Справа № 901/362/12
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року
Справа №
159384/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Макарика В.Я.

суддів -
Глушка І.В. Большакової О.О.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Богородчанської
районної державної адміністрації
Івано-Франківської області на
постанову Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від 19
березня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
виплатити допомогу по догляду за
дитиною, -

В С Т А Н О В
И В:

09.02.2012 року позивач ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до управління праці
та соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області, в якому просить визнати дії
відповідача по нарахуванню їй допомоги
по догляду за дитиною до досягненню нею
трьохрічного віку неправомірними;
зобов'язати відповідача виплачувати їй
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення трьохрічного віку у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до шести років
відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», починаючи з 30.03.2010 року з
урахуванням виплачених сум.

Постановою Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від 19
березня 2012 року позов задоволено
частково. Визнано протиправними дії
управління праці та соціального
захисту населення щодо невиплати
ОСОБА_1 у повному обсязі допомоги по
догляду за дитиною до досягнення
трьохрічного віку. Зобов'язано
відповідача провести перерахунок та
виплату допомоги ОСОБА_1 по догляду за
дитиною до досягнення трьохрічного
віку починаючи з 09 серпня 2011 року,
виходячи із визначеного ст. 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» розміру державної допомоги, що
встановлена на рівні прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що позивач мала право
відповідно до ст. 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» на
отримання щомісячної грошової
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку в
розмірі, що обчислюється з урахуванням
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її такою, що
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
відповідач оскаржив її, подавши
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Богородчанського
районного суду Івано-Франківської
області від 19 березня 2012 року та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт зазначає, що за 2011 рік
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку ОСОБА_1
призначена та виплачена вірно. Крім
того, що розпорядники бюджетних коштів
беруть бюджетні зобов'язання та
здійснюють відповідні видатки за
загальним фондом бюджету тільки в
межах бюджетних асигнувань,
встановлених кошторисами. При
здійсненні бюджетного процесу в
Україні положення нормативно-правових
актів застосовуються лише в тій
частині, в якій вони не суперечать
положенням Конституції України,
Бюджетного кодексу України, Законам
України «Про державний бюджет України
на відповідний рік».

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило, а тому, колегія суддів, у
відповідності до п.п. 1,2,ч. 1 ст. 197 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції прийшов до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є
матір'ю малолітньої дитини доньки
ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом
про народження. Позивач мала право на
отримання щомісячної допомоги у
розмірі встановленого законом
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років.

Суд апеляційної інстанції відзначає,
що згідно з вимогами ст.ст. 13,14 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», особа, яка фактично здійснює
догляд за дитиною, має право на
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, яка
виплачується щомісяця з дня
призначення допомоги по догляду за
дитиною по день досягнення нею
вказаного віку.

Відповідно до вимог ст. 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», допомога по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до шести років. Допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається на кожну
дитину, незалежно від кількості
народжених (усиновлених, взятих під
опіку) дітей у сім'ї, по догляду за якими
надається допомога.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
ст. 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» викладено в
наступній редакції: «Допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі, що
дорівнює різниці між прожитковим
мінімумом, встановленим для
працездатних осіб, та середньомісячним
сукупним доходом сім'ї в розрахунку на
одну особу за попередні шість місяців,
але не менше 130 гривень». Проте,
відповідно до Прикінцевих положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008р. «Розділ I цього Закону
набирає чинності з 01.01.2008 року і діє по
31.12.2008 року. Отже, з 01.01.2009 ст. 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» відновила попередню редакцію,
відповідно до якої допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Проте, ст. 46 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік»
установлено, що у 2009 році допомога при
народженні дитини та по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» та
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Аналогічним чином врегульовано спірні
правовідносини у 2010 році ст. 45 Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік».

В зв'язку з тим, що у передбачений
законом спосіб положення Законів
України «Про Державний бюджет України
на 2009 рік» та «;Про Державний бюджет
України на 2010 рік» не визнано
неконституційними та не скасовано, у
2009-2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
призначалась та виплачувалась у
відповідності до п.22 Постанови КМУ №
1751 від 27.12.2001р. "Про затвердження
Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми".

Оскільки ані Законом України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»,
ані іншими Законами, не
встановлювалось на 2011 рік іншій, ніж у
Законах Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» розмір
допомоги, а дія Закону про бюджет діяли,
відповідно, лише у 2009 та 2010 роках,
спірні правовідносини з 01.01.2011
регулюються Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми», а
положення Постанови КМУ № 1751 від 27.12.2001
року в тій частині, в якій воно
суперечить названому закону,
застосовуватися не може. Отже, з 01.01.2011 у
відповідача виник обов'язок
здійснювати виплату державної
допомоги в розмірі, передбаченому
Законом України «Про державну допомогу
сімям з дітьми».

Крім того, апеляційний суд
погоджується із висновком суду першої
інстанції про необхідність покладення
обов'язку з нарахування і виплати
спірної допомоги саме на управління
праці та соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області в силу вимог ст. 5 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми».

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку із
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» розмірів щомісячної
допомоги, як на причину невиконання
державою взятих на себе зобов'язань, до
уваги судом апеляційної інстанції не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

З огляду на положення ст.ст. 21, 105, 162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач у справі порушив норми
права, які регулюють спірні
правовідносини, адміністративний суд
повинен визнати такі дії протиправними
і зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату належних
позивачу сум відповідно до закону, а не
ухвалювати рішення про стягнення чи
виплату їх конкретних розмірів.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
перерахування та виплати недоплаченої
грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до
ст. 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» за період з 28
березня 2011 року по 14 жовтня 2011 року
включно, суд апеляційної інстанції не
вбачає.

Доводи апелянта в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 195, ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

У Х В А
Л И В:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області залишити без задоволення, а
постанову Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від 19
березня 2012 року у справі № 901/362/12 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя:
В.Я. Макарик

Судді:
І.В. Глушко

О.О. Большакова