Справа № 2а-12931/11/2670
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/26851/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка
М.І.,розглянувши в попередньому
судовому засіданні касаційну скаргу
начальника Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат - ОСОБА_4
на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
4 жовтня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29
березня 2012 року у справі за позовом
начальника Київського міського центру
по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат ОСОБА_4 до відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції в м. Києві про
скасування постанови про накладення
штрафу,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2011 року позивачка
звернулась до суду із вказаним позовом
до відповідача. Просила скасувати
постанову відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в м. Києві від 25
серпня 2011 року № 2788/4 про накладення
штрафу у розмірі 340 грн.00 коп. Зазначала,
що нею вчинено всі можливі дії на
добровільне виконання постанови
державного виконавця про відкриття
виконавчого провадження.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 4
жовтня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від
29 березня 2012 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивачка,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 15 липня 2011 року
державним виконавцем Підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві відкрито
виконавче провадження ВП №28132543 за
виконавчим листом від 11 липня 2011 року №
2а-111/10, виданого Голосіївським районним
судом м. Києва про зобов'язання
Київського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат провести
виплату громадянину ОСОБА_5 щорічної
допомоги, передбаченої ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
виходячи з розміру 5 мінімальних
заробітних плат за 2008-2009 роки. Позивачу
надано семиденний термін з моменту
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження для
добровільного виконання постанови.

16 серпня 2011 року Державним
виконавцем Підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві винесено
вимогу про виконання рішення суду в
строк до 22 серпня 2011 року та надання
підтвердження про виконання рішення
суду, одночасно повідомлено про
наслідки невиконання без поважних
причини рішення суду.

Київський міський центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат повідомив державного виконавця,
що виконати постанову державного
виконавця про відкриття виконавчого
провадження немає можливості, оскільки
видатки на забезпечення виконання
судових рішень за програмами
соціального захисту у Державному
бюджеті на 2011 рік не передбачено.

Вирішуючи спір, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що державним
виконавцем Підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві
правомірно винесено постанову від 25
серпня 2011 року № 2788/4 про накладення на
позивача штрафу в сумі 340 грн. 00 коп.,
оскільки рішення суду не виконано у
встановлений строк, а поважні причини
його невиконання відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
виконавче провадження" (далі -Закон)
вимоги державного виконавця щодо
виконання рішень обов'язкові для всіх
органів, організацій, посадових осіб,
фізичних і юридичних осіб на території
України.

Частиною 1 ст. 17 цього Закону
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Згідно ст. 89 зазначеного Закону у
разі невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання. У
разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Судами попередніх інстанцій
вірно зазначено, що посилання
позивачки на відсутність коштів, як на
причину невиконання своїх зобов"язань
може бути підставою для відстрочки або
розстрочки виконання судового рішення
на підставі ст. 36 Закону, проте не є
підставою для ухилення від виконання
судового рішення.

За таких обставин суд першої
інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, дійшов вірного
висновку, що постанова про накладення
штрафу від 25 серпня 2011 року №
2788/4 у розмірі 340 грн. 00 коп. є
правомірною та не підлягає скасуванню,
а тому обґрунтовано відмовив у
задоволенні позову.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 220 КАС
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами ст. 224 КАС України, суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
безпідставні, спростовуються
матеріалами справи та не ґрунтуються
на законі.

Оскаржувані судові рішення
постановлені з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
тому касаційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а судові
рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу начальника
Київського міського центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 4
жовтня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29 березня 2012 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В.
Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк