Справа № 2а-1371/12
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року
м. Київ К/9991/41509/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 29 травня 2012
року у справі №2-а-1716-9/2012 за позовом
ОСОБА_4 до Шпанівської сільської ради
Рівненського району Рівненської
області, третя особа - ОСОБА_5 про
визнання частково недійсним рішення та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Шпанівської сільської ради
Рівненського району Рівненської
області, третя особа - ОСОБА_5 в якому, з
урахуванням уточнень позовних вимог,
просив:

- визнати нечинним рішення Шпанівської
сільської ради від 19.03.2008 р. № 468 у
частині, що стосується ОСОБА_5 щодо
надання їй у власність земельної
ділянки площею 0,08 га на полі по АДРЕСА_1;

- зобов'язати Шпанівську сільську раду
вирішити земельний спір шляхом
повторного розгляду на сесії ради
заяви позивача від 07 квітня 2008 року та
заяви ОСОБА_5 про передачу у приватну
власність земельної ділянки площею 0,08
га на полі по АДРЕСА_1, і винести рішення
про надання у приватну власність
земельної ділянки належній стороні.

В обґрунтування позову ОСОБА_4
зазначив, що відповідач неправомірно
передав у власність третій особі
земельну ділянку площею 0,08 га, оскільки
з 1998 по 2008 роки спірна земельна ділянка
перебула у його користуванні та не була
приватизована.

Постановою Рівненського районного
суду Рівненської області від 10 січня 2012
року позов задоволено. Визнано
протиправними дії Шпанівської
сільської ради Рівненського району
Рівненської області по прийняттю
рішення № 468 від 19 березня 2008 року у
частині надання у власність ОСОБА_5
земельної ділянки площею 0,08 га на полі
по АДРЕСА_1 та визнано нечинним рішення
Шпанівської сільської ради
Рівненського району Рівненської
області № 468 від 19 березня 2008 року у
вказаній частині. Зобов'язано
Шпанівську сільську раду Рівненського
району Рівненської області вирішити
земельний спір між сторонами шляхом
повторного розгляду на сесії заяви
позивача ОСОБА_4 та заяви ОСОБА_5 про
передачу у приватну власність
земельної ділянки площею 0,08 га на полі
по АДРЕСА_1 з реалізацією під час
розгляду вказаних заяв принципів
обґрунтованості, розсудливості та з
урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення. В решті
позовних вимог відмовлено за
безпідставністю.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 29 травня 2012
року постанову суду першої інстанції
скасовано, в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 29 травня 2012
року, ОСОБА_4 звернувся з касаційною
скаргою, у якій просить скасувати
рішення суду апеляційної інстанції, та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на те, що при
прийнятті зазначеного судового
рішення було порушено норми
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням Шпанівської
сільської ради від 19.03.2008 року №468
земельна ділянка розміром 0,08 га для
ведення особистого селянського
господарства була передана у власність
ОСОБА_5 Згідно повідомлення
Шпанівської сільської ради ця земельна
ділянка перебувала у її користуванні
впродовж останніх 20 років.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що
спірна земельна ділянка, перебувала у
користуванні його бабусі, спадкоємцем
якої він є, та у його користуванні.

Водночас, згідно свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 16.07.2001 року,
ОСОБА_4 успадкував після смерті ОСОБА_6
1/2 частину житлового будинку, права на
земельну частку (пай) у землі, що
перебуває у колективній власності КСП
"Шпанівське" та грошовий вклад.

Відповідно до запису в
земельно-кадастровій книзі, ОСОБА_6
належало 0,375 га земельної ділянки.

Згідно рішення Шпанівської сільської
ради від 20.03.2002 року ОСОБА_4 на підставі
його заяви було передано безкоштовно у
приватну власність земельну ділянку
загальною площею 0,375 га, в тому числі
для ведення особистого селянського
господарства - 0,125 га, та в подальшому
видано Державний акт на право
власності на землю.

07.04.2008 року ОСОБА_4 подав до Шпанівської
сільської ради заяву про надання йому у
приватну власність земельної ділянки
площею 0,08 га.

10.04.2008 року позивачу повідомили про
відмову у задоволенні його заяви з
посиланням на рішення Шпанівської
сільської ради від 19.03.2008 року №468.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що при
прийнятті оскаржуваного рішення були
порушені права ОСОБА_4 на спірну
земельну ділянку.

Між тим, суд апеляційної інстанції
відмовляючи в позові виходив з того, що
рішення Шпанівської сільської ради від
19.03.2008 року №468 відповідає вимогам
закону та прийняте у відповідності до
ст.19 Конституції України.

Колегія суддів погоджується із
зазначеними висновками суду
апеляційної інстанції, з огляду на
наступне.

В силу ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 144 Конституції України
визначено, що органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими для виконання на
відповідній території.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради
вирішуються відповідно до закону
питання регулювання земельних
відносин.

Згідно з ст.59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» рада
в межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до положень п. 12 Перехідних
положень Земельного кодексу України,
до розмежування земель державної та
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями (крім
земель, переданих у приватну власність
та земель, зазначених в абзаці третьому
цього пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного
кодексу України, громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної чи
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч.7 ст.118 ЗК України, відповідна
місцева державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада
розглядає заяву, і в разі згоди на
передачу земельної ділянки у власність
надає дозвіл на розробку проекту її
відведення.

В силу ст.71 КАС України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи те, що матеріали справи не
містять будь-яких доказів, що в
користуванні у позивача перебувала
спірна земельна ділянка площею 0,08 га,
колегія суддів погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції,
що відповідачем, при прийнятті рішення
від 19.03.2008 року щодо передачі спірної
земельної ділянки у власність ОСОБА_5,
не були порушені права та законні
інтереси позивача.

З урахуванням вище наведеного, судова
колегія дійшла висновку, що судом
апеляційної інстанції повно і
правильно встановлені фактичні
обставини справи, характер
правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 29 травня 2012
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: