Справа № 2-а-1780/10/0670
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/3681/11

К/9991/3674/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.

Винокурова К.С.

Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційні скарги
Державного казначейства України та
Державної судової адміністрації
України на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14.12.2010р. у справі за позовом ОСОБА_4
до Апеляційного суду Вінницької
області, Державної судової
адміністрації України, Головного
управління Державного казначейства
України при Міністерстві фінансів
України, Міністерства фінансів України
про стягнення заборгованості по
заробітній платі та компенсації за
затримку її виплати,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Апеляційного суду
Вінницької області, Державної судової
адміністрації України, Головного
управління Державного казначейства
України при Міністерстві фінансів
України, Міністерства фінансів України
про стягнення заборгованості по
заробітній платі та компенсації за
затримку її виплати.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 22.03.2010р.
позов задоволено частково: стягнуто з
Державної судової адміністрації
України на користь позивача за період з
червня 2005 року по червень 2008 року 139280,69
грн. як суми недоотриманої заробітної
плати; зобов'язано Державне
казначейство України провести видатки
з Державного бюджету, передбачені
Державній судовій адміністрації
України за бюджетною програмою
"Виконання рішень судій на користь
суддів" та відшкодувати позивачу
понесені судові витрати в сумі 80,00 грн.
з Державного бюджету України через
Державне казначейство України; в
задоволенні позову до Апеляційного
суду Вінницької області та
Міністерства фінансів України
відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги та
стягуючи з Державної судової
адміністрації України на користь
позивача недоотриману заробітну плату
за період з червня 2005 року по червень 2008
року в сумі 139280,69 грн., суд першої
інстанції виходив із обґрунтованості
таких вимог та їх відповідності
приписам діючого на той час
законодавства.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.12.2010р.
постанову суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нову постанову,
якою позов задоволено частково:
визнано протиправною бездіяльність
Державної судової адміністрації
України, Державного казначейства
України щодо непогашення
заборгованості перед суддею
Нагорняком Євгеном Петровичем по
заробітній платі та довічному
грошовому утриманню, що виникла у
зв'язку із застосуванням п.4-1 Постанови
Кабінету Міністрів України від 31.12.2005р.
№1310 «Про оплату праці суддів»;
стягнуто з Державної судової
адміністрації України на користь
ОСОБА_4 недоотриману заробітну плату,
щомісячне довічне грошове утримання та
компенсацію втрати доходів, що
пов'язана із затримкою виплати за
період з 03.12.2007р. по 22.03.2010р.; зобов'язано
Державне казначейство України
провести видатки з Державного бюджету,
передбачені Державній судовій
адміністрації України за бюджетною
програмою «Виконання рішень судів на
користь суддів».

При цьому, суд апеляційної інстанції,
задовольняючи позовні вимоги за період
з 03.12.2007р. по 22.03.2010р. та пославшись на
приписи ч.1 ст.72, п.1 та п.3 ст.254 КАС
України, прийшов до висновку про
необхідність задоволенні позовних
вимог щодо стягнення заробітної плати
з 03.12.2007р., тобто з моменту набрання
законної сили постановою Печерського
районного суду м.Києва від 19.03.2007р., якою
було визнано протиправним та скасовано
пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів
України від 03.09.2005р. №865 та яку ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.12.2007р.
залишено без змін, по дату ухвалення
постанови судом першої інстанції
(22.03.2010р.).

Не погоджуючись з рішеннями судів,
Державне казначейство України та
Державна судова адміністрація України
звернулись до Вищого
адміністративного суду України з
касаційними скаргами, в яких просили їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову,
зазначаючи, що будь-які видатки держави
на загальносуспільні потреби (в тому
числі й передбачені Законом України
«Про оплату праці»), розмір і цільове
спрямування цих видатків відповідно до
приписів Бюджетного кодексу України
можуть встановлюватись виключно
законом про Державний бюджет України й
будь-яким іншим законом визначатись не
може.

Обговоривши доводи касаційних скарг та
перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційні
скарги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач з 23.12.1993р.
працював суддею Вінницького обласного
суду, а з 19.02.2004р. - суддею Апеляційного
суду Вінницької області.

Згідно із ч.1 та ч.2 ст.44 Закону України
"Про статус суддів" №2862-XII від 15.12.1992р.
заробітна плата суддів складається з
посадового окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок;
розміри посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу; посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України
"Про оплату праці" №108/95-ВР від 24.03.1995р.
умови та розміри оплати праці
працівників установ та організацій, що
фінансуються з державного бюджету,
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

30.06.2005р. та 03.09.2005р. Кабінет Міністрів
України прийняв постанови №514 "Про
оплату праці Голови, першого
заступника Голови та заступника Голови
Верховного Суду України", згідно з
абзацом 2 пункту 1 якої посадовий оклад
Голови Верховного Суду України з
01.06.2005р. становив 15 розмірів
мінімальної заробітної плати, та №865
"Про оплату праці суддів", якою
затверджена Схема посадових окладів
голови та заступника голови судової
палати, голови Військової судової
колегії, секретаря Пленуму та суддів
Верховного Суду України, керівників та
суддів вищих спеціалізованих судів,
апеляційного суду України, апеляційних
та місцевих судів згідно з додатками 1-6,
які розраховано, виходячи з кратності
до мінімальної заробітної плати.

Постанова Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005р. №865 повинна була набрати
чинності з 01.01.2006р.

Однак, до набрання чинності вказаною
постановою Кабінет Міністрів України
21.12.2005р. прийняв постанову №1243 "Питання
оплати праці вищих посадових осіб
України, окремих керівних працівників
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування та суддів",
якою було зафіксовано розрахункову
величину для обчислення посадових
окладів працівників певних установ, що
фінансуються з бюджету, у тому числі й
суддів (згідно з постановою Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005р. №865), у
розмірі встановленої мінімальної
заробітної плати - 332,00грн. та
передбачено, що в подальшому при
підвищені мінімальної заробітної
плати перерахунок не провадиться.

Постановою від 31.12.2005р. №1310 "Про
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005р. №865"
внесені зміни до постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005р. №865 та,
зокрема, доповнено останню пунктом 4-1,
згідно з яким також встановлено, що
розміри посадових окладів, передбачені
постановою від 03.09.2005р. №865,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332,00 грн. і
у подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться. Такі зміни
були внесені до постанови від 03.09.2005р.
№865 до набрання нею чинності.

При обчисленні посадового окладу в
якості сталої (розрахункової) величини
Кабінет Міністрів України використав
встановлений з 01.09.2005р. Законом України
"Про Державний бюджет України на 2005 рік"
розмір мінімальної заробітної плати
332,00грн., що виключало можливість її
збільшення у випадку підвищення
розміру мінімальної заробітної плати.

Постановою Печерського районного суду
м.Києва від 19.03.2007р. визнано
протиправним та скасовано пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005р. №865.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.12.2007р. та
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 29.10.2009р. постанову
Печерського районного суду м.Києва від
19.03.2007р. в частині визнання
протиправним та скасування пункту 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005р. №865 залишено без змін.

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від
21.05.2008р., залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.08.2009р.,
визнано незаконними постанови
Кабінету Міністрів України "Про
питання оплати праці вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів" від 21.12.2005р. №1243 в частині
встановлення розміру посадового
окладу суддям; пункт 4 постанови
Кабінету Міністрів України "Про
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005р. №865" від
31.12.2005р. №1310 та пункт 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України "Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів" від 03.09.2005р. №865.

Проте, Вищий адміністративний суд
України, переглядаючи вказані рішення,
у постанові від 13.04.2011р. №К-37929/09
скасував останні та відмовив в
задоволенні позову, зазначивши, що
оскільки встановлення сталої
(розрахункової) величини для
обчислення розмірів посадових окладів
суддів та внесення відповідних
доповнень до постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005р. №865
відбулося до моменту набрання нею
чинності, адже вказана постанова в
редакції до внесення доповнень згідно
з постановою Кабінету Міністрів
України від 31.12.2005р. №1310 введена в дію
не була, то відповідно відсутні й
підстави для висновку про те, що
оскаржувані постанови звужують
існуючі гарантії незалежності суддів,
суперечать Закону України "Про статус
суддів" та прийняті не в межах
повноважень Кабінету Міністрів
України.

Також цією постановою не скасовувались
і не змінювались, а навпаки
встановлювались надбавки та доплати за
виконання особливо важливої роботи, за
науковий ступінь, для вирішення
соціально-побутових питань, а також
визначався порядок преміювання тощо.

Такі висновки узгоджуються й з
позицією колегії суддів у даній справі.

До того ж, постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від
21.05.2008р. та ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19.08.2009р. постанова Кабінету
Міністрів України від 21.12.2005р. №1243
визнавалася незаконною лише в частині
встановлення розміру посадового
окладу суддів, але не в частині
заборони здійснення його перерахунку
при підвищенні мінімальної заробітної
плати.

Одночасно, слід вказати й на таке.

Відповідно до статті 159 КАС України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 163
КАС України у мотивувальній частині
зазначаються обставини, встановлені
судом із посиланням на докази, мотиви
неврахування окремих доказів, а також
мотиви, з яких суд виходив при
ухваленні рішення, і положення закону,
якими він керувався.

В мотивувальній частині рішення
наводяться дані про встановлені судом
обставини, що мають значення для
справи, їх юридичну оцінку та визначені
відповідно до них правовідносини, а
також оцінка всіх доказів, з яких
виходив суд при вирішенні спору;
визнаючи одні і відхиляючи інші докази,
суд повинен це обґрунтувати.

Згідно з частиною 1 статті 138 КАС
України предметом доказування є
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги чи заперечення або які
мають інше значення для вирішення
справи та які належить установити при
ухваленні судового рішення у справі.

Мотивувальна частина кожного рішення
повинна мати також посилання на закон
та інші нормативні акти матеріального
права і у відповідних випадках - на
норми Конституції України, на підставі
яких визначено права й обов'язки сторін
у спірних правовідносинах, на
відповідні статті КАС України та інші
норми процесуального права, керуючись
якими суд встановив обставини справи,
права й обов'язки сторін; в
мотивувальній частині рішення можуть
також використовуватися посилання на
рішення Конституційного Суду України,
відповідні рішення Верховного Суду
України (стаття 244-2 КАС України), а також
посилання на рішення Європейського
суду з прав людини; проте саме лише
посилання в мотивувальній частині на
положення законодавства без належного
наведення мотивів застосування певних
норм права або незастосування інших
норм, на які посилається сторона при
обґрунтуванні своїх вимог, не може
вважатися належною юридичною
кваліфікацією (п.9 Постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 20.05.2013р. №7 «Про судове рішення в
адміністративній справі»).

Як вже зазначалось в цій ухвалі, в
позовній заяві ОСОБА_4 ставилась вимога
про стягнення на його користь
заборгованості по заробітній платі,
починаючи з 01.06.2005р.

30.06.2005р. Кабінет Міністрів України в
межах своїх повноважень прийняв
постанову №513 "Про оплату праці Голови
та заступників Голови Конституційного
Суду України" та постанову №514 "Про
оплату праці Голови, першого
заступника Голови та заступника Голови
Верховного Суду України", якими з
01.06.2005р. підвищив оклади, зокрема,
Голові Конституційного Суду України та
Голові Верховного Суду України, а також
встановив, що посадовий оклад Голови
Верховного Суду України становить 15
розмірів мінімальної заробітної плати.

Водночас, Кабінет Міністрів України
привів посадові оклади інших суддів у
відповідність з вимогами статті 44
Закону України "Про статус суддів" з
урахуванням підвищених посадових
окладів Голови Конституційного Суду
України та Голови Верховного Суду
України лише 03.09.2005р., прийнявши
постанову №865 "Про оплату праці суддів".

Однак при цьому Кабінет Міністрів
України не усунув порушення вимог
частини 2 статті 44 Закону України "Про
статус суддів" і не привів оклади
суддів усіх судів України до
встановленого цією нормою
співвідношення, одночасно з окладами
Голови Верховного Суду України та
Голови Конституційного Суду України,
оскільки надав постанові "Про оплату
праці суддів" від 03.09.2005р. №865 чинності
не з 01.06.2005р., а з 01.01.2006р. (пункт 5
постанови).

Внаслідок цього з 01.05.2005р. до 01.01.2006р.
оклади суддів усіх судів України не
відповідали вимогам статті 44 Закону
України "Про статус суддів".

Постановою ж Вищого адміністративного
суду України від 16.05.2007р. у справі за
позовом ОСОБА_5 до Держави України в
особі Кабінету Міністрів України
визнано п.5 постанови Кабінету
Міністрів від 03.09.2005р. №865 "Про оплату
праці суддів" незаконним, також
допущено поворот виконання постанови
Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р.
№865 "Про оплату праці суддів" та
визнано, що вона підлягає застосуванню
одночасно з постановами Кабінету
Міністрів України від 30.06.2005р. №513 та
№514 з питань оплати праці керівників
судів, тобто з 01.06.2005р.

Суд першої інстанції, мотивуючи у
тексті судового рішення висновок щодо
обґрунтованості позовних вимог,
посилався, зокрема, й на наведене, що
було залишено поза увагою суду
апеляційної інстанції.

Проте, оскільки позовні вимоги
стосувалися періоду з червня 2005 року по
червень 2008 року із зазначенням
загального розміру невиплаченої
заробітної плати, що підлягає
стягненню за цей період, а суд
касаційної інстанції процесуальним
законом позбавлений можливості
досліджувати докази і встановлювати
обставини, судові рішення підлягають
скасуванню, а справа відповідно до
приписів частини 2 статті 227 КАС України
- направленню на новий розгляд до суду
першої інстанції, якому слід дослідити
вищевказані обставини і прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційні скарги Державного
казначейства України та Державної
судової адміністрації України
задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 22.03.2010р. та
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.12.2010р.
скасувати, а справу направити до суду
першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Винокуров К.С.

Кочан В.М.