № , за яким
продавець зобов'язався поставити
позивачу електролітичні катоди нікеля
нерізаного на умовах DDU.

Позивачем для проведення митного
оформлення поставленого товару до
митного органу були подані вантажні
митні декларації № 112030000/2010/008359 від 1
квітня 2010 року, № 112030000/2010/008692 від 6
квітня 2010 року та № 112030000/2010/009950 від 20
квітня 2010 року.

На підтвердження заявленої митної
вартості до вантажних митних
декларацій були додані наступні
документи: зовнішньоекономічний
договір № від 11 лютого 2008 року;
специфікація № 74 від 17 березня 2010 року,
№ 75 від 25 березня 2010 року та № 76 від 1
квітня 2010 року; інвойс/рахунок №1-10-019 23
березня 2010 року, № 1-10-020 від 25 березня 2010
року, № 1-10-021 від 01 квітня 2010 року;
сертифікат якості, лист № 121- 128 від 1
квітня 2010 року, № 121 - 130 від 2 квітня 2010
року та № 121 - 148 від 14 квітня 2010 року;
копія 199-ВР, СМR № 20102503, № 20102603, № 20100804;
та інші документи, про що свідчить їх
декларування (гр.44 ВМД та доповнення до
декларацій ф.МД-6).

Позивачем також були подані декларації
митної вартості товару ф.ДМВ-1, в яких
митна вартість товару визначена
позивачем згідно із статями 266, 267 МК
України, тобто - за ціною угоди щодо
товарів, які імпортуються.

Митним органом було витребувано
додаткові документи для визначення
митної вартості, а саме:

- договір з третіми особами що
пов'язаний з договором ( контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається;

- рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця;

- калькуляції фірми виробника;

- каталоги прейскуранти, (прайс - листи)
фірми виробника товару;

- сертифікат про походження товару;

- висновки про якісні та вартісні
характеристики товару, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, що мають відповідні
повноваження згідно з законодавством.

- рахунки про сплату комісійних,
брокерських послуг;

- банківське платіжне доручення, що
підтверджує факт оплати за нікель по
ціні, що зазначена в рахунку фактурі;

- інформація зовнішньоторговельних
організацій про вартість товару та/або
сировини.

Позивач листами № 121 -132 від 6 квітня 2010
року, № 121-136 від 8 квітня 2010 року та №
121-365 від 23 квітня 2010 року повідомив
відповідача про те, що:

-договір з третіми особами, що пов'язані
з договором про поставку нікелю за
комерційним інвойсом №1-10-019 23 березня
2010 року, № 1-10-020 від 25 березня 2010 року, №
1-10-021 від 01 квітня 2010 року, митна
вартість якого визначається,
можливості надати немає, оскільки
ніякі треті особи не залучалися для
виконання умов контракту;

- рахунки про здійснення платежів
третіми особами на користь продавця
підприємство не має можливості надати,
оскільки такі платежі не передбачені
контрактом;

- рахунки про сплату комісійних,
брокерських послуг підприємство не має
можливості надати, бо такі організації
не були залучені під час виконання
зобов'язань ані продавцем, ані
покупцем;

- банківське платіжне доручення, що
підтверджує факт оплати за нікель по
ціні, що зазначена в рахунку фактурі, на
момент декларування не надавався,
оскільки оплата має бути здійснена
впродовж 60 днів з моменту поставки
матеріалу;

- калькуляції, каталоги, специфікації,
прайс-листи фірми виробника не
надавались за умов того, що ця
інформація не є доступною для позивача,
більш того постачальник товару не є
виробником, тому одержати таку
інформацію неможливо;

- висновки про якісні характеристики
товару приведені в сертифікаті якості
виробника, який був наданий на момент
декларування;

- інформація зовнішньоторговельних
організацій не надавалась, серед
інформації біржових організацій були
надані котировки Лондонської Біржі
Металів.

Проте, відповідачем, не зважаючи на
наявність всіх необхідних документів,
були прийняті рішення № 112000006/2010/000287/2,
№1 12000006/2010/000305/2 та №
112000006/2010/000385/2 про визначення митної
вартості товару за шостим методом.

Позивачем з метою здійснення митного
оформлення товару було подано нові
вантажні митні декларації №
112030000/2010/008454 від 2 квітня 2010 року,
№ 112030000/2010/008889 від 8 квітня 2010
року та № 112030000/2010/009994 від 20 квітня 2010
року із зазначенням митної вартості
товару що визначена відповідачем в
оскаржуваному Рішенні.

В результаті застосування митним
органом шостого методу визначення
митної вартості товару за декларацією
№ 112030000/2010/008454 від 2 квітня 2010 року було
доплачено 24 988,67грн. ПДВ; з декларацією
№1 12030000/2010/008889 від 8 квітня 2010 року - 21
241,29грн. ПДВ; за декларацією №
112030000/2010/009994 від 20 квітня 2010 року - 89
794,11грн.

