Справа № 150/472/14-а
Суддя: Суперсон С. П.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

"24" вересня 2014 р.
Справа №150/472/14-а
Провадження по справі №2-а/150/13/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2014 року Чернівецький
районний суд Вінницької області в
складі: головуючого судді - Суперсона
С.П.,

при секретарі Бровко Д.Г.,

за участю представника відповідача -
Паращука М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу за позовом ОСОБА_2 до Управління
праці та соціального захисту населення
в Чернівецькому районі Вінницької
області про стягнення соціальних
виплат на оздоровлення та моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду
Вінницької області звернувся ОСОБА_2 з
позовом до УПСЗН про стягнення
соціальних виплат на оздоровлення та
моральної шкоди, який в судових
засіданнях підтримав у повному обсязі.
В обґрунтування позову в частині
стягнення соціальних виплат, ОСОБА_2
зазначив, що з 17.06.1992 року у нього
виникло право на отримання компенсації
на оздоровлення згідно ч.5 ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
як в учасника ліквідації аварії на
Чорнобильській атомній
електростанції. Позивач наголошує на
тому, що неодноразово звертався з
заявами про виплату коштів на
оздоровлення, однак Управління праці
відмовляється їх виплатити. Внаслідок
того, що відповідачем як представником
державного органу, порушується його
право на лікування, у ОСОБА_2 значно
погіршився стан здоров'я. На підставі
чого ОСОБА_2 просить зобов'язати
відповідача виплатити йому щорічну
допомогу на оздоровлення з 1992 року по
2013 рік включно та зобов'язати УПСЗН
забезпечити його путівкою на
санаторно-курортною путівкою в
санаторій «Бердянськ», терміном на 45
діб. Крім цього, позивач просить
стягнути з відповідача моральну шкоду
в розмірі 10 000000 грн. , обґрунтовану тим,
що відповідачем системно порушувались,
нехтувались та не виконувались Закони
України, Конституція України, рішення
Конституційного суду України, якими
йому надано право на одержання путівки
на санаторно-курортне лікування чим
порушено його конституційне право на
соціальний захист, визначене ст.. 46
Конституції України, чим спричинено
йому фізичні та моральні страждання.

В судовому засіданні представник
відповідача Паращук М.М. подав
заперечення проти позову, з якого
слідує, що Управління праці та
соціального захисту населення
Чернівецької районної Державної
адміністрації /далі - УПСЗН/ виплатою
компенсації та надання пільг,
передбачених Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» почало
займатись починаючи з 1 січня 2002 року , а
оскільки до того виплатами
ліквідаторам займався відділ з питань
надзвичайних ситуацій, УПСЗН не є
відповідачем за період з 1997 року по 2002
рік.

Крім того, аналогічні вимоги до УПСЗН
щодо виплати компенсації на
оздоровлення, відшкодування моральної
шкоди за період з 1995 року по 2007 рік
позивач вже подавав і справа
розглядалась Чернівецьким районним
судом, наразі вона на розгляді
Київського апеляційного суду. Останній
раз компенсація на оздоровлення
ОСОБА_2 виплачена 20.07.2012 року на
підставі його заяви.

Більше того, для отримання путівки,
видається довідка /форма 070-у/, яка
подається за місцем проживання до
органів, що організовують
оздоровлення. У довідці зазначається
діагноз, доцільність
санаторно-курортного лікування чи
відпочинку, сезон та профіль
санаторно-курортного закладу.
Громадяни, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
здійснюється органами, що
організовують оздоровлення, за місцем
проживання. З чого слідує, що чинним
законодавством не передбачено
обов'язкового зазначення в довідці
конкретного санаторно-курортного
закладу, де має проходити оздоровлення
громадянин, який постраждав внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Вимога позивача про надання йому
путівки для санаторно-курортного
лікування в конкретному
санаторно-курортному закладі, з яким у
встановленому законом порядку не
укладений договір про надання
відповідних послуг, не відповідає
законодавству, що врегульовує
відповідні відносини і не може бути
задоволена. Саме діагноз зазначений у
довідці Ф-070 і профіль захворювань,
зазначений у путівці став причиною
ненадання позивачу в 2013 році путівки.
Згідно довідок, які надав позивач
рекомендовано профілі: неврологічний,
опорно-рухового апарату, захворювання
нервової системи з наслідками травм і
захворюванням хребта та спинного
мозку, а в путівці сечовивідна система.

Відповідно до п.4 Наказу Міністерства
праці і соціальної політики України
від 02.07.2004 року №147 виплата компенсацій
та допомог, передбачених Законом,
провадиться управліннями праці і
соціального захисту населення
районних адміністрацій в містах рад за
місцем реєстрації громадян. Пунктами
4.1-4.16 цього ж наказу встановлюється на
підставі яких нормативних актів і в
яких розмірах здійснюються вказані
виплати. УПСЗН Чернівецької РДА є
розпорядником державних коштів
найнижчого рівня. Статтею 62 Закону
України від 28.02.1991 року №796-ХІІ зі
змінами і доповненнями встановлено,
роз'яснення порядку застосування цього
Закону проводиться у порядку,
встановленому КМУ, рішення якого є
обов'язковими для виконання
міністерствами та іншими центральними
органами державної виконавчої влади,
всіма суб'єктами господарювання
незалежно від підпорядкованості та
форм власності.

Стаття 6 цього ж Закону встановлює, що
конкретні розміри всіх доплат, пенсій
і компенсацій підвищуються КМУ.

Відповідно, зокрема Указу Президента
України від 25.08.1996 року «Про грошову
реформу в Україні», розмір одноразової
компенсації учасникам ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, які стали
інвалідами ІІІ групи склав 21 гривню 50
копійок. Цю компенсацію було отримано
позивачем у 2012 році.

Окрім того, відповідно до Постанови ВРУ
від 20.02.1996 року №49

/96 ВР «Про порядок ведення мінімального
розміру пенсії за віком до внесення
відповідних змін до чинного
законодавства виплати, крім пенсії,
тарифні ставки та оклади, розраховані
на основі мінімальної заробітної
плати, здійснюється у розмірах, які
діють станом на 01.02.1996 року.

Таким чином, враховуючи ст.. ст.. 62, 67
Закону України №796-ХІІ та норми
Постанови КМУ №836 та 3562, розмір
компенсаційних виплат ОСОБА_2
складатиме - одноразова компенсація я
інваліду ІІІ групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи 21,50 грн. за
період з 2000-2004 рр. та 90 грн. за 2005-2014 рр.

Щодо забезпечення путівкою на
санаторно-курортне лікування терміном
45 днів повідомляємо про те, що в Україні
визначено 3 спинальних санаторії, які
мали ліцензії та дозволи на практику
лікування травм і захворювань хребта
це: санаторій ім.. академіка Бурденка,
ім.. Пирогова та санаторій
«Слов'янський». У зв'язку з анексією
Криму, згідно даних управління, право
на лікування інвалідів з діагнозом
нервова система наслідками травм і
захворювань хребта та спинного мозку
станом на 29.05.2014 року залишилось лише в
санаторію «Слов'янський». Щодо вимоги
оздоровлюватись 45 днів слід
враховувати і положення Постанови КМУ
№187 від 22.06.2006 року, зокрема ст.. 10 де
«Інваліди із захворюваннями нервової
системи /за наслідками травм і
захворюваннями хребта та спинного
мозку/ забезпечуються путівками : … ІІІ
групи - до санаторіїв неврологічного
профілю строком на ' 18-21 день
/відповідно до медичних рекомендацій/ у
порядку черговості в міру надходження
путівок». На підставі наведеного,
просить суд відмовити в задоволенні
позову в частині стягнення соціальних
виплат на оздоровлення та частково
задоволити позовні вимоги стосовно
забезпечення позивача
санаторно-курортною путівкою, проте в
санаторій, який має відповідну
ліцензію та дозвіл.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, дослідивши
наявні в справі письмові докази в їх
сукупності та співставленні, встановив
наступне.

Відповідно до ст. 3 Конституції України
права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає
перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно до ч.2,3 ст. 22 Конституцією
України конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані при прийнятті нових законів,
або внесені змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав та свобод.

ОСОБА_2 є учасником ліквідації аварії
на Чорнобильській атомній
електростанції І-ої категорії і
щорічно, починаючи з 1997 року отримував
21,50 щорічної допомоги на оздоровлення
на підставі Постанови КМУ №836 від 26.07.1996
року та інвалідок ІІІ групи через
захворювання, пов'язане з роботами по
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Організація оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, здійснюється на підставі
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Для підвищення ефективності системи
оздоровлення громадян, які постраждали
внаслідок аварії на ЧАЕС та
удосконалення механізму закупівлі
путівок був прийнятий Закон України
від 05.07.2012 року №5062-УІ «Про внесення
змін до Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» щодо забезпечення
санаторно-курортними путівками, який
набрав чинності 1 січня 2013 року.

На виконання зазначених змін,
постановою КМУ від 27.03.2013 року №261
«Деякі питання організації
оздоровлення громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
затверджено Порядок організації
оздоровлення громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
який визначає механізм організації
оздоровлення громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, в
частині безоплатного або пільгового
забезпечення постраждалих осіб
санаторно-курортними путівками чи
путівками на відпочинок, виплати за їх
бажанням грошової компенсації.

Відповідно до п.5 Порядку перебування у
санаторно-курортному закладі за
санаторно-курортною путівкою
становить: для постраждалих осіб - 18
днів, для інвалідів з числа
постраждалих осіб із захворюванням
нервової системи /з наслідками травм і
захворюваннями хребта та спинного
мозку/ - до 45 днів.

Позивач просить суд зобов'язати УПСЗН в
Чернівецькому районі забезпечити його
санаторно-курортною путівкою в
санаторій «Бердянськ» м. Бердянськ
Запорізької області , терміном 45 діб,
відповідно наданих довідок форми 070/о.

Постановою КМУ від 27 березня 2013 року
№261 «Про деякі питання організації
оздоровлення громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
затверджено Порядок організації
оздоровлення громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, в
частині безоплатного або пільгового
забезпечення постраждалих осіб
санаторно-курортними путівками чи
путівками на відпочинок, виплати за їх
бажанням грошової компенсації, згідно
якої путівки на оздоровлення надаються
лише в санаторії, які мають ліцензії та
дозволи на практику лікування
відповідних травм і захворювань. В
Україні визначено 3 спинальних
санаторії, які мали ліцензії та дозволи
на практику лікування травм і
захворювань хребта це: санаторій ім..
академіка Бурденка, ім.. Пирогова та
санаторій «Слов'янський». У зв'язку з
анексією Криму, право на лікування
інвалідів з діагнозом нервова система
наслідками травм і захворювань хребта
та спинного мозку залишилось лише в
санаторію «Слов'янський». На підставі
викладеного, позовні вимоги в даній
частині підлягають частковому
задоволенню.

Надалі позивач просить суд зобов'язати
УПСЗН в Чернівецькому районі
Вінницької області сплатити йому
обов'язкові виплати на оздоровлення за
період з 1992 року до 2013 року.

Згідно посвідчення позивач має 1
категорію у зв'язку професійного
захворювання, пов'язаного з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, у
зв'язку з чим відповідно до ст. 48 Закону
України № 796-ХІІ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи він має право на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення.

Однак, постановою Чернівецького
районного суду Вінницької області від
06.08.2007 року, яку ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 04.11.2008 року залишено без змін,
позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено
частково, постановлено стягнути з
УПСЗН Чернівецької РДА на користь
ОСОБА_2 недоплачену щорічну грошову
допомогу на оздоровлення як інваліду
ІІІ групи - учаснику ліквідації аварії
на Чорнобильській АЕС 1 категорії за
2000-2006 роки в розмірі 5906 грн. 50 коп., а
також 214 грн. як компенсацію середньої
вартості путівок на оздоровлення за
2006-2007 роки, а всього 6120 грн. 50 коп.

Зазначена постанова набрала законної
сили.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України,
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказується при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особа або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

В частині вирішення спору про
стягнення з відповідача на користь
позивача виплат на оздоровлення з 2008 до
2013 року суд дійшов до наступного.

Згідно з ч. 4 ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щорічна
допомога на оздоровлення учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії
виплачується у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат.

Виплати одноразової грошової допомоги
здійснюють органи праці та соціального
захисту населення, починаючи з 1 січня
2002 року, відповідно до п.2 Порядку
фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенцій з державного
бюджету, затвердженого постановою КМУ
від 04.03.2002 року № 256 (із змінами та
доповненнями).

Відповідно п.5ч.1ст.4 Бюджетного Кодексу
України до нормативно-правових актів,
які регулюють бюджетні відносини в
Україні належать нормативно-правові
акти КМУ, які прийняті на підставі та на
виконання Бюджетного кодексу та інших
законів України.

Згідно п.4 ст. 7 Бюджетного кодексу
України бюджетні асигнування -це
повноваження, надане розпоряднику
бюджетних коштів, відповідно до
бюджетного призначення на взяття
бюджетного зобов'язання та здійснення
платежів з конкретною метою в процесі
виконання бюджету. Відповідно до п.36
цієї статті, розпорядниками бюджетних
коштів є бюджетні установи в особі їх
керівників, уповноважені на отримання
бюджетних асигнувань, взяття бюджетних
зобов'язань та здійснення видатків з
бюджету.

Відповідно п.8 ст.7 Бюджетного кодексу,
бюджетні кошти використовуються
тільки на цілі, які були визначені
бюджетними призначеннями, і відповідно
до ст. 23 цього ж кодексу будь-які
платежі можна здійснювати тільки за
наявності бюджетного призначення.

Постановою КМУ №562 від 12.07.2005 року «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
встановлений розмір щорічних виплат на
оздоровлення відповідної категорії
осіб в сумі 120 грн., 100,00 грн. та 90,00 грн.

Відповідно до постанови КМУ №562 від
12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», інвалідам ІІІ групи
встановлено розмір щорічної допомоги
на оздоровлення - 90 гривень.

Тому, суд приходить до висновку про
необхідність зобов'язати відповідача
виплатити позивачу разову грошову
допомогу в розмірі по 90,00 грн., згідно з
Законом України «Про Державний бюджет
України» та Постановою Кабінету
міністрів України від 12.07.2005 №562 «Про
щорічну допомогу на оздоровлення» за
період з 2007 року по 2011 рік та 2013 рік,
адже одноразову грошову допомогу за 2012
рік у розмірі 90 грн. позивачем отримано,
свідченням чого слугує наявне в
матеріалах справи платіжне доручення
№403 від 19 липня 2012 року.

Також, позивач просив стягнути з
відповідача на його користь моральну
шкоду в розмірі 10 000000 /десять мільйонів/
гривень.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: зокрема: у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року № 4
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди (зі змінами та доповненнями)
роз'яснено, що під моральної шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала, якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, даних у п. 9
постанови «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995
року з подальшими змінами та
доповненнями, згідно з якими розмір
відшкодування моральної шкоди
визначається в межах заявлених
позовних вимог залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачеві
моральних та фізичних страждань, з
урахуванням в кожному конкретному
випадку ступеню вини відповідача та
інших обставин. Зокрема, враховуючи
характер і тривалість страждань, стан
здоров'я потерпілих, тяжкість завданої
травми, істотність вимушених змін у їх
життєвих стосунках, при визначенні
розміру моральної шкоди.

В обґрунтування позову в частині
відшкодування моральної шкоди з
відповідача на користь позивача у
розмірі 10 000000 грн., ОСОБА_2 посилається
на те, що відповідачем за роки
невиплати щорічної допомоги на
оздоровлення, наносилась непосильна
шкода здоров'ю позивача, що виразилось
у погіршення здоров'я та обмеженні
останнього якісним харчуванням при
лікуванні у стаціонарних відділеннях
лікарень.

Проте, моральну шкоду, зважаючи на її
сутність, не можна відшкодувати в
повному обсязі, оскільки немає (і не
може бути) точних критеріїв майнового
виразу душевного болю. Зважаючи на це,
будь-яка компенсація моральної шкоди
не може бути адекватною дійсним
стражданням, тому будь-який розмір може
мати суто умовний вираз.

Дослідивши обставини справи та
приймаючи до уваги викладені позивачем
доводи, сам факт наявності моральної
шкоди, яка відшкодовується незалежно
від вини фізичної чи юридичної особи,
яка її завдала, характер завданих
позивачу моральних страждань та
виходячи з принципів об'єктивності,
розумності та справедливості, суд
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні даної частини позовних
вимог.

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, дослідивши
всебічно, повно, безпосередньо та
об'єктивно наявні у справі докази,
оцінивши їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, з урахуванням того, що
відповідно до ст..2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення справ з метою захисту
порушених або оспорюваних прав, свобод
чи інтересів фізичної особи, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 до УПСЗН про
стягнення соціальних виплат на
оздоровлення та моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 6, 8, 11, 14, 94, 99, 100, 159, 160, 183-2
КАС України, ст.ст. 3, 19, 22 Конституції
України, ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вмоги ОСОБА_2 до Управління
праці та соціального захисту населення
в Чернівецькому районі Вінницької
області про стягнення соціальних
виплат на оздоровлення та моральної
шкоди задоволити частково.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення в
Чернівецькому районі Вінницької
області сплатити ОСОБА_2 обов'язкові
витрати на оздоровлення за період з 2007
року по 2011 роки та за 2013 рік в розмірі по
90 гривень за кожен рік.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення в
Чернівецькому районі Вінницької
області забезпечити ОСОБА_2
санаторно-курортною путівкою.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана до Вінницького
апеляційного адміністративного суду
через Чернівецький районний суд
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови.

Повний текст постанови у відповідності
зі статтею 160 ч.3 КАС України
виготовлено 24 вересня 2014 року.

СУДДЯ
СУПЕРСОН С.П.