Справа № 2506/7461/2012
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2014-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2506/7461/2012
Головуючий у 1-й інстанції: Жук М.І.
Суддя-доповідач: Кучма А.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

28 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Кучми А.Ю.,

суддів -
Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України м.Чернігова на постанову
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 02.11.2012 у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України
м.Чернігова про визнання дій
неправомірними, зобов'язання здійснити
перерахунок та виплату пенсії, -

В С Т А
Н О В И Л А:

Постановою Деснянського районного
суду м. Чернігова від 02.11.2012 позов
задоволено частково.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.197 КАС України
апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
першої інстанції залишенню без змін з
наступних підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач має статус судді у відставці
(останнє місце роботи і посада - з 04.09.2002
по 24.03.2011 суддя Апеляційного суду
Чернігівської області, звільнена з
зазначеної посади 24.03.2011) та перебуває
на пенсйному обліку.

Так, спеціальним законом, що регулює
гарантії соціального захисту суддів є
Закон України "Про судоустрій і статус
суддів".

Відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України
«Про судоустрій та статус суддів» (в
редакції, діючій на час призначення
щомісячного довічного грошового
утримання судді) щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Норми ст. 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів"
безпосередньо пов'язують виплату
довічного грошового утримання судді у
відставці з грошовим утриманням
працюючого судді на посаді, яку займала
позивач до виходу у відставку. І це
зумовлює проведення перерахунку
довічного її грошового утримання як
судді у відставці при зміні розміру
суддівської винагороди працюючого
судді.

Як встановлено положеннями ч. 4 ст. 17
вказаного Закону, єдність системи
судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема: єдиними
засадами організації та діяльності
судів; єдиним статусом суддів; єдиним
порядком організаційного забезпечення
діяльності судів; фінансуванням судів
виключно з Державного бюджету України.

Статтею 51 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" визначено,
що суддею є громадянин України, який
відповідно до Конституції України та
цього Закону призначений чи обраний
суддею, займає штатну суддівську
посаду в одному з судів України і
здійснює правосуддя на професійній
основі. Судді в Україні мають єдиний
статус незалежно від місця суду в
системі судів загальної юрисдикції чи
адміністративну посаду, яку суддя
обіймає в суді.

Згідно ч. 5 ст. 109 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" за суддею,
звільненим у відставку зберігається
звання судді та гарантії
недоторканності, встановлені для судді
до його виходу у відставку.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що судді, що працюють або
працювали у системі судів загальної
юрисдикції, не повинні ставитись у менш
вигідне становище в питаннях
пенсійного забезпечення, зокрема -
нарахування та виплату довічного
грошового утримання суддів у
відставці, порівняно із суддями
Конституційного Суду України.

Згідно Європейської хартії про статус
суддів суддя, що досяг встановленого
законом віку для виходу у відставку з
суддівської посади, яку займав
протягом певного часу, повинен
отримувати пенсію по виходу у
відставку, рівень якої є оптимально
наближений до рівня останньої
заробітної плати в якості судді.
Чинність цієї хартії є пріоритетною.

За змістом ст. 17 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" єдність
системи судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема, вирішенням
питання внутрішньої діяльності судів
органами суддівського самоврядування.

Згідно п. 6 рішення Ради Суддів України
№ 18 від 23.03.2012 за результатами розгляду
звернень суддів у відставці щодо їх
права на перерахунок довічного
грошового утримання, слід визнати у них
такого права відповідно до частини 3
статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів".

Рішенням Конституційного Суду України
№ 3-рп/2013 від 3 червня 2013 року (справа №
1-2/2013) визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) частину третю,
перше, друге, третє речення частини
п'ятої статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" у редакції
Закону України "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи".
Зокрема Конституційний Суд України в
своєму рішенні вказав на
недопустимість звуження змісту та
обсягу визначених Конституцією
України гарантій незалежності судді
при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних.

Конституційний Суд України в рішенні
зазначив, що щомісячне довічне грошове
утримання не є особистим привілеєм, а
засобом забезпечення незалежності
працюючих суддів, що суддя у відставці
має право на отримання виплат, рівень
яких має бути якомога ближчим до рівня
його останньої заробітної плати на
посаді судді і мають відповідати
попередньому рівню оплати їх праці; що
це забезпечення гідно його статусу
життєвого рівня, оскільки суддя
обмежений у праві заробляти додаткові
матеріальні блага, що рівень грошового
утримання судді у відставці
виплачується йому в розмірі від 80 до 90
відсотків зарплати працюючого судді на
відповідній посаді без обмеження суми
граничного розміру. Це відповідає ч. 1
ст. 126 Основного закону України.

Відповідно до ст. 152 Конституції
України закони та інші правові акти за
рішенням Конституційного Суду України
визнаються неконституційними повністю
чи в окремій частині, якщо вони не
відповідають Конституції України або
якщо була порушена встановлена
Конституцією України процедура їх
розгляду, ухвалення або набрання ними
чинності.

Закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, зміст ст. 138 Закону № 2453 в
редакції, яка діє внаслідок прийняття
рішення Конституційного Суду України
№ 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року, чітко та
однозначно встановлює співвідношення
та залежність розміру місячного
довічного грошового утримання судді у
відставці від розміру грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. Існуюче
формулювання змісту статті зазначеної
закону є цілком достатнім для того, щоб
зробити висновок, що зміна розміру
грошового утримання працюючого на
відповідній посаді судді, є достатньою
підставою для зміни розміру
відповідного місячного довічного
грошового утримання судді у відставці.

Враховуючи вище викладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що відповідач
незаконно відмовив позивачу у
задоволенні його заяви про перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню

При цьому апеляційна скарга не містить
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційні скарги залишаються без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України м. Чернігова
залишити без задоволення, а постанову
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 02.11.2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена в порядку та
строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий-суддя:
А.Ю. Кучма

Судді:
В.О. Аліменко

Н.В.
Безименна

.

Головуючий суддя
Кучма А.Ю.

Судді:
Аліменко В.О.

Безименна Н.В.