Справа № 493/1302/14-а
Суддя: Мясківська І. М.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 493/1302/14-а
Провадження № 2-а/493/66/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2014
м. Балта, Одеська область

Балтський районний суд Одеської
області у складі:

головуючого-судді
Мясківської І.М.

при секретарі
Пінул І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Балті справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Балтської міської ради Одеської
області, за участю третіх осіб ОСОБА_3
та ОСОБА_4, про визнання рішення
Балтської міської ради незаконним та
визнання державного акту на земельну
ділянку недійсним,

В С Т А Н О В И В :

10.06.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до Балтської
міської ради Одеської області, треті
особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про визнання
рішення Балтської міської ради
Одеської області за № 726-VI від 26.11.2013
року «Про затвердження проекту
землеустрою щодо надання у власність
мешканцям м. Балта земельних ділянок»
зокрема про надання у власність із
земель житлової та громадської
забудови земельної ділянки площею 0,0277
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку ОСОБА_3 незаконним та
скасувати його, а також державний акт
на право власності земельної ділянки,
виданий Балтською міською радою на ім'я
ОСОБА_3 визнати недійсним.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він
мешкає в АДРЕСА_1 з 1981 року. Згідно
свідоцтва про право власності на житло
від 09.01.2001 року вказана житлова площа
приватизована, в якій він зі своєю
родиною проживає до цього часу. Згідно
з технічним планом на будинок він
користується підсобним приміщенням,
тобто сараєм, який розташований на
прибудинковій земельній ділянці та на
земельній ділянці, яка межує з його
квартирою. В 2007 році він звертався до
міської ради з заявою про надання йому
в безстрокове користування вказаної
земельної ділянки 335 кв.м. для
обслуговування житла, але йому було
відмовлено в зв'язку з тим, що на цій
площі самовільно побудував будинок
батько ОСОБА_4 Пізніше будинок міською
радою був прийнятий в експлуатацію по
факту, а рішенням міської ради за № 726-VI
від 26.11.2013 року «Про затвердження
проекту землеустрою щодо надання у
власність мешканцям м. Балта земельних
ділянок» було затверджено проект
землеустрою щодо надання земельної
ділянки у власність із земель житлової
та громадської забудови ОСОБА_3
загальною площею 0,0277 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд та на його ім'я
виданий державний акт на право
власності на землю.

Починаючи з 1957 року на межі земельних
ділянок постійно знаходився паркан,
але протягом цього часу ОСОБА_3
декілька разів його переносив, а зараз
зніс його зовсім в результаті чого
сарай позивача опинився на його
території і він присягнувся його
знести.

На його погляд вказане рішення міської
ради про надання земельної ділянки
ОСОБА_3 незаконне, бо порушує його права
на користування земельною ділянкою на
якій розташований будинок в якому
знаходиться його квартира, а також
державний акт був складений з
помилками, тобто межі його земельної
ділянки частково накладаються на межі
земельної ділянки, виділеної ще в 1957
році для обслуговування
вищезазначеного багатоквартирного
будинку в якому мешкає позивач. В
результаті огляду комісією, яка
складалася з представників міської
ради, наданих документів з Проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність ОСОБА_3 було
виявлено, що в Протоколі погодження меж
земельної ділянки в натурі біля
прізвища та ініціалів позивача, як
суміжного користувача, стоїть підпис
землевпорядника, який юридично є
представником власника земель
комунальної власності, а його підпис,
як фактичного користувача та суміжника
- відсутній. Враховуючи вищевказане
позивач вважає, що Протокол погодження
меж земельної ділянки ОСОБА_3 є
недійсним, а тому і державний акт на
право власності на спірну земельну
ділянку виданий на ім'я ОСОБА_3 також є
недійсним.

Він вважає, що Балтська міська рада
своїм рішенням порушила норми
земельного законодавства при видачі
ОСОБА_3 державного акту на земельну
ділянку, а також передала частину
земельної ділянки закріпленої ще в 1957
році для обслуговування
багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1,
де проживає позивач. Таким чином, він
вважає, що має всі права на земельну
ділянку, яку було захвачено третьою
особою ОСОБА_3 на підставі незаконного
рішення міської ради від 26.11.2013 року.
Він неодноразово звертався до
Балтської міської ради з заявами про
передачу йому в користування спірної
земельної ділянки та усунення перешкод
в її користуванні зі сторони третьої
особи, але ніяких мір прийнято не було,
тому він вимушений звернутися до суду з
даною позовною заявою.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав та пояснив, що вказане
рішення Балтської міської ради є
незаконним, та таким, що порушує його
права, оскільки передана в приватну
власність ОСОБА_3 частина земельної
ділянки є прибудинковою територією
багатоквартирного будинку в АДРЕСА_1.
Всі квартири в данному будинку
приватизовані. Власники квартир
багатоквартирних будинків є
співвласниками допоміжних приміщень
будинку, елементів зовнішнього
благоустрою. Для оформлення права
власності на землю необхідно погодити
порядок використання землі з іншими
власниками, чого не було зроблено,
тобто підпис позивача, як фактичного
користувача та суміжника - відсутній.
Порушені технічні норми в процесі
будівництва в результаті чого будинок
опинився на земельній ділянці, яка йому
належить відповідно до генерального
плану 1957 року. Таким чином він вважає,
що порушенні його права.

Представник відповідача Балтської
міської ради проти задоволення
позовних вимог заперечувала,
пояснивши, що ОСОБА_1 в поданому ним
позові посилається на те, що міська
рада порушила його права користування
земельною ділянкою, яка знаходиться
під його частиною житлового будинку
АДРЕСА_1 внаслідок прийняття рішення
Балтською міською радою Одеської
області про передачу у власність
земельної ділянки ОСОБА_3 Однак
Балтська міська рада прийнявши на
своєму пленарному засіданні вказане
рішення не порушила прав позивача на
землю. Для того, щоб позивач мав право
пред'явити вимогу про визнання рішення
органів місцевого самоврядування
недійсним (незаконним) внаслідок
порушення прав на земельну ділянку,
останній повинен мати необхідний обсяг
прав та обов'язків щодо володіння та
користування нею, тобто ОСОБА_1 повинен
мати законне право на володіння та
користування земельною ділянкою, яка
знаходиться під його частиною
житлового будинку АДРЕСА_1. При таких
обставинах, позивач не надав суду
документ, що посвідчує право власності
чи право користування вказаною
земельною ділянкою, а також не надав
суду доказів відведення її меж в
натурі. Таким чином, позивач не має
законного права власності чи права
користування даною земельною ділянкою,
а тому його право щодо землі не може
бути порушено внаслідок прийняття
рішення Балтською міською радою,
оскільки ОСОБА_1 не має передбаченого
законом обсягу прав щодо володіння та
користування вказаною земельною
ділянкою. Позивач також безпідставно
та необґрунтовано посилається на те, що
його сарай опинився на земельній
ділянці третьої особи, при цьому не
надавши документів, які підтверджують
право власності на дану господарську
будівлю. Отже Балтська міська рада в
межах наданих їй повноважень, цілком
обґрунтовано та законно прийняла
оскаржуване рішення, а стосовно
позбавлення права власності третьої
особи ОСОБА_3 на земельну ділянку,
позивач взагалі не мав права на
звернення до суду з відповідними
вимогами. Необхідною умовою для
задоволення позовних вимог про
скасування будь-якого акту є порушення
у зв'язку з його прийняттям прав або
охоронюваних законом інтересів
позивача. Позивач в адміністративному
судочинстві фактично пред'явив вимогу
до Балтської міської ради про
скасування державного акту про право
власності на земельну ділянку. Однак
вказана вимога не може бути заявлена
під час розгляду справи в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки компетенція адміністративних
судів не поширюється на спір пов'язаний
із визнанням недійсним державного акту
про право власності на земельну
ділянку. Більш того, вимога позивача
про визнання недійсним державного акту
про право власності на земельну
ділянку не віднесена до сфери
публічно-правових спорів, оскільки в
такому випадку виникає спір про право
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, як відповідачем, а
не третьою особою. Отже, вимога ОСОБА_1
про визнання недійсним державного акту
про право власності на земельну
ділянку може бути пред'явлена до ОСОБА_3
в порядку цивільної юрисдикції, а тому
підстави для задоволення вимог
позивача відсутні.

Представник третьої особи ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав,
посилаючись на те, що позивач не є
власником земельної ділянки, права на
яку він заявляє немає. Дана земельна
ділянка за адресою: АДРЕСА_1 є власністю
Балтської міської ради. Твердження
позивача відносно того, що будинок
побудований самовільно, після чого був
прийнятий в експлуатацію як самовільне
будівництво, не відповідають
дійсності. Дозвіл на будівництво
будинку за адресою: АДРЕСА_2 було
отримано ще в 1991 році його тестем
ОСОБА_6 При цьому отримано ним було
дозвіл на більшу за площею земельну
ділянку (300 кв.м.). Цей факт ще раз
підтверджує безпідставність та
необґрунтованість вимог позивача щодо
неправомірного захоплення ним певної
території, так як приватизовано ним
було земельну ділянку площею 277 кв.м.
Твердження позивача відносно того, що з
1957 року на межі земельних ділянок
постійно знаходився паркан, який
неодноразово переносився в сторону
позивача, а потім був знесений взагалі
нічим не обґрунтовується і немає
ніякого відношення до предмету позову.
Відповідачем у даній справі є Балтська
міська рада, позовні вимоги стосуються
рішення Балтської міської ради. Уявне
перенесення паркану третьою особою
може бути лише предметом
цивільно-правових відносин і не може
розглядатися в рамках
адміністративної справи. Підставою для
визнання рішення Балтської міської
ради № 726-VI від 26.11.2013 року «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
надання у власність мешканцям м. Балта
земельних ділянок» незаконним, позивач
вважає відсутність погодження меж
земельної ділянки з ним, як з суміжним
власником або землекористувачем, але
позивач не є власником або
користувачем суміжної земельної
ділянки, ця підстава визнання рішення
Балтської міської ради є надуманою та
нічим не обґрунтованою. Нормами
земельного законодавства не
передбачена можливість передачі у
власність чи користування окремих
співвласників багатоквартирних
будинків земельної ділянки на якій
розташований жилий будинок або її
частини. Таким чином вимоги позивача не
ґрунтуються на законі, не відповідають
фактичним обставинам справи, не
вмотивовані та заявлені безпідставно,
а відтак просить суд відмовити
позивачу в задоволенні його
адміністративного позову.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача та
представника третьої особи,
розглянувши подані сторонами
документи, дослідивши матеріали
справи, з'ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтуються позовні вимоги,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про право власності
на житло від 09.01.2001 року позивач ОСОБА_1
є власником квартири за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що згідно з
технічним планом на будинок у його
фактичному користуванні перебуває
сарай, що розташований на
прибудинковій земельній ділянці за
адресою: АДРЕСА_1, а також земельна
ділянка, яка межує з його квартирою (а.с.
8).

В 2007 році він мав намір отримати в
безстрокове користування земельну
ділянку площею 335 кв.м., але йому було
відмовлено у зв'язку з тим, що ОСОБА_6
(дідусю ОСОБА_3.) була передана в
безстрокове користування земельна
ділянка площею 300 кв.м., частина якої
завжди перебувала в його користуванні
і до якої треті особи жодного
відношення не мали.

Суду не надано доказів, які б
підтверджували посилання позивача на
ці обставини щодо права власності на
земельну ділянку або щодо права
користування даною земельною ділянкою
розміром 335 кв.м., що була завжди, як він
стверджує, у користуванні ОСОБА_1

Відповідно до ст. 59 ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні» рада в межах
своїх повноважень приймає акти у формі
рішень.

Рішенням Балтської міської ради № 577-VI
від 06.03.2013 року ОСОБА_3 дозволено
здійснювати виготовлення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність, що розташована за
адресою: АДРЕСА_2 площею 0,0277 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка)
(а.с. 47).

Рішенням Балтської міської ради від
26.11.2013 року № 726-VI, затверджено проект
землеустрою щодо надання у власність
мешканцям м. Балта земельних ділянок,
зокрема про надання у власність із
земель житлової та громадської
забудови земельної ділянки площею 0,0277
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку ОСОБА_3 (а.с. 50).

30.12.2013 року видано свідоцтво про право
власності № 15697268 на ім`я ОСОБА_3 на
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2,
цільового призначення для будівництва
і обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) (а.с. 51).

Твердження позивача стосовно того, що
під час здійснення приватизації землі
ОСОБА_3, на межі земельних ділянок
постійно знаходився паркан, наявними у
матеріалах справи документами не
підтверджується.

Як вбачається з довідки Балтської
міської ради № 735 від 08.07.2014 року та акту
обстеження земельної ділянки
багатоквартирного будинку,
розташованого по АДРЕСА_1 від 09 січня 2013
року, комісія, розглянувши звернення
ОСОБА_1 встановила, що мешканці
багатоквартирного будинку за адресою:
АДРЕСА_1 не створювали товариство
співвласників житлового будинку і не
оформлювали в спільну власність або
користування земельної ділянки на якій
розміщено будинок (а.с. 10-12, 56).

Таким чином земельна ділянка за
адресою: АДРЕСА_1 належить до
комунальної власності Балтської
міської ради.

Згідно п. «а», п. «д» ч. 1 ст. 12 ЗК України
до повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить розпорядження землями
територіальних громад та організація
землеустрою.

Відповідно до підпункту 34 ч. 1 ст. 26 ЗУ
«Про місцеве самоврядування в Україні»
до повноважень сільських, селищних,
міських рад належить розгляд питання
щодо регулювання земельних відносин.
Таким чином, враховуючи, що спірна
земельна ділянка перебуває на
території міської ради та є
комунальною власністю Балтської
міської ради, оскаржуване рішення
прийняте у межах повноважень
відповідача.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для будівництва
і обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки) у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених ст. 122 ЗК
України. У клопотанні зазначаються
цільове призначення земельної ділянки
та її орієнтовні розміри.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України
відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
ст. 122 ЗК України розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки розробляється за
замовленням громадян суб'єктами
господарювання, що є виконавцями робіт
із землеустрою згідно із законом, у
строки, що обумовлюються угодою сторін.

Таким чином, передачі безоплатно у
власність земельної ділянки державної
або комунальної власності обов'язково
передує прийняття рішення органом
місцевого самоврядування про надання
чи ненадання дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 186-1 ЗК України
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у межах населеного
пункту, на якій розташовано об'єкт
будівництва подається також на
погодження до структурних підрозділів
районних, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій у сфері містобудування
та архітектури.

Відділ регіонального розвитку,
містобудування та архітектури своїм
висновком від 25.06.2013 року № 13-15/358
погодив проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та вважає
можливим відведення земельної ділянки
у власність ОСОБА_3 (а.с. 48).

Таким чином, з аналізу зазначених норм
права вбачається, що представник
органу в межах власних повноважень в
залежності від наявності чи
відсутності підстав погоджує проект
землеустрою чи відмовляє в погодженні.

Так, до суду було надано погодження, яке
є невід`ємною частиною усієї технічної
документації проекту землеустрою.

Твердження позивача про порушення
форми погодження не приймається судом,
так як ОСОБА_1 не є суміжним
землекористувачем з ОСОБА_3, внаслідок
чого його погодження для отримання
останнім правовстановлюючих
документів на земельну ділянку не
передбачено ст. 198 ЗК України.

Отже, суд вважає, що при прийнятті
оскаржуваного рішення з боку Балтської
міської ради не було порушень
законодавства в галузі землеустрою.

Враховуючи все вищевикладене, суд
дійшов висновку, що відповідач прийняв
оскаржуване рішення в межах своєї
компетенції та у відповідності до
положень ЗК України, ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні», оскаржуване
рішення не порушує прав позивача.

Передана ОСОБА_3 земельна ділянка із
земель житлової й громадської забудови
міста у межах норм безоплатної
передачі, визначених ст. 121 ЗК України,
ніколи не перебувала ні в чиїй
власності або користуванні, і не
потребувала вилучення (викупу) її за
нормами ст. 116 ЗК України.

Слід зазначити, що відповідно до
положень п. б ч. 1 ст. 211 ЗК України
(самовільне зайняття земельної ділянки
та самовільне відхилення від проектів
землеустрою), положень ст. 1 ЗУ «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель», встановлено, що
самовільним зайняттям земельної
ділянки є будь-які дії особи, які
свідчать про фактичне використання не
наданої їй земельної ділянки до
встановлення її меж в натурі (на
місцевості), до одержання документа, що
посвідчує право на неї, та до його
державної реєстрації.

Таким чином, було встановлено, що
ОСОБА_1 не є власником чи користувачем
земельної ділянки розміром 335 кв.м., а
тому він позбавлений в даному випадку
можливості звертатися до суду з
позовом про захист своїх прав як її
власник чи користувач.

Відповідно до ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших субєктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Таким чином, в розумінні ст. 2 КАС
України підставою для визнання
протиправним та скасування рішення
суб'єкта владних повноважень є
невідповідність його вимогам чинного
законодавства та визначеній законом
компетенції органу, який видав це
рішення. Обов'язковою умовою визнання
акту протиправним є також порушення у
зв'язку з його прийняттям прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача у справі.

Позивач має право звернутися до
адміністративного суду з позовом, якщо
він вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю відповідача (суб'єкта
владних повноважень) порушено його
права, свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин. При цьому,
обставину дійсного (фактичного)
порушення прав, свобод чи інтересів має
довести належними та допустимими
доказами саме позивач.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

При судовому розгляді предметом
доказування є факти, які становлять
основу заявлених вимог і заперечень
проти них або мають інше значення для
правильного розгляду справи і
підлягають встановленню для прийняття
судового рішення.

Судом встановлено, виходячи з поданого
позову, наданих доказів та пояснень, що
у позивача немає ніяких посилань на
порушення законодавства України саме
відповідачем Балтською міською радою
щодо прийняття оскаржуваного рішення.
Не надано пояснень чи доказів, які б
засвідчували порушення відповідачем
процедури чи регламенту прийняття
рішення. У зв`язку з чим, вимоги до
Балтської міської ради є
необгрунтованими та недоведеними і не
підлягають задоволенню.

З адміністративного позову та доданих
до нього документів вбачається, що
позивач окрім визнання незаконним та
скасування рішення Балтської міської
ради, просить визнати недійсним
державний акт.

Правовідносини щодо визнання
недійсним державного акту регулюються
нормами ЦК України.

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд
визнає незаконним та скасовує правовий
акт індивідуальної дії, виданий
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси. Суд визнає незаконним та
скасовує нормативно-правовий акт
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Відповідно до п. п. 1-3 ч. 4 ст. 105 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги про: скасування або
визнання нечинним рішення відповідача
- суб'єкта владних повноважень повністю
чи окремих його положень; зобов'язання
відповідача - суб'єкта владних
повноважень прийняти рішення або
вчинити певні дії; зобов'язання
відповідача - суб'єкта владних
повноважень утриматися від вчинення
певних дій.

При цьому нормами КАС України не
передбачено, що адміністративний
позов, пред'явлений до суб'єкта владних
повноважень, може містити вимоги про
визнання недійсним державного акту.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що частина позовних вимог не
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки між сторонами існує спір з
приводу володіння, користування та
розпорядження земельної ділянки, що
перебуває у власності громадян чи
юридичних осіб і визнання недійсним
державного акту про право власності та
право постійного користування
земельною ділянкою, що в свою чергу
виключає їх розгляд в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки відповідно до ст. 15 ЦПК
України такий спір має вирішуватися в
порядку цивільного судочинства.

Ст. 17 КАС України визначено юрисдикцію
адміністративних судів щодо вирішення
адміністративних справ, яка не
поширюється на розгляд справ
пов'язаних зі спором про право.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що юрисдикція адміністративних судів
на даний спір у частині позовних вимог,
що стосуються визнання недійсним
державного акта на право власності на
земельну ділянку не поширюється.

Враховуючи наведене та положення ст. 17
КАС України, положення п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС
України у частині позовних вимог, що
стосуються визнання недійсним
державного акта на право власності на
земельну ділянку слід відмовити.

За таких обставин, підстави для
задоволення адміністративного позову
відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 8, 9, 10, 11, 17, 105, 109, 159-163 КАС України, ст.
ст. 12, 116, 118, 121, 122, 186-1, 198, 211 ЗК України, ст.
ст. 26, 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування
в Україні», суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Балтської міської
ради Одеської області, за участю третіх
осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про визнання
рішення Балтської міської ради № 726 - УІ
від 26.11.2013. «Про затвердження проекту
землеустрою щодо надання земельної
ділянки у власність мешканцям м. Балта»
незаконним та визнання державного акту
на земельну ділянку недійсним
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду протягом
десяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