Справа № 1423/17128/2012
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 1423/17128/2012

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Алєйніков В.О.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Центральному районі м.
Миколаєва на постанову Центрального
районного суду м.Миколаєва від 17 січня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва про
зобов'язання відновити і виплачувати
пенсію за віком пенсіонеру, який мешкає
за межами України,-

В С Т А Н О В И
В:

21.09.2012 р. ОСОБА_1 звернулась до
Центрального районного суду
м.Миколаєва з позовом, в якому просила
визнати відмову УПФУ в Центральному
районі м. Миколаєва у відновленні
виплати їй пенсії за віком, яку вона
отримувала до виїзду на постійне місце
проживання за межі України, та
зобов'язати УПФУ в Центральному районі
м. Миколаєва з 07 жовтня 2009 року виплату
даної пенсії.

Постановою Центрального районного
суду м.Миколаєва від 17 січня 2014 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов'язано УПФУ в Центральному районі
м. Миколаєва поновити ОСОБА_1 виплату
пенсії, починаючи з 07 жовтня 2013 року.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
представником УПФУ в Центральному
районі м. Миколаєва подано апеляційну
скаргу, в якій зазначено, що судом, при
винесенні оскаржуваної постанови
порушено норми процесуального та
матеріального права та просить
скасувати постанову Центрального
районного суду м.Миколаєва від 17.01.2014р.,
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні адміністративного позову
відмовити у повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та /або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, будучи
громадянкою України, з 24.12.1990 р. по 13.06.2000
р. отримувала пенсію за віком.

13.06.2000р. виїхала за межі України, а саме
до Ізраїлю. Громадянство України
підтверджується копією закордонного
паспорта НОМЕР_1, термін дії якого було
продовжено до 22 листопада 2019 року.

У зв'язку з виїздом в 2000 р. на постійне
місце проживання в Ізраїль позивачці
подальша виплата пенсії була зупинена,
вказані факти не спростовувалися
відповідачами.

07.10.2013 р. позивачка звернулася до
відповідача з заявою про поновлення
виплати їй пенсії, але листом від 11.10.2013
р. №26/1 УПФУ в Центральному районі м.
Миколаєва відмовило їй в поновлені
виплати призначеної пенсії.

Не погоджуючись з такими діями та
рішенням пенсійного органу, позивачка
оскаржила їх до суду.

Вирішуючи справу по суті, суд 1-ї
інстанції виходив з того, що
оскаржувані дії та рішення УПФУ є
неправомірними та не відповідають
діючому законодавству, в зв'язку із чим,
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційного суду,
уважно вивчивши матеріали справи та
надані сторонами докази (документи),
цілком погоджується з такими
висновками суду 1-ї інстанції і вважає
їх обґрунтованими та заснованими на
законі, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», виплата пенсії
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Міжнародних договорів між Україною та
Ізраїлем стосовно призначення та
виплати пенсії не укладалося.

Враховуючи зазначене, УПФУ в
Центральному районі м. Миколаєва
припиняючи виплату пенсії ОСОБА_1 у
зв'язку з її переїздом на постійне
місце проживання до Ізраїля, діяло
відповідно до вимог законодавства, яке
було чинне на момент виникнення
спірних правовідносин.

Рішенням Конституційного Суду України
від 07 жовтня 2009 року по справі № 1-32/2009
визнано такими, що не відповідають
Конституції України, положення пункту 2
частини 1 статті 49, другого речення
статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

Відповідно до частини 2 статті 152
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

З огляду на зазначене, положення пункту
2 частини 1 статті 49 та другого речення
статті 51 Закону втрачають чинність з 07
жовтня 2009 року, тобто від дати
прийняття рішення Конституційним
Судом України № 25-рп/2009.

Відповідно до частини 2 статті 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати.

Таким чином, суд першої інстанції
задовольняючи позовні вимоги, дійшов
правильного висновку, що проживаючи в
Ізраїлі, як громадянка України, вона
має такі ж самі конституційні права, як
й інші громадяни цієї держави, оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускають
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на отримання пенсії за
ознакою місця проживання.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права
при вирішенні даної справи не допустив,
вірно встановив фактичні обставини
справи та надав їм належної правової
оцінки. Наведені ж у скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
невірному трактуванні норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів
апеляційної інстанції, діючи виключно
в межах доводів апеляційної скарги,
відповідно до ст.200 КАС України, залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову районного суду - без змін.

Керуючись ст.195,197,198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва -
залишити без задоволення, а постанову
Центрального районного суду
м.Миколаєва від 17 січня 2014 року - без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко