Справа № 810/5600/14
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року м. Київ
810/5600/14

16:00

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого - судді
Панової Г.В., за участю секретаря
судового засідання: Волощук Л.В.

представників сторін:

від позивача - Герасименко В.М., Довгуша
Л.Б.,

від відповідача - не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю фірма
«Гетьман»

до
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області

про визнання
протиправними і скасування податкових
повідомлень- рішень

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Товариство з обмеженою
відповідальністю фірма «Гетьман» з
позовом до Переяслав-Хмельницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області про (з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог) визнання протиправними
і скасування податкових
повідомлень-рішень від 20.05.2014
№ , від 25.05.2014 № , від 20.05.2014 №
і від 06.08.2014 № .

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що висновки податкового
органу викладені в Акті перевірки є
безпідставними і необґрунтованими,
оскільки господарські операції з
контрагентами щодо поставки товару
підтверджуються первинними
документами. Як стверджує позивач,
підприємством віднесено до складу
витрат товар, який повернутий
покупцями у зв'язку з порушенням
строків придатності до споживання,
проте, податковий орган вважає, що цей
товар придбаний ТОВ фірма «Гетьман» як
непридатний у інших постачальників.
При цьому, позивач зазначає, що під час
перевірки надавав податковому органу
усі необхідні документи і договори на
поставку продуктів харчування
покупцям, в яких передбачена
можливість повернення товару, у якого
закінчився строк придатності до
споживання, а також документи на
утилізацію повернутого товару.

Відносно заниження податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість позивач зазначив, що
підприємство скористалось правом
формування податкового кредиту по
господарським операціям з продажу
товару, водночас позивач не
використовував право на податковий
кредит під час повернення товару, який
прийшов у непридатність по термінам
споживання.

Відносно висновку про заниження
доходів від операційної діяльності по
реалізації товарів за 2013 рік, позивач
зазначив, що загальний дохід по
рахункам 701 і 71 рівний, при цьому,
розбіжності між сумою бухгалтерського
обліку і податковою декларацією
податковим органом не встановлена, а
тому посадова особа, яка здійснювала
перевірку допустила помилку.

Щодо перевищення фактичного залишку
готівки в касі, а також відсутності
підпису посадової особи підприємства
про отримання готівки, позивач
зазначив, що 21.11.2012 був днем видачі
заробітної плати, тому відбулось
перевищення готів в межах норми
встановленої Постановою Правління
Національного банку України від 15.12.2014
№ 637.

Позивач також посилається на приписи
статті 250 Господарського кодексу
України та зазначає, що відповідачем
були застосовані штрафні санкції із
порушенням строку встановленого даною
нормою.

Від відповідача до суду надійшли
письмові заперечення на
адміністративний позов, в яких
відповідач позову не визнав і зазначив,
що податкові повідомлення-рішення
прийнято правомірно у зв'язку з
виявленими порушеннями позивачем
вимог чинного податкового
законодавства і законодавства про обіг
готівки.

Таким чином, на думку відповідача,
позов є необґрунтованим і задоволенню
не підлягає.

У судовому засіданні 28.10.2014
представники позивача підтримали
позовні вимоги і просили суд позов
задовольнити.

Уповноважені представники відповідача
у судове засідання 28.10.2014 не з'явились.
Від відповідача до суду надійшло
клопотання, в якому відповідач просить
суд здійснювати розгляд справи в
порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення представників
позивача, дослідивши матеріали справи
та наявні докази, суд дійшов висновку,
що адміністративний позов підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
посадовими особами
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області проведено
документальну планову виїзну
перевірку ТОВ фірма «Гетьман» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2012 по
31.12.2013, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 по
31.12.2013, за результатами якої складено
Акт від 25.04.2014 № 243/2200/30651961 (далі - Акт
перевірки).

Як вбачається з Акта перевірки, на
порушення пункту 135.1 статті 135,
підпункту 135.4.1 пункту 135.4 статті 135,
статті 137 Податкового кодексу України
ТОВ фірма «Гетьман» в періоді, що
перевірявся занижено доходи від
операційної діяльності (дохід від
реалізації товарів (робіт, послуг)
(рядок 2 Декларації з податку на
прибуток підприємств) у сумі 10778,18 грн.

На порушення підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139, пункту 140.3 статті 140
Податкового кодексу України ТОВ фірма
«Гетьман» до складу інших витрат за 2013
рік включено вартість недостач та
втрат від псування цінностей, які
обліковуються на рахунку 947 «Недостачі
і втрати від псування цінностей» на
суму 929947,38 грн.

В Акті перевірки (сторінка 13)
відповідачем зазначено, що перевіркою
встановлено, що суму 929947,38 грн.
віднесено на рахунок 947 «Недостачі і
витрати від псування цінностей»
відповідно до Актів списання ковбасних
виробів за січень, лютий, березень,
червень, липень, серпень, вересень,
жовтень, листопад, грудень 2013 року.

На сторінці 14 Акта перевірки
відповідачем зазначено, що перевіркою
встановлено, що в періоді, який
перевіряється ТОВ фірма «Гетьман» до
рядку 06.4.25-06.4.28 «Перерахунок витрат у
разі зміни суми компенсації вартості
товарів (робіт, послуг) (+-)» Додатку ІВ
до рядка 06.4 Податкової декларації з
податку на прибуток підприємства
включалася вартість повернутої
готової продукції від покупців в
загальній сумі 767666,0 грн., яка мала
відображатися у рядку 03.26-«Перерахунок
доходів у різа зміни суми компенсації
вартості товарів (робіт, послуг) (+-)»
Додатку ІД до рядка 03 Податкової
декларації з податку на прибуток
підприємства. Перевіркою встановлено,
собівартість вказаної готової
продукції відображалася у рядку 05.1
Декларацій «Собівартість придбаних
(виготовлених) та реалізованих товарів
(робіт, послуг)» з урахуванням таких
повернень та відповідним зменшенням на
суму собівартості повернутої
продукції.

Відповідно до Акта перевірки (сторінка
26) на порушення пункту 185.1 статті 185,
пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 статті 198
Податкового кодексу України ТОВ фірма
«Гетьман» у періоді, що перевірявся до
складу податкового зобов'язання
відповідних звітних періодів не
включалась вартість списаної готової
продукції, а також вартість списаної
сировини відповідно до Актів списання
ковбасних виробів за 2012 рік і за січень,
лютий, березень, червень, липень,
серпень, вересень, жовтень, листопад,
грудень 2013 року.

На сторінці 33 Акта перевірки
відповідачем зазначено, що в порушення
пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті
198 Податкового кодексу України ТОВ
Фірма «Гетьман» до складу податкового
кредиту включено суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
всього в сумі 2104,66 грн., в тому числі за
лютий 2012 року в сумі 1487,03 грн., за лютий
2013 року в сумі 617,63 грн.

Перевіркою встановлено, що в періоді,
що перевіряється ТОВ Фірма «Гетьман»
до складу податкового кредиту
включено, зокрема, суми податку по
податковій накладній від 18.01.2012 № 28 у
сумі 8922,18 грн., в тому числі ПДВ в сумі
1487,03 грн., отриманій від ТОВ
«ІНТЕРМІК-ХАРЧОВІ ТЕХНОЛОГІЇ» (), яку було попередньо
включено до складу податкового кредиту
за січень 2012 року.

Крім того, ТОВ Фірма «Гетьман» до
складу податкового кредиту за лютий 2013
року включено, зокрема, суми податку по
податковій накладній від 30.01.2013 № 976, в
тому числі податку на додану вартість в
сумі 617,63 грн., отриманій від ТОВ
«Петруцалек» (), яку було
попередньо включено до складу
податкового кредиту за січень 2013 року.

Відповідно до Акта перевірки (сторінка
39) податковим органом встановлено, що в
порушення абзацу другого пункту 3.5
Положення про ведення касових операцій
в національній валюті в Україні від
15.12.2004 № 637 встановлено порушення щодо
видачі готівки з каси, що не
підтверджена розписом одержувача у
видатковому документі, а саме:

- у видатковому касову ордері від
21.11.2012 № 163 відсутній підпис за
одержання коштів в сумі 10000,00 грн.;

- у відомості за 21.11.2012 відсутній
підпис на одержання коштів ОСОБА_3 в
сумі 4506,70 грн.

За результатами перевірки відповідач
дійшов висновку про порушення
позивачем:

- пункту 135.1 статті 135, підпункту
135.4.1, пункту 135.4 сатті 135, статті 137,
підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139,
пункту 140.3 статті 140 Податкового
кодексу України - занижено податок на
прибуток підприємств на загальну суму
178737,86 грн. за 2013 рік;

- пункту 185.1 статті 185, пункту 189.1,
пункту 198.5 статті 198, пункту 198.1, пункту
198.3, пункту 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України - занижено податок на
додану вартість у сумі 387722,40 грн.;

- пункту 2.8, абзацу другого пункту
3.5 Положення про ведення касових
операцій в національній валюті в
Україні від 15.12.2004 № 637;

- підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49
Податкового кодексу України -
несвоєчасне подання Розрахунків збору
за спеціальне водокористування в
частині використання води за 1 квартал
2012 року, за 1 квартал 2012 року, за 3
квартал 2012 року, за 2012 рік.

На підставі Акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 20.05.2014 №
, відповідно до якого позивачу
визначено податкове зобов'язання з
податку на прибуток підприємств у сумі
96633,50 грн., з них 64422,33 грн. за основним
платежем, 32211,17 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями, податкове
повідомлення-рішення від 06.08.2014 №
, відповідно до якого позивачу
нараховано податкове зобов'язання 3071,77
грн., з них 2047,85 грн. за основним
платежем, 1023,92 грн. штрафні (фінансові)
санкції, податкове
повідомлення-рішення від 20.05.2014 №
відповідно до якого до позивача
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у сумі 9421,46 грн., податкове
повідомлення-рішення від 20.05.2014 №
відповідно до якого позивачу
нараховано податкове зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 581583,60
грн., з них 387722,40 грн. за основним
платежем і 193861,20 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Вважаючи спірні податкові
повідомлення-рішення протиправними,
позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
такого.

Відносно податкового
повідомлення-рішення від 06.08.2014 №
, слід зазначити наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту14.1
статті 14 Податкового кодексу України,
витратами визнається сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
грошове зобов'язання платника податків
- сума коштів, яку платник податків
повинен сплатити до відповідного
бюджету як податкове зобов'язання
та/або штрафну (фінансову) санкцію, що
справляється з платника податків у
зв'язку з порушенням ним вимог
податкового законодавства та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи,
а також санкції за порушення
законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з підпунктом 14.1.156 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податкове зобов'язання - сума коштів,
яку платник податків, у тому числі
податковий агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

Відповідно до пункту 133.1 Податкового
кодексу України платниками податку на
прибуток підприємств з числа
резидентів є суб'єкти господарювання -
юридичні особи, які провадять
господарську діяльність як на
території України, так і за її межами.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1
статті 134 Податкового кодексу України
об'єктом оподаткування є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135 - 137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135
Податкового кодексу України доходи, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з: доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті; інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Пунктом 135.2 статті 135 Податкового
кодексу України визначено, що доходи
визначаються на підставі первинних
документів, що підтверджують отримання
платником податку доходів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 135.4.1 пункту 135.4
статті 135 Податкового кодексу України
дохід від операційної діяльності
визнається в розмірі договірної
(контрактної) вартості, але не менше ніж
сума компенсації, отримана в будь-якій
формі, в тому числі при зменшенні
зобов'язань, та включає дохід від
реалізації товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, у тому числі винагороди
комісіонера (повіреного, агента тощо);
особливості визначення доходів від
реалізації товарів, виконаних робіт,
наданих послуг для окремих категорій
платників податків або доходів від
окремих операцій встановлюються
положеннями цього розділу.

Відповідно до пункту 137.1 статті 137
Податкового кодексу України дохід від
реалізації товарів визнається за датою
переходу покупцеві права власності на
такий товар.

Дохід від надання послуг та виконання
робіт визнається за датою складення
акта або іншого документа, оформленого
відповідно до вимог чинного
законодавства, який підтверджує
виконання робіт або надання послуг

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати
операційної діяльності включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Як вбачається з Акта перевірки
(сторінка 10) податковий орган зазначив,
що відповідно до даних бухгалтерського
обліку по рахунку 701 «Дохід від
реалізації готової продукції» за 1
квартал 2013 року, за 2 квартал 2013 року,за 3
квартал 2013 року, за 4 квартал 2013 року
оборот по кредиту без ПДВ становить
3502087,18 грн.

Відповідно до рядку 2 «Дохід від
операційної діяльності (дохід від
реалізації товарів (робіт, послуг))»
Декларації з податку на прибуток
підприємств за 2013 рік дохід від
операційної діяльності (дохід від
реалізації (робіт,послуг)) становить
35010079,00 грн.

Різниця становить 10778,18 грн.

Під час судового розгляду представники
позивача пояснили, що загальний дохід
обліковується на рахунку 701 і 71 у сумі
35010079,00 грн. У декларації з податку на
прибуток підприємств за 2013 рік у рядку
02 також сума 35010079,00 грн. При цьому,
розбіжності між сумою бухгалтерського
обліку і податковою декларацією
відсутні.

На підтвердження даної обставини
представники позивача надали суду
копії податкової декларації з податку
на прибуток підприємств та аналіз
рахунку 701 за 2013 рік і аналіз рахунку 71
за 2013 рік.

Тобто, висновки податкового органу про
заниження доходу в сумі 10778,18 грн. є
помилковими.

Суд звертає увагу, що ухвалою від 29.09.2014
про закінчення підготовчого
провадження і призначення справи до
судового розгляду судом було викликано
для участі у судовому засіданні та
надання пояснень осіб, які проводили
перевірку, а саме - ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Проте, вказані особи ані у судове
засідання 21.10.2014, ані у судове засідання
28.10.2014 не з'явились.

Будь-які пояснення суду, які б
спростовували доводи позивача ці особи
не надали.

Відносно податкових
повідомлень-рішень від 20.05.2014 № і
від 20.05.2014 № , слід зазначити
наступне.

Як вбачається з Акта перевірки,
зазначені податкові
повідомлення-рішення прийняті
відповідачем у зв'язку із висновком про
завищення витрат, пов'язаних із
поверненням продукції на підставі
Актів списання.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття
зазначених документів платник податку
має право письмово заявити про це
контролюючому органу та здійснити
заходи, необхідні для поновлення таких
документів. Письмова заява має бути
надіслана до/або разом із поданням
розрахунку податкових зобов'язань за
звітний податковий період. Платник
податків зобов'язаний відновити
втрачені, знищені або зіпсовані
документи протягом 90 календарних днів
з дня, що настає за днем надходження
такої заяви до контролюючого органу.

Якщо платник податку поновить
зазначені документи в наступних
податкових періодах, підтверджені
витрати включаються до витрат за
податковий період, на який припадає
таке поновлення

Відповідно до пункту 140.3 статті 140
Податкового кодексу України до витрат
не включається сума фактичних втрат
товарів, крім втрат у межах норм
природного убутку чи технічних
(виробничих) втрат та витрат із
розбалансування природного газу в
газорозподільних мережах, що не
перевищують розмір, визначений
Кабінетом Міністрів України або іншим
органом, визначеним законодавством
України.

Згідно з пунктом 185.1 статті 185
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з: а) постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів на митну
територію України; г) вивезення товарів
за межі митної території України; е)
постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

З метою оподаткування цим податком до
операцій з ввезення товарів на митну
територію України та вивезення товарів
за межі митної території України
прирівнюється поміщення товарів у
будь-який митний режим, визначений
Митним кодексом України.

Відповідно до пункту 189.1 статті 189
Податкового кодексу України у разі
здійснення операцій відповідно до
пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база
оподаткування за необоротними
активами визначається виходячи з
балансової (залишкової) вартості, що
склалася станом на початок звітного
(податкового) періоду, протягом якого
здійснюються такі операції (у разі
відсутності обліку необоротних
активів - виходячи із звичайної ціни), а
за товарами/послугами - виходячи з
вартості їх придбання.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу
України).

Згідно з пунктом 198.5 статті 198
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний нарахувати
податкові зобов'язання виходячи з бази
оподаткування, визначеної відповідно
до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за
товарами/послугами, необоротними
активами, під час придбання або
виготовлення яких суми податку були
включені до складу податкового
кредиту, у разі якщо такі
товари/послуги, необоротні активи
починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом
оподаткування відповідно до статті 196
цього Кодексу (крім випадків
проведення операцій, передбачених
підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196
цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від
оподаткування відповідно до статті 197,
підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу,
міжнародних договорів (угод) (крім
випадків проведення операцій,
передбачених підпунктом 197.1.28 пункту
197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються
платником податку в межах балансу
платника податку, у тому числі передача
для невиробничого використання,
переведення виробничих необоротних
активів до складу невиробничих
необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською
діяльністю платника податку.

Платник податку може включити на
підставі бухгалтерської довідки до
податкового кредиту виходячи з бази
оподаткування, визначеної відповідно
до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу,
суми податку, сплачені (нараховані) у
вартості товарів/послуг, необоротних
активів, що не були включені до складу
податкового кредиту при придбанні або
виготовленні таких товарів/послуг,
необоротних активів, та/або з яких були
визначені податкові зобов'язання
відповідно до цього пункту, у разі якщо
такі товари/послуги, необоротні активи
починають використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності, у тому числі
переведення невиробничих необоротних
активів до складу виробничих
необоротних активів.

З метою застосування цього пункту
податкові зобов'язання і податковий
кредит визначаються на дату початку
фактичного використання
товарів/послуг, необоротних активів,
визначену в первинних документах,
складених відповідно до Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Відповідно до пункту 198.6 статі 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Як встановлено судом, у періоді, за який
проводилась перевірка, позивач
проводив господарські операції з
поставки ковбасних виробів покупцю ТОВ
«Фудмаркет», а також іншим покупцям.

На підтвердження зазначених
господарських операцій позивачем
надано суду копії договорів від 01.01.2013
№ , від 18.06.2010 № .

У вказаних договорах передбачена
можливість повернення покупцем
придбаного товару, зокрема, у разі
закінчення терміну придатності.

Під час розгляду справи, представники
позивача пояснили, що за період
виконання господарських операцій по
поставці ковбасних і м'ясних виробів
покупцем ТОВ «Фудмаркет» було
повернуто продукцію на загальну суму
479258,67 грн. за 2012 рік і 402579,00 грн. за 2013
рік. При цьому, усіма покупцями було
повернуто товар на загальну суму 494583,00
грн. за 2012 рік і 427803,00 грн. за 2013 рік.

Повернення ковбасних виробів
підтверджується даними Актів списання,
які також досліджував податковий орган
під час перевірки (сторінка Акта 13, 26-28).

Тобто, м'ясо-ковбасні вироби були
повернуті з реалізації у зв'язку з
закінченням терміну придатності, а
отже в результаті господарської
діяльності, а не у зв'язку з
місцезнаходженням товару на складі.

Представник позивача також зазначив,
що товар, який повернутий покупцями був
утилізований на підставі договорів про
надання послуг з утилізації укладений
між ДП Сквирський завод по виробництву
м?якокісткового борошна
«Ветсанутильзавод» і ТОВ «Гетьман» від
11.01.2012 № 39 і від 02.01.2013 № 85.

На підтвердження даної обставини
позивач надав суду копії вказаних
договорів і копії приймальних
квитанцій.

Крім того, у судовому засіданні
представники позивача пояснили, що під
час виготовлення ковбасних виробів,
м'ясо усушується, внаслідок чого
втрачається загальна вага остаточної
продукції. Таким чином, відбувається
природній убуток матеріальних
цінностей.

На підтвердження даної обставини
позивач надав суду копії Актів
списання природних витрат, відповідно
до яких сума списаних продуктів
становить 1292385,80 грн. (646014,55 грн. за 2012
рік і 646371,25 грн. за 2013 рік).

Таким чином, позивач надав документи,
які підтверджують факт повернення
товару, який не реалізований покупцям,
а також документи списання товару під
час виробництва.

Оскільки зазначений товар повернутий і
утилізований спеціалізованому
підприємству, а також з огляду на те, що
певний відсоток товару усушується при
виробництві, позивач не використав
його в господарській діяльності і не
отримав доходу, а отже, податковий
орган необгрунтовано дійшов висновку,
що сума списаних та непридатних до
реалізації товарів є прибутком
підприємства. Крім того, як пояснив
суду представник позивача, ТОВ фірма
"Гетьман" не використовувало право на
податковий кредит при отримання назад
свого товару, що втратив термін
придатності до споживання, у зв'язку з
чим товариство не підпадає під дію
пункту 198.5 статті 198 Податкового
кодексу України.

Відносно податкового
повідомлення-рішення від 20.05.2014 №
, яке прийнято відповідачем у
зв'язку з висновком про порушення
позивачем вимог Положення про ведення
касових операцій в національній
валюті, затвердженого Постановою
Правління Національного банку України
від 15.12.2004 № 637, слід зазначити наступне.

Як вбачається з Акта перевірки,
податковим органом встановлено
порушення позивачем вимог пункту 2.8,
абзацу другого пункту 3.5 Положення про
ведення касових операцій в
національній валюті, затвердженого
Постановою Правління Національного
банку України від 15.12.2004 № 637, що
виявилось у перевищенні залишку
готівки в касі та відсутності підпису
посадової особи підприємства про
отримання коштів 21.11.2012.

Відповідно до пункту 2.8 Положення про
ведення касових операцій в
національній валюті підприємства
можуть тримати в позаробочий час у
своїх касах готівкову виручку (готівку)
у межах, що не перевищують установлений
ліміт каси. Готівкова виручка (готівка),
що перевищує встановлений ліміт каси,
обов'язково здається до банків для її
зарахування на банківські рахунки.
Відокремлені підрозділи підприємств -
юридичних осіб можуть здавати
готівкову виручку (готівку)
безпосередньо до кас таких юридичних
осіб або до будь-якого банку для її
переказу і зарахування на банківські
рахунки зазначених юридичних осіб.

Згідно з пунктом 2.10 Положення про
ведення касових операцій в
національній валюті підприємства
мають право зберігати у своїй касі
готівку, одержану в банку для виплат, що
належать до фонду оплати праці, а також
пенсій, стипендій, дивідендів (доходу),
понад установлений ліміт каси протягом
трьох робочих днів, уключаючи день
одержання готівки в банку.

В Акті перевірки відповідач зазначає,
що розмір ліміту залишка готівки в касі
підприємства рівний 10000,00 грн. та
установлений наказом ТОВ фірма
"Гетьман" від 01.09.2007 № 18 (копія даного
наказу наявна в матеріалах справи).

При цьому, в Акті перевірки податковий
орган зазначає, що у видатковому
косовому ордері № 163 від 21.11.2012
відсутній підпис на одержання коштів в
сумі 10000,00 грн. та у відомості за 21.11.2012
відсутній підпис на одержання коштів
ОСОБА_3 в сумі 4506,70 грн.

Водночас, з наявного у матеріалах
справи витягу з касової книги
вбачається, що станом на 21.11.2012 залишок
каси на кінець робочого дня становить
204,03 грн. Отже, залишок каси був значно
меньшим ніж ліміт готівки в касі, який
встановлений на підприємстві.

При цьому, представник позивача
пояснив суду, що касова книга була
надана особам, які проводили перевірку,
проте вони не прийняли її до уваги.

Крім того, позивачем також були надані
суду докази того, що сума 10000,00 грн., яка
вказана у видатковому ордері № 163 від
21.11.2012 була отримана саме в цей день
21.11.2012 предстаником ТОВ "АТП 04018". Це
зокрема:

- витяг з касової книги ТОВ «АТП 04018» за
21 листопада 2012 року, де в рядку 4 вказано
надходження 21.11.12 даної суми в розмірі
10000,00 грн. від ТОВ фірма «Гетьман», як
плата за послуги. В рядку "Видаток",
вказаний видаток за 21.11.12 р. в розмірі
12848,42 грн., та вказаний залишок каси на
кінець 21.11.12 в сумі 432,32 грн. Тобто, без
надходження суми 10000,00 грн. вказані
фінансові операції провести було б
неможливо та вказано і щодо
надходження даної суми 10000,00 грн.;

- відомості по заробітній платі ТОВ
«ДТП 04018» де вказані працівники,
отримали свої заробітні плати 21.11.12 на
загальну суму 12848,22 грн.;

- довіреність на отримання коштів на
представника ТОВ «АТП 04018»;

- видатковий касовий ордер від 21.11.12 ТОВ
фірма «Гетьман» на суму 10000,00 грн. за №
163 де стоїть чітко підпис про видачу
вказаної суми готівкою 21.11.2012 касиром
ОСОБА_8;

- прибутковий касовий ордер від 21.11.12 №36
ТОВ "АТП 04018", який підтверджує, що 21.11.2012
прийнято від ТОВ "АТП 04018" грошові кошти
в сумі 10000,00 грн.;

- квитанція до прибуткового касового
ордера № 36 ТОВ «АТП 04018» на суму 10000,00
грн. з печаткою про те, що від ТОВ фірма
«Гетьман» в оплату послуги отримана
вказана сума.

Крім того, 21.11.2012 на підприємстві була
видача заробітної плати. На
підтвердження даної обставини
позивачем додано до позовної заяви
копію відомості на виплату грошей по
заробітній платі робітників ТОВ фірма
«Гетьман» за жовтень місяць 2012 року в
сумі 21126,45 грн.

У даній відомості чітко вказана
заробітна плата генерального
директору ОСОБА_3 в розмірі 4506,70 грн.,
тобто це та сума де не стояв його
підпис, яка є заробітною платою.

Відповідно до п. 2.10 «Положення про
ведення касових операцій в
національній валюті в Україні» від
15.12.2004 № 637 підприємство має право
зберігати у своїй касі готівку,
одержану в банку для виплат, що
належать до фонду оплати праці, понад
установлений ліміт каси протягом трьох
робочих днів».

Виходячи з вищевикладеного, 4506,70 грн. це
сума зарплати директора ОСОБА_3, що
входить до фонду оплати праці і
відповідно до вказаного Положення дана
сума в розмірі 4506,70 грн. молга
знаходитись в касі понад ліміту каси на
протязі 3 днів, а саме 21, 22 та 23
листопада, тому затсосування
відповідачем щтрафних санкцій за
надходження в касі суми 4506,70 грн. є
безпідставним.

Щодо відсутності підпису у відомості
від 21.11.2012 про видачу коштів за 21.11.2012,
суд зазначає наступне.

В матеріалах справи наявні письмові
пояснення від 17.04.2014 ОСОБА_3 з яких
вбачається, що останній отримав 21.11.2012
заробітну плату в розмірі 4506,70 грн.,
водночас забув проставити підпис за
отримання даної суми.

При цьому, суд звертає увагу, що
будь-яких доказів на підтвердження
тієї обставини, шо вказана заробітна
плата була отримана ОСОБА_3 в іншій день
податковий орган суду не надав і в Акті
перевірки про це не зазначив.

Враховуючи викладене, податкове
повідомлення-рішення від від 20.05.2014
№ є протиправним та
підлягає скасуванню.

Водночас, суд зазначає, що
посилання позивача на порушення
відповідачем приписів статті 250
Господарського кодексу України щодо
строків застосування штрафних санкцій
є безпідставним, оскільки відповідно
до частини другої статті 250
Господарського кодексу України дія
цієї статті не поширюється на штрафні
санкції, розмір і порядок стягнення
яких визначені Податковим кодексом
України та іншими законами, контроль за
дотриманням яких покладено на органи
доходів і зборів.

Відповідно до статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте, відповідач не довів жодними
доказами правомірність прийняття
спірних податкових повідомлень-рішень,
не спростував доводів позивача,
викладених у позовній заяві. Суд також
звертає увагу, що представники
відповідача у судові засідання не
з'являлись. Особи, які проводили
перевірку та яких суд викликав для
надання пояснень у судові засідання
також не з'являлись і будь-яких
пояснень із документальним
підтвердженням суду не надали.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
обгрунтованими, а позов таким, що
підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158-163, 167,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними і скасувати
податкові повідомлення-рішення
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області від 20.05.2014 № ,
від 20.05.2014 № , від 20.05.2014 № ,
від 06.08.2014 № .

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю фірма
«Гетьман» судовий збір у сумі 501
(п'ятсот одна) грн. 82 коп

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд.

Згідно з частиною другою статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови

Суддя
Панова Г. В.

Дата виготовлення і
підписання повного тексту постанови -
03 листопада 2014 р.