Справа № 825/3831/14
Суддя: Смірнова О.Є.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року Чернігів
Справа № 825/3831/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді
Смірнової О.Є.,

за участю секретаря
Гайдука С.В.,

представників позивача
ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

представників відповідача
Паншиної І.В.,

Мукомолова І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
адміністративним позовом фізичної
особи - підприємця ОСОБА_5 до Державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В:

02.12.2014 фізична особа-підприємець ОСОБА_5
(далі - ФОП ОСОБА_5.) звернувся до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області (далі - ДПІ у м.
Чернігові) та просить визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 11.11.2014 №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість в розмірі
18400,00 грн. за основним платежем та 4600,00
грн. за штрафними санкціями.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що ФОП
ОСОБА_5 у липні 2014 року мав господарські
взаємовідносини з контрагентом ТОВ
«Галич Трансавто». Так, між позивачем
та вищевказаним контрагентом
укладався договір купівлі-продажу.
Реальність виконання вказаного
договору підтверджується належним
чином оформленими первинними
документами. Операції по вказаному
договору відображені в податковому та
бухгалтерському обліку позивача. ФОП
ОСОБА_5 відповідно до прав, наданих ст.
198 Податкового кодексу України, відніс
суми ПДВ, сплаченого у ціні товару від
контрагента, до податкового кредиту за
липень 2014 року. Представник ФОП ОСОБА_5
переконаний, що суму податку на додану
вартість по взаємовідносинам з ТОВ
«Галич Трансавто» позивачем
правомірно включено до податкового
кредиту та відображено в податкових
деклараціях з ПДВ за липень 2014 року.
Звертає увагу, що свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
правомірно оформлене на громадянина
ОСОБА_5, і він, як фізична
особа-підприємець, має право на
формування податкового кредиту за
рахунок сум податку, сплаченого в ціні
придбаного вантажного автомобіля,
оскільки використовує останній в своїй
господарській діяльності. Таким чином,
представник позивача вважає висновки,
викладені в акті перевірки від 07.10.2014 №
2278/17/НОМЕР_2, такими, що не відповідають
дійсності, а оскаржуване податкове
повідомлення-рішення протиправним та
таким, що належить скасувати.

В судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги в
повному обсязі та просили їх
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представники відповідача в судовому
засіданні позов не визнали та просили
відмовити в його задоволенні,
посилаючись на те, що ДПІ у м. Чернігові
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_5 з питань
правомірності проведення
господарських операцій за липень 2014
року при проведенні господарських
взаємовідносин з ТОВ «Галич
Трансавто», за результатами якої
складено акт від 07.10.2014 № 2278/17/НОМЕР_2.

Перевіркою встановлено, що позивачем
порушено вимоги податкового
законодавства, а саме п. 198.3, п. 198.6 ст. 198,
ст. 201 Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено податковий
кредит у сумі 18400,00 грн. У зв'язку з
зафіксованим порушенням податковим
органом винесено податкове
повідомлення-рішення від 11.11.2014 №
. Тому представники відповідача
вважають, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийнято на
підставі та відповідно до норм
податкового законодавства, а позовні
вимоги позивача є безпідставними.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позов належить задовольнити
повністю, зважаючи на таке.

ФОП ОСОБА_5 (код - НОМЕР_2) зареєстрований
в якості фізичної особи-підприємця
24.09.1998, що підтверджується витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців від
17.12.2014 (а.с. 55-56).

Судом встановлено, що відповідно до
наказу від 23.09.2014 № 2734 (а.с. 51), на
підставі ст. 20, ст. 78, ст. 79 Податкового
кодексу України працівниками ДПІ у м.
Чернігові проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка ФОП
ОСОБА_5 з питань правильності
проведення господарських операцій за
липень 2014 року при проведенні
господарських взаємовідносин з ТОВ
«Галич Трансавто», за результатами
якої складено акт від 07.10.2014 №
2278/17/НОМЕР_2 (а.с. 10-19).

В акті перевірки від 07.10.2014 №
2278/17/НОМЕР_2 встановлено порушення
позивачем вимог податкового
законодавства, а саме п. 198.3, п. 198.6 ст. 198,
ст. 201 Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено податковий
кредит у сумі 18400,00 грн.

За висновками акта перевірки ДПІ у м.
Чернігові винесено податкове
повідомлення-рішення від 11.11.2014 №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість в розмірі
18400,00 грн. за основним платежем та 4600,00
грн. за штрафними санкціями (а.с. 9).

Згідно із ст. 3 Господарського кодексу
України господарська діяльність -
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Основним видом діяльності ФОП ОСОБА_5 є
вантажний автомобільний транспорт, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 17.12.2014
(а.с. 55-56).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 вказаного Закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Судом встановлено, що між позивачем та
ТОВ «Галич Трансавто» укладено договір
купівлі-продажу від 08.07.2014 № ДГ-0000038. За
умовами даного договору ТОВ «Галич
Трансавто» (Продавець) продає та
зобов'язується передати у власність
ФОП ОСОБА_5 (Покупець) транспортний
засіб - сідельний тягач для перевезення
напівпричепів марки MAN, тип ТGA 18.480, а
Покупець купує та зобов'язується
прийняти і оплатити транспортний засіб
на умовах даного договору (а.с. 57).

Реальність виконання вказаного
договору підтверджується:

- видатковою накладною від 09.07.2014 №
PH-0000107 на суму 110400,00 грн., в т.ч. ПДВ - 18400,00
грн. (а.с. 29);

- податковою накладною від 09.07.2014 № 11 на
суму 110400,00 грн., в т.ч. ПДВ - 18400,00 грн. (а.с.
30);

- платіжним дорученням від 09.07.2014 № 171 на
суму 110400,00 грн. (а.с. 28);

- актом приймання-передачі
транспортного засобу від 15.07.2014 (а.с. 58).

Тягач для перевезення напівпричепів
марки MAN придбаний позивачем для
використання його в господарській
діяльності, що підтверджується:
наказом на введення в експлуатацію
даного тягача від 16.07.2014 № 10, актом
переміщення основних засобів від
16.07.2014, інвентарною карткою обліку
основних засобів (а.с. 20-22, 48-49).

Суму податку на додану вартість по
взаємовідносинам з ТОВ «Галич
Трансавто» ФОП ОСОБА_5 включено до
податкового кредиту та відображено в
податкових деклараціях з ПДВ за липень
2014 року (а.с. 23-25).

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Згідно із п.185.1 статті 185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України.

Відповідно до п. 187.1 статті 187
Податкового кодексу України датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Згідно із п. 188.1 статті 188 Податкового
кодексу України база оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів, і збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

Згідно із п. 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно із п. 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг,
послуг не містить відокремленої
вартості, перелік (номенклатура)
частково поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку, встановленому
центральним органом державної
податкової служби, та враховується при
визначенні загальних податкових
зобов'язань.

Відповідно до п. 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При цьому з урахуванням норм статей 44
та 61 Податкового кодексу України саме
на контролюючі органи покладається
обов'язок контролювати правильність
формування даних податкового обліку
платників податків, у тому числі щодо
правильності складення та
достовірності первинних документів.

Таким чином, надання податковому
органу належним чином оформлених всіх
первинних документів, передбачених
законодавством, є підставою для
формування податкового кредиту.

Всі суми податку на додану вартість,
сплаченого і віднесеного позивачем до
податкового кредиту, підтверджуються
податковою накладною від 09.07.2014 № 11.
Податкова накладна відповідає вимогам
Податкового кодексу України та
відображає зміст господарських
операцій, в результаті яких вона
складена (а.с. 30).

Також необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Вищий адміністративний суд України у
справах з аналогічним предметом спору
дотримується позиції, що судом
обов'язково має бути досліджено факт
вчинення господарських операцій, за
наслідками яких виникло право позивача
на формування податкового кредиту та
факт сплати позивачем сум податку
своїм контрагентам.

Вказаний факт в судовому засіданні був
повністю доведений представниками
позивача.

Судом встановлено, що придбаний ФОП
ОСОБА_5 автотранспортний засіб
зареєстрований в органах ДАІ.

Згідно наданого свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу від
30.07.2014 НОМЕР_3 реєстрацію даного тягача
(загальний вантажний сідловий тягач-Е,
марка MAN, модель ТGA 18.480, рік випуску 2006,
колір білий) в органах
державтоінспекції здійснено на
громадянина ОСОБА_5 (а.с. 47).

Податковий орган посилається на те, що
до податкового кредиту фізичних
осіб-підприємців, зареєстрованих
платниками ПДВ, можливе включення суми
ПДВ основних засобів, за умови взяття
на облік такого майна в якості основних
фондів та використання таких засобів в
оподатковуваних операціях у межах їх
господарської діяльності. Оскільки
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу (тягач для
перевезення напівпричепів марки MAN тип
ТGA 18/480) оформлене на громадянина
ОСОБА_5, то ФОП ОСОБА_5, як фізична
особа-підприємець, не має права на
формування податкового кредиту за
рахунок сум податку, сплаченого в ціні
придбаного вантажного автомобіля.

Проте, такі посилання податкового
органу судом не беруться до уваги,
зважаючи на наступне.

Статтею 41 Конституції України
встановлено, що право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом.

Відповідно до ст. 325 Цивільного кодексу
України суб'єктами права приватної
власності, зокрема, є фізичні особи.

Фізична особа має усі особисті
немайнові права та здатна мати усі
майнові права, що встановлені
Конституцією України, Цивільним
кодексом України та іншими законами
(ст. 26 ЦКУ).

Право на проведення підприємницької
діяльності фізична особа здійснює за
умови її державної реєстрації в
порядку, встановленому Законом України
від 15.05.2003 № 755 «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців».

До підприємницької діяльності
фізичних осіб застосовуються
нормативно-правові акти, що регулюють
підприємницьку діяльність юридичних
осіб, якщо інше не встановлено законом
або не випливає із суті відносин (ст. 51
ЦКУ).

Фізична особа-підприємець відповідає
за зобов'язаннями, пов'язаними з
підприємницькою діяльністю, усім своїм
майном, крім майна, на яке згідно із
законом не може бути звернено
стягнення (ст. 52 ЦКУ).

Учасниками цивільних відносин та
суб'єктами права власності є
Український народ та інші учасники
цивільних відносин, визначені ст. 2
Цивільного кодексу України, зокрема,
фізичні особи (ст. 318 ЦКУ).

Відповідно до ст. 55 Господарського
кодексу України суб'єктами
господарювання, зокрема, є громадяни
України, іноземці та особи без
громадянства, які здійснюють
господарську діяльність та
зареєстровані відповідно до закону як
підприємці.

Чинне законодавство не виділяє такого
суб'єкта права власності як фізична
особа - підприємець та не містить норм
щодо права власності фізичної особи -
підприємця.

Тому, право власності на нерухоме та
рухоме майно має реєструватись за
фізичною особою.

Відповідно до п. 6 Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 07.09.1998 № 1388 (у редакції постанови
Кабінету міністрів України від 23.12.2009 №
1371), транспортні засоби реєструються за
юридичними та фізичними особами в
реєстраційно-екзаменаційних
підрозділах Державтоінспекції.
Транспортні засоби, що належать
фізичним особам-підприємцям,
реєструються за ними як за фізичними
особами.

Отже, чинним законодавством України не
передбачено проведення реєстрації
органами внутрішніх справ
транспортного засобу на приватного
підприємця, а лише на фізичних та
юридичних осіб.

Таким чином, у свідоцтві про реєстрацію
транспортного засобу органи
внутрішніх справ зазначають лише ПІБ
власника - без позначок про його статус
підприємця чи звичайної особи.

З урахуванням викладеного, органами
внутрішніх справ даний транспортний
засіб був зареєстрований на позивача
як на фізичну особу.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що оскільки позивач
являється власником вищезазначеного
транспортного засобу, використовує
його в господарській діяльності, в
оподатковуваних операціях, має право
на включення до податкового кредиту
сум податку на додану вартість по
вказаному транспортному засобу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень не довів правомірність
своїх дій та рішення.

Суд вважає, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 11.11.2014 №
прийнято ДПІ у м. Чернігові не на
підставі, не у межах повноважень та не у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з порушенням
використаного повноваження, без мети, з
якою це повноваження надано;
необґрунтовано, тобто без врахування
усіх обставин, які мають значення для
прийняття рішення; недобросовісно та
нерозсудливо.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню повністю.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674 за
вказаний позов позивачу необхідно було
сплатити судовий збір в розмірі 1827,00
грн.

Під час подання адміністративного
позову майнового характеру
сплачується 10 відсотків розміру ставки
судового збору. Решта суми судового
збору стягується з позивача або
відповідача пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Позивачем під час подання
адміністративного позову сплачено
судовий збір в розмірі 182,70 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
від 28.11.2014 № 137 (а.с. 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Тому згідно із ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
судовий збір в розмірі 182,70 грн.
присуджується на користь позивача за
рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 122, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Чернігові Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області від
11.11.2014 № .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер -
НОМЕР_2) судовий збір в розмірі 182,70 грн.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167,186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
О.Є. Смірнова