Відповідно до статті 313 Митного кодексу
України (у редакції чинній на момент
виникнення спірних відносин) митні
органи класифікують товари, тобто
відносять товари до класифікаційних
групувань, зазначених у УКТЗЕД. Рішення
митних органів що до класифікації
товарів для митних цілей є
обов'язковими для підприємств і
громадян.

Згідно із статтею 266 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які імпортуються в Україну,
здійснюється за такими методами: 1)за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2)за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3)за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4)на
основі віднімання вартості; 5)на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6)резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1 згідно з
положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог статей 268 і
269 цього Кодексу за основу може братися
або ціна, за якою оцінювані ідентичні,
або подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному з
продавцем покупцю відповідно до вимог
статті 271, або обчислена відповідно до
вимог статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на розсуд
декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
установлених статтею 273 цього Кодексу.

Відповідно до статті 273 Митного кодексу
України, у разі якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 267-272 цього
Кодексу, митна вартість оцінюваних
товарів визначається з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами і положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ). При
цьому митна вартість, визначена згідно
з положеннями цієї статті і повинна
щонайбільшою мірою ґрунтуватися на
раніше визначеній за методами 1 -6
митній вартості, однак при визначенні
митної вартості відповідно до цієї
статті допускається гнучкість при
застосуванні цих методів. Так, митна
вартість визначається на підставі:1)
ціни товарів українського походження
на внутрішньому ринку України; 2)
системи, яка передбачає прийняття для
митних цілей вищої з двох
альтернативних вартостей; 3) ціни
товарів на внутрішньому ринку
країни-експортера; 4)вартості
виробництва, іншої, ніж обчислена
вартість, визначена для ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів
відповідно до положень статті 272 цього
Кодексу; 5) ціни товарів, що
поставляються з країни-експортера до
третіх країн; 6)мінімальної митної
вартості; 7) довільної чи фіктивної
вартості.

Якщо ця норма застосовується митним
органом, на вимогу декларанта, митний
орган зобов'язаний письмово
поінформувати його про митну вартість,
визначену відповідно до положень цієї
статті, та про використаний при цьому
метод.

Для визначення митної вартості за
резервним методом митний орган надає
декларанту цінову інформацію, що є у
його розпорядженні.

Стаття 267 Митного кодексу України
зазначає, що митною вартістю за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються, є вартість операції,
тобто ціна, що була фактично сплачена
або підлягає сплаті за товари, якщо
вони продаються на експорт в Україну,
скоригована в разі потреби відповідно
до частини другої цієї статті. Ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або які
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів на користь продавця
та/або на користь продавця через третіх
осіб, та/або на пов'язаних з продавцем
осіб. Такі платежі можуть бути
здійснені прямо або опосередковано
шляхом переказу грошей, акредитиву,
інкасування або за допомогою інших
розрахунків (вексель, передача цінних
документів тощо). Термін "ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті"
стосується тільки ціни оцінюваних
товарів. Дивіденди або інші платежі
покупця на користь продавця, не
пов'язані з оцінюваними товарами, не є
частиною митної вартості. Додавання до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, згідно з цією статтею
робляться лише на основі об'єктивних
даних, що підтверджуються
документально та піддаються
обчисленню.

Стаття 265 Митного кодексу України
зазначає, що у разі відсутності даних,
що підтверджують правильність
визначення заявленої декларантом
митної вартості товарів, або за
наявності обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей митний орган може
самостійно визначити митну вартість
товарів, що декларуються послідовно,
застосовуючи методи ви значення
митної вартості, встановлені цим
Кодексом, на підставі наявних у нього
відомостей, у тому числі цінової
інформації щодо ідентичних чи подібних
(аналогічних) товарів з користуванням,
що здійснюється згідно з цим Кодексом.

Визначаючи митну вартість за товарами,
які поставляються на митну територію
України, не обхідно враховувати
умови поставки за
зовнішньоекономічними контрактами,
тривалість зв'язків контрагентів, а
також інші умови, які виступають
підставами для формування ціни на
продукцію.

Відповідно до пункту 7 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 2006 року № 1766 (далі -
Порядок) для підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товарів
декларант зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Згідно із пунктом 11 Порядку для
підтвердження митної вартості товарів
на вимогу митного органу декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи.

Для підтвердження заявленої
декларантом митної вартості
оцінюваних товарів можуть подаватися:
договір з третіми особами, що
пов'язаний з договорам (контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця; рахунки про сплату
комісійних, брокерських
(посередницьких) послуг, пов'язаних з
виконанням умов договору (контракту);
відповідна бухгалтерська
документація; ліцензійний чи
авторський договір (контракт);
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми - виробника товару;
калькуляція фірми виробника товару;
копія вантажної митної декларації
країни відправлення, а в разі, коли в
такій країні товар розміщувався в
митному режимі, яким не передбачено
сплату податків і відповідно до якого
товар перебував під митним контролем, -
копія вантажної митної декларації,
оформленої в попередній експорту
митний режим; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, що мають
відповідні повноваження згідно із
законодавством; сертифікат про
походження товару; відомості про
якісні характеристики товару;
інформація зовнішньоторговельних та
біржових організацій про вартість
товару та/або сировини.

Як встановлено матеріалами справи та
не заперечується сторонами, позивач,
подавши ВМД № 112030000/2010/008359,
№112030000/2010/008692, № 112030000/2010/009950, визначив
митну вартість товару (катоди нікеля
електролітичного нерізаного та у
зв'язках) методом оцінки за ціною угоди
щодо товарів, які імпортуються (метод 1),
тобто ціна угоди, фактично сплачена, чи
ціна, яка підлягає сплаті за товари, які
імпортуються за призначенням в
Україну, на момент перетинання ними
митного кордону України.

Відмовляючи в митному оформленні
товару за першим методом, митний орган
посилався на неподання позивачем усіх
додаткових документів на його вимогу.

Суд касаційної інстанції вважає, що
така позиція митного органу не
відповідає обставинам справи.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, на підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товару
за ВМД №112030000/2010/008359 від 1 квітня 2010 року
позивачем було надано
зовнішньоекономічний договір № ,
специфікація №74 від 17.03.2010р.,
інвойс/рахунок № І-10-020 від 23 березня 2010
року, сертифікат якості від 1 лютого 2010
року JSC nickel", лист №1 21-128 від 0 1 квітня 2010
року, рахунок №8 1763; інформацію
Лондонської біржі металів №121-128 від 1
квітня 2010 року, та інші документи, про
що свідчить їх декларування.

На підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товару за ВМД №
112030000/2010/008692 від 6 квітня 2010 року
позивачем надано зовнішньоекономічний
договір № , специфікація 75 від 25
березня 2010 року, інвойс/рахунок № І-10-020
від 25 березня 2010 року, сертифікат
якості від 30 січня 2009 року, сертифікат
якості від 3 лютого 2009 року, сертифікат
якості від 31 серпня 2009 року, лист № 121-130
від 2 квітня 2010 року, комерційна
пропозиція № 199 від 29 грудня 2009 року, та
інші документи, про що

свідчить їх декларування.

На підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товару за ВМД №
112030000/2010/009950 від 20 квітня 2010 року
позивачем надано зовнішньоекономічний
договір № , специфікація №76 від 1
квітня 2010 року, інвойс/рахунок № І-10-021
від 1 квітня 2010 року, сертифікат якості
від 14 лютого 2010 року, лист №1 21-148 від 14
квітня 2010 року, комерційна пропозиція
№1 99 від 29 грудня 2009 року, та інші
документи, про що свідчить їх
декларування.

Митний кодекс України, Порядок №1766 не
зобов'язують декларанта надати повний
перелік документів відповідно до п.11
Порядку. При цьому, саме формулювання
вказаної норми - "можуть подаватися",
вказує на те, що витребування таких
документів може мати місце у випадку
наявності обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей. Таких доказів сумнівності
відповідачем не надано. Окрім того,
об'єктивна неможливість надання всіх
витребуваних митним органом
документів у зв'язку з їх фактичною
відсутністю у позивача не може бути
підставою для відмови у визначенні
митної вартості товару за методом №1.

Суди першої та апеляційної інстанцій
дійшли вірного висновку про те, що
фактично митний орган не проводив
консультацій та не довів суду
послідовність застосування усіх
попередніх шостому методів визначення
митної вартості товару.

Вищий адміністративний суд України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій щодо
безпідставного завищення митним
органом митної вартості товару
рішеннями № 112000006/2010/000287/2, №
112000006/2010/000305/2, № 112000006/2010/000385/2. Подані
позивачем до митного органу документи
є належними, стосуються предмету
контрактів та доводять можливість
визначення митної вартості методом
оцінки №1, тобто за ціною контракту.

З урахуванням викладеного, суд
касаційної інстанції вважає, що судами
попередніх інстанцій було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам, прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Тому висновки судів першої та
апеляційної інстанцій є правильними, а
доводи, викладені в касаційній скарзі,
зазначених висновків не спростовують
та не дають підстав вважати судове
рішення таким, що ухвалене з
порушеннями норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Запорізької митниці
Міндоходів залишити без задоволення, а
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 11 березня
2011 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12 червня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді :