Справа № 826/15958/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Гарник К.Ю.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до третя особа
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві
Головне управління Державної
казначейської служби у місті Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
17 жовтня 2014 року (відповідно до
відмітки служби діловодства суду)
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві (далі по тексту -
відповідач) в якому просить визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення - рішення від 16 вересня 2014
податкову інспекцію у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві надати позивачу
податкову знижку на підставі поданої
податкової декларації про майновий
стан і доходи за 2013 рік (від 23.06.2014 №
бюджету міста Києва на користь
позивача сплачену у 2013 році суму
податку на доходи фізичних осіб
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 29 жовтня 2014 року
відкрито провадження в
закінчено підготовче провадження та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 05 листопада 2014 року.
У судовому засіданні 05 листопада
2014 року позивач підтримала
адміністративний позов, просила суд
Керуючись приписами частини 4 статті 122
та частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надавши можливість присутнім
учасникам судового розгляду у повній
мірі реалізувати свої процесуальні
права, та враховуючи відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
суд завершив розгляд справи в порядку
письмового провадження.
Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.
Матеріали справи свідчать, що 23
червня 2014 року позивачем задекларовано
право на отримання податкової знижки
згідно із підпунктом 166.3.8 пункту 166.3
статті 166 Податкового кодексу України
шляхом подання податкової декларації
про майновий стан і доходи за 2013 рік
додатку 6 до декларації до Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві з
документальним підтвердженням витрат,
включаються до податкової знижки
відповідно до пункту 166.2 статті 166
Податкового кодексу України.
За результатом проведеної
камеральної перевірки вищезазначеної
податкової декларації та додатку № 6,
складено акт перевірки від 01 вересня 2014
року № 2386/26-52-17-03/НОМЕР_3, яким зазначено,
що згідно наданих гр. ОСОБА_1 копій
документів, вона придбала житло в межах
дії Постанови КМУ від 25 квітня 2012 року
№ 343 та має право включити до
податкової знижки за наслідками
звітного податкового року суму
процентів, фактично сплачених за
користування іпотечним житловим
кредитом. З посиланням на пункт 175.1
статті 175 Податкового кодексу України,
контролюючим органом зазначено, що
оскільки гр. ОСОБА_1 за рахунок
іпотечного житлового кредиту
придбаваються майнові права на
квартиру АДРЕСА_1, а основне місцем
проживання, згідно з позначкою в
паспорті про реєстрацію, визначено за
адресою: АДРЕСА_2, тому вона не може
скористатись правом на податкову
знижку за наслідком 2013 року, зокрема, за
користування іпотечним житловим
На підставі вищезазначених
доводів, податковим повідомленням -
рішенням Державної податкової
інспекції у Деснянському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві від 16 вересня 2014 року №
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, що сплачені фізичними
особами за результатом річного
декларування у розмірі 7818,02 грн.

Не погоджуючись із вказаним
податковим повідомленням - рішенням,
позивач звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва та
просить суд задовольнити позов,
скасувати спірне податкове
повідомлення - рішення та зобов'язати
відповідача надати останній податкову
знижку.

Окружний адміністративний суд міста
Києва, виходячи зі змісту заявлених
позовних вимог, вважає
адміністративний позов таким, що
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Так, з метою стабілізації будівництва,
підвищення платоспроможності
населення, забезпечення реалізації
житлових прав громадян, які потребують
державної підтримки, було прийнято
Закон України "Про запобігання впливу
світової фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва" від 25 грудня 2008 року № 800-IV.

Відповідно до пункту 2 статті 4 цього
Закону, державна підтримка будівництва
доступного житла полягає у сплаті
державою 30 відсотків вартості
будівництва (придбання) доступного
житла та/або наданні пільгового
іпотечного житлового кредиту.

Право на отримання державної підтримки
надається громадянам, які потребують
поліпшення житлових умов
відповідно до законодавства.

10 червня 2013 року між позивачем та ТОВ
«Фінансова компанія «Житло-Капітал»,
укладено договір № 15-1006/2013-2 про участь
у Фонді фінансування будівництва, за
умовами якого за ОСОБА_1 закріплюється
об'єкт інвестування, а саме квартира
АДРЕСА_1 (І черга).

14 червня 2013 року між позивачем та
Публічним акціонерним товариством
акціонерним банком «Укргазбанк» було
укладено кредитний договір № 111-Ф/06-13.

Згідно з умовами вказаного кредитного
договору, кредит надається для
фінансування в об'єкт будівництва яким
є однокімнатна квартира АДРЕСА_4 (1
черга будівництва), секція-2, шляхом
внесення коштів ТОВ «Фінансова
компанія «Житло-Капітал» відповідно до
умов договору про участь у Фонді
фінансування будівництва № 15-1006/2013-2
від 10 червня 2013 року.

Також, 14 червня 2013 року між Публічним
акціонерним товариством акціонерним
банком «Укргазбанк» (Банк) з однієї
сторони та Іпотечним центром в м. Києві
та Київській області Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву» (Одержувач) з
другої сторони, та позивачем
(Позичальник) укладено Договір № 396к
про надання часткової компенсації
процентів.

Відповідно до умов цього договору,
згідно із Порядком здешевлення
вартості іпотечних кредитів для
забезпечення доступним житлом
громадян, які потребують поліпшення
житлових умов, Одержувач від імені
Держави відшкодовує частину процентів
за Кредитом, що надається Позичальнику
на будівництво (реконструкцію) або
придбання житла. Кредит надається в
Порядку та на умовах, визначених
кредитним договором від 14 червня 2013
року № 111-Ф/06-13.

На підставі пункту 1.2.6 договору від 14
червня 2013 року № 396к внесок, який
Позичальник повинен сплатити за
рахунок власних коштів на будівництво
(реконструкцію) чи придбання Житла
майнових прав), до надання Банком
Кредиту визначено у розмірі 148 600 (сто
сорок вісім тисяч шістсот) гривень 00
копійок.

Сплата позивачем вказаного
обов'язкового першого власного внеску
Позичальника підтверджено квитанцією
№ 3878766 від 14 червня 2013 року.

Враховуючи вищевикладене, позивачем,
як громадянином, який потребує
поліпшення житлових умов, було
придбано квартиру (об'єкт інвестування)
АДРЕСА_1 (І черга) за державною
програмою «Здешевлення вартості
іпотечних кредитів для забезпечення
доступним житлом громадян, які
потребують уліпшення житлових умов»
(КПКВК 2751470), що реалізується в рамках
постанови Кабінету Міністрів України
від 25 квітня 2012 року № 343.

Разом з тим, відповідно частини 11
статті 4 Закону "Про запобігання впливу
світової фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва" від 25 грудня 2008 року
№ 800-IV, визначено, що умови здешевлення
вартості будівництва доступного житла
також створюються шляхом зменшення
податкового навантаження на громадян
через поширення механізму податкового
кредиту на видатки, понесені ними для
будівництва (придбання) доступного
житла.

Відповідно до підпункту 14.1.170 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податкова знижка - це документально
підтверджена сума (вартість) витрат
платника податку - резидента у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг) у
резидентів - фізичних або юридичних
осіб протягом звітного року, на яку
дозволяється зменшення його
загального річного оподатковуваного
доходу, одержаного за наслідками
такого звітного року у вигляді
заробітної плати.

Право скористатись податковою знижкою
виникає у платника по закінченні
звітного податкового року. Тобто
витрати, понесені в 2012 році, зможуть
бути заявлені платником до податкової
знижки лише в 2013 році.

Платник податку, який бажає
скористатись податковою знижкою,
заявляє про своє бажання шляхом
подання податкової декларації за
минулий календарний рік (до 1 травня
року, наступного за звітним, в якому
понесені витрати - відповідно до
підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК).
До податкової знижки дозволяється
включати фактично понесені витрати.
Платник повинен надати документальні
докази здійснених витрат.

Судом встановлено, що 23 червня 2014 року
позивачем задекларовано право на
отримання податкової знижки згідно із
підпунктом 166.3.8 пункту 166.3 статті 166
Податкового кодексу України шляхом
подання податкової декларації про
майновий стан і доходи за 2013 рік
(реєстраційний номер ), а також
додатку 6 до декларації до Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві з
документальним підтвердженням витрат,
включаються до податкової знижки
відповідно до пункту 166.2 статті 166
Податкового кодексу України.

Сума витрат, яка зазначена в податковій
декларації, дозволених для включення
до податкової знижки, з урахувань
положень пункту 164.6 статті 164
Податкового кодексу України
обрахованої із розмірів заробітної
плати позивача та сплаченого ПДФО
склала 55216,95 грн.

Як встановлено судом, за
результатом проведеної камеральної
перевірки вищезазначеної податкової
декларації та додатку № 6, зазначено, що
згідно наданих гр. ОСОБА_1 копій
документів, вона придбала житло в межах
дії Постанови КМУ від 25 квітня 2012 року
№ 343 та має право включити до
податкової знижки за наслідками
звітного податкового року суму
процентів, фактично сплачених за
користування іпотечним житловим
кредитом. З посиланням на пункт 175.1
статті 175 Податкового кодексу України,
контролюючим органом зазначено, що
оскільки гр. ОСОБА_1 за рахунок
іпотечного житлового кредиту
придбаваються майнові права на
квартиру АДРЕСА_1, а основне місцем
проживання, згідно з позначкою в
паспорті про реєстрацію, визначено за
адресою: АДРЕСА_2, тому вона не може
скористатись правом на податкову
знижку за наслідком 2013 року, зокрема, за
користування іпотечним житловим
кредитом.

Таким чином, податковий орган
відмовив позивачу у наданні податкової
знижки, посилаючись на приписи п.п. 166.3.1
та ст. 175 ПК України, а саме, що право
включити до податкової знижки видатки
на погашення пільгового іпотечного
житлового кредиту, наданого на такі
цілі та процентів за ним, настає з року
в якому житловий будинок визначений
платником податків як основне його
місце проживання, згідно із позначкою у
паспорті про реєстрацію за
місцезнаходженням такого житла.

Так, ст. 166 Податкового Кодексу України
регулює правовідносини, які пов'язані
із наданням платнику податкової
знижки.

Відповідно до підпункту 166.3.1 пункту 166.3
статті 166 Податкового кодексу України,
платник податку має право включити
до податкової знижки у зменшення
оподатковуваного доходу платника
податку за наслідками звітного
податкового року, визначеного з
урахуванням положень пункту 164.6 статті
164 цього Кодексу, фактично
здійснені ним протягом звітного
податкового року, зокрема частину суми
процентів, сплачених таким платником
податку за користування іпотечним
житловим кредитом, що визначається
відповідно до статті 175 цього Кодексу.

В свою чергу стаття 175 Податкового
України регулює визначення суми
процентів, сплачених платником податку
за користування іпотечним житловим
кредитом з метою нарахування
податкової знижки.

Разом з тим, згідно підпунктом 163.3.8
пункту 166.3 статті 166 Податкового
кодексу України до переліку витрат,
дозволених до включення до податкової
знижки, також відносяться суми витрат
платника податку на сплату видатків на
будівництво (придбання) доступного
житла, визначеного законом, у тому
числі на погашення пільгового
іпотечного житлового кредиту, наданого
на такі цілі, та процентів за ним.

З аналізу норм вищенаведених статей
вбачається, що Податковий Кодекс
окремо врегульовує питання надання
платнику податкової знижки під час
користування ним іпотечним житловим
кредитом та пільговим іпотечним
житловим кредитом.

Таким чином, з огляду на вищевикладене,
посилання відповідач на застосування у
даному випадку приписів підпункту 166.3.1
пункту 166.3 статті 166 Податкового
кодексу України - є помилковим.

Судом встановлено та не спростовано
висновками акту перевірки, що позивач
скористався своїм правом на отримання
пільгового житла за державною
програмою «Здешевлення вартості
іпотечних кредитів для забезпечення
доступним житлом громадян, які
потребують поліпшення житлових умов»
(КПКВК 2751470) в рамках постанови
Кабінету Міністрів України від 25
квітня 2012 року № 343.

Відповідно до положень Порядку № 343
визначено механізм здешевлення
вартості іпотечних кредитів для
забезпечення доступним житлом
громадян, які потребують поліпшення
житлових умов, шляхом відшкодування
частини процентів за кредитами,
отриманими на будівництво
(реконструкцію) чи придбання в об'єктах
незавершеного будівництва або не
реалізованого замовниками
(управителями) в об'єктах, прийнятих в
експлуатацію після 2009 року, житла
(квартири в багатоквартирних житлових
будинках, індивідуальні житлові
будинки або майнові права на них).

Сплата позивачем вказаного
обов'язкового першого власного внеску
Позичальника підтверджено квитанцією
№ 3878766 від 14 червня 2013 року.

Так, з метою здійснення контролю за
дотриманням платниками норм чинного
законодавства відповідно до підпункту
165.1.34 пункту 165.1 статті 165 Кодексу, в
якості документального підтвердження
участі в бюджетних програмах
забезпечення доступним житлом,
обов'язковим є надання платником
податків: в рамках реалізації
бюджетної програми КПКВК 2751190 -
договору про обслуговування коштів для
будівництва (придбання) доступного
житла, укладеного між громадянином та
регіональним управлінням Державної
спеціалізованої фінансової установи
"Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву"; в рамках
реалізації бюджетної програми КПКВК
2751470 - договору про надання часткової
компенсації процентів, укладеного між
громадянином, регіональним
управлінням Державної спеціалізованої
фінансової установи "Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву" та банківською установою,
якою надається іпотечний кредит.

Як вже зазначалось, 14 червня 2013 року між
Публічним акціонерним товариством
акціонерним банком «Укргазбанк» (Банк)
з однієї сторони та Іпотечним центром в
м. Києві та Київській області Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву» (Одержувач) з
другої сторони, та позивачем
(Позичальник) укладено Договір № 396к
про надання часткової компенсації
процентів.

Так, відповідно до підпункту 166.3.8
статті 166 Податкового кодексу України
до переліку витрат, дозволених до
включення до податкової знижки,
відносяться суми витрат платника
податку на сплату видатків на
будівництво (придбання) доступного
житла, визначеного законом, у тому
числі на погашення пільгового
іпотечного житлового кредиту, наданого
на такі цілі, та процентів за ним.

З аналізу вищенаведеної норми
вбачається, що у першу чергу у даному
випадку йдеться про всі видатки на
будівництво (придбання) доступного
житла. Зазначені видатки крім інших
витрат, пов'язаних із придбанням
доступного житла, також включають
у себе і користування пільговим
кредитом та відсотки за ним. Тобто, у
контексті даної норми поняття видатків
на будівництво є загальним, яке також
включає у себе і видатки по пільговому
кредиту.

Разом з тим, суд окремо вертає увагу на
те, що дана норма пов'язана з придбання
доступного житла, визначеного законом,
що у даному випадку є визначальними.

Оскільки, позивач придбавав житло
за державною програмою «Здешевлення
вартості іпотечних кредитів для
забезпечення доступним житлом
громадян, які потребують поліпшення
житлових умов» (КПКВК 2751470) в рамках
постанови Кабінету Міністрів України
від 25 квітня 2012 року № 343, до видатків на
будівництво (придбання) доступного
житла, визначеного законом, крім суми
пільгового іпотечного кредиту, також
відноситься і сума першого внеску, яку
позивач просив включити до податкової
знижки.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 08 жовтня 2014 року №
К/800/13974/13 (номер в ЄДРСР 40949830).

Відтак, податкове повідомлення -
рішення від 16 вересня 2014 року № є
необґрунтованим та підлягає
скасуванню.

Щодо вимоги позивача про
зобов'язання Державної податкової
інспекції у Деснянському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві надати позивачу податкову знижку
на підставі поданої податкової
декларації про майновий стан і доходи
за 2013 рік (від 23.06.2014 № ) суд
зазначає.

Аналіз статті 166 Податкового
кодексу України, яка визначає поняття
податкової знижки, дає підстави
вважати, що податкова знижка є
різновидом пільг, якими може
скористатись платник податку на доходи
фізичних осіб. Податкова знижка - це
право платника зменшити загальний
річний оподатковуваний доход на суму
витрат, понесених протягом
календарного року в зв'язку із
здійсненням платником податку
діяльності за чітко окресленими в
статті 166 Податкового кодексу України
напрямками.

Таким чином, податкова знижка це
право платника податків зменшити
загальний річний оподатковуваний
доход, реалізувати яке останній може
подавши податкову декларацію із
зазначенням підстави застосування до
останнього податкової знижки.

Матеріали справи свідчать, що
позивачем реалізовано право на
зменшення загального річного
оподатковуваного доходу, а
відповідачем неправомірно не визнано
таке право останнього, що виявилось у
прийнятті податкового повідомлення -
рішення.

При цьому, приписи Податкового
кодексу України не вказують на активну
поведінку контролюючого органу щодо
визнання права платника на податкову
знижку.

Тому, враховуючи встановлену в даному
провадженні протиправність
податкового повідомлення - рішення,
яким позивачу нараховано суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб, що сплачені
фізичними особами за результатом
річного декларування у розмірі 7818,02
грн., вимога позивача про зобов'язання
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві надати
позивачу податкову знижку на підставі
поданої податкової декларації про
майновий стан і доходи за 2013 рік (від
23.06.2014 № ) не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про повернення з
рахунків надходжень бюджету міста
Києва на користь позивача сплачену у 2013
році суму податку на доходи фізичних
осіб 7818,02 копійки, суд вважає її
обґрунтованою з огляду на наступне.

Частиною першою ст. 25 Бюджетного
кодексу України встановлено, що
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, здійснює безспірне
списання коштів державного бюджету та
місцевих бюджетів на підставі рішення
суду.

Згідно з пп. 5 п. 9 розділу VI прикінцевих
та перехідних положень Бюджетного
кодексу України установлено, що до
законодавчого врегулювання
безспірного списання коштів бюджету та
відшкодування збитків, завданих
бюджету, списання коштів з бюджету за
рішенням суду щодо повернення платнику
податків надмірно та/або помилково
сплачених податків і зборів
(обов'язкових платежів) та інших
доходів бюджету провадиться у межах
надмірно та/або помилково сплачених
ним до бюджету коштів.

В матеріалах справи міститься довідка
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України від 19 червня 2014
року № 8/7-4-316-14, згідно якої з позивача
утримано податок з доходів фізичних
осіб у розмірі 7818,02 грн.

За таких обставин, сума помилково
утриманого податок з доходів фізичних
осіб у розмірі 7818,02 грн. підлягає
поверненню позивачу з Державного
бюджету України.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого вирішує справи відповідно до
Конституції України та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України. Суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, відповідачем не
доведено правомірність рішення у
відповідності до вимог, встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
ОСОБА_1 підлягає частковому
задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 94, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та
скасувати повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
16 вересня 2014 року №
.

3.Стягнути з Державного бюджету
України через Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві на користь ОСОБА_1
суму помилково утриманого податок з
доходів фізичних осіб у розмірі 7818,02
грн. (сім тисяч вісімсот вісімнадцять
гривень 02 коп.).

4. В решті вимог відмовити.

5. Судові витрати в сумі 121,80 грн.
присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок
Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник