Справа № 802/3723/14-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/3723/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Мультян М.Б.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

17 грудня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Залімського І. Г. Полотнянка
Ю.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у
Могилів-Подільському районі
Вінницької області на постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 05 листопада
2014 року у справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Могилеві-Подільському та
Могилів-Подільському районі
Вінницької області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від несчасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.
Могилеві-Подільському про зобов'язання
включення до акту щомісячної звірки
витрат по особових справах потерпілих ,

В С Т А Н О В И В :

20.10.2014 року позивач - Управління
Пенсійного фонду України в м.
Могилеві-Подільському та
Могилів-Подільському районі
Вінницької області звернувся до
Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від несчасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м.
Могилеві-Подільському про зобов'язання
включення до акту щомісячної звірки
витрат по особових справах потерпілих.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 05.11.2014 року
адміністративний позов задоволено
частково.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
05.11.2014 року та прийняти нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі в судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату час і місце
судового засідання, колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження,
відповідно до пункту 2 частини 1 статті
197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, колегія суддів
вважає, що в задоволенні апеляційної
скарги необхідно відмовити з наступних
підстав.

Як досліджено з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, за
період з травня 2014 року по вересень 2014
року між УПФ України в м.
Могилеві-Подільському та
Могилів-Подільському районі та Фондом
була проведена щомісячна звірка витрат
по особових справах потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

При цьому загальна сума витрат, що
підлягала відшкодуванню УПФ України в
м. Могилеві-Подільському та
Могилів-Подільському районі становила
30160 грн. 41 коп. Водночас Фондом було
прийнято до відшкодування 29248 грн. 45
коп.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем відмовлено у включенні до
актів щомісячної звірки витрат по
особових справах потерпілих витрати,
пов'язані з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві громадянам,
яким заподіяно каліцтво на
підприємствах, розташованих на
території країн СНД за період з травня
2014 року по вересень 2014 року в сумі 911
грн. 96 коп.

На думку позивача такі дії Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у
Могилів-Подільському районі
Вінницької області є протиправними, що
стало причиною звернення до суду.

За результатом розгляду справи, суд
першої інстанції, керуючись
положеннями Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", прийшов до висновку
про наявність підстав для часткового
задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами та висновкам суду першої
інстанції, колегія суддів враховує
наступне.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР (далі - Основи)
передбачено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до ст. 4 Основ залежно від
страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

За пенсійним страхуванням згідно із ст.
25 Основ надаються такі види соціальних
послуг та матеріального забезпечення:
пенсії за віком, по інвалідності
внаслідок загального захворювання (в
тому числі каліцтва, не пов'язаного з
роботою, інвалідності з дитинства);
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, крім передбачених
пунктом 4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.
Відповідно до пункту четвертого цієї
статті за страхуванням від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Угодою про гарантії прав громадян
держав-учасниць СНД в галузі
пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року
(далі - Угода) визначено, що
держави-учасниці Співдружності мають
зобов'язання щодо непрацездатності
осіб, які отримали право на пенсійне
забезпечення на їхній території або на
території інших республік за період їх
входження до складу СРСР і реалізують
це право на території держав-учасниць
Угоди.

Статтею 5 Угоди встановлено, що ця Угода
поширюється на всі види пенсійного
забезпечення громадян, які встановлені
або будуть встановлені законодавством
держав-учасниць Угоди.

Згідно із ст. 3 Угоди усі витрати,
пов'язані із здійсненням пенсійного
забезпечення за цією Угодою, несе
держава, що надає таке забезпечення.

Частина 2 статті 2 Закону № 1105-XIV
визначає, що особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
закону.

Отже, пенсії по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання, якщо страховий випадок
стався на території держав-учасниць
Угоди, призначаються за законодавством
України і виплачуються з коштів
Пенсійного фонду України.

Проте пунктом 5 частини першої статті 24
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі - Закон № 1105-XIV)
Фонд зобов'язано співпрацювати з
фондами з інших видів соціального
страхування у фінансуванні заходів,
пов'язаних з матеріальним
забезпеченням та наданням соціальних
послуг застрахованим, у кожному
конкретному випадку спільно приймаючи
рішення щодо того, хто з них братиме
участь у фінансуванні цих заходів.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом, передбачений статтею 21 Закону
№ 1105-XIV.

Відповідно до цієї статті Фонд
зобов'язаний у встановленому законом
порядку своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у разі
настання страхового випадку.

При цьому слід зазначити, що згідно з
підпунктом "в" пункту першого частини
першої Закону Україні "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Правовий аналіз вищевказаних норм
законодавства дає змогу зробити
висновок про те, що Фонд є особою, яка
відповідно до закону зобов'язана
здійснювати спірні виплати.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 1105-XIV якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

З огляду на викладене суд дійшов
висновку, що вимога позивача про
стягнення з Фонду витрат на виплату
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві
громадянам, яким заподіяно каліцтво на
підприємствах, розташованих на
території країн СНД, які переїхали в
Україну, в сумі 911 грн. 96 коп. за період з
травня 2014 року по вересень 2014 року є
обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Вказаний висновок суду повністю
узгоджується з правовою позицією
Верховного Суду України, яка
висвітлена у постанові по справі №
21-361а11 від 12 листопада 2013 року та інших
рішеннях в справах цієї категорії.

Вирішуючи адміністративний позов в
частині вимог позивача про покладення
на Фонд обов'язку з включення в акти
щомісячної звірки спірної суми витрат,
суд зазначає наступне.

Верховний Суд України неодноразово
висловлював свою позицію у спорах цієї
категорії (постанови 20.03.2007 року №
21-1087во06, від 06.06.2011 року № 21-116а11, від
20.06.2011 року № 21-76а11, від 28.11.2011 року), яка
полягає, зокрема, в тому, що Порядок
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затверджений постановою
правління Пенсійного фонду України та
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 року №
5-4/4, не регулює спірні відносини, які
виникли у цьому випадку, оскільки
встановлене ним правило щодо
підписання актів звірки розрахунків
підлягає застосуванню лише за
відсутності спору.

У разі наявності спору та незгоди на
підписання актів звірки розрахунків з
боку Фонду вимоги про стягнення таких
сум мають вирішуватись у судах
адміністративної юрисдикції шляхом
пред'явлення органами Пенсійного фонду
України позову про стягнення цих сум, а
не шляхом пред'явлення вимог про
зобов'язання Фонд включити в акти
звірки витрати по особових справах
потерпілих.

Тому, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про те, що позовні
вимоги УПФ України в м.
Могилеві-Подільському та
Могилів-Подільському районі про
зобов'язання відповідача включити в
акти щомісячної звірки спірні суми
задоволенню не підлягають.

Таким чином, позов належить
задовольнити виключно в частині
стягнення з відповідача витрат на
виплату пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві громадянам, каліцтво яким
заподіяно на підприємствах,
розташованих на території країн СНД, в
сумі 911 грн. 96 коп. за період з травня 2014
року по вересень 2014 року.

Апелянтом не надано достатніх доказів
в підтвердження доводів апеляційної
скарги, у зв'язку з чим остання
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції при
ухваленні оскаржуваного рішення
правильно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку, та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстави для задоволення вимог
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у
Могилів-Подільському районі
Вінницької області залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 05
листопада 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Драчук Т. О.

Судді
Залімський І. Г.

Полотнянко Ю.П.