Справа № 811/3917/13-а
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 рокусправа № 811/3917/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна
А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового
засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області на постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 16 січня 2014
року у справі № 811/3917/13-а за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- ФОП ОСОБА_1) 11 грудня 2013 року
звернулась до суду з позовом до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області, згідно якого,
з урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог, просить скасувати
прийняті відповідачем податкові
повідомлення-рішення №, №
від 27.11.2013 року та рішення № від
20.11.2013 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що вказані податкові
повідомлення-рішення повинні бути
скасовані, оскільки висновки
відповідача щодо безтоварності
господарських операцій позивача з ПП
«Конті-Преміум» та нереальність
вчинених правочинів, викладені у акті
№454/11-23-17-01/НОМЕР_1 від 20 листопада 2013
року (далі - акт перевірки) на підставі
якого їх було прийнято є
безпідставними та необґрунтованими.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 16 січня 2014
року адміністративний позов
задоволено.

Постанова суду мотивована тим, що
відповідачем не доведена
правомірність оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції відповідач оскаржив
її до апеляційного суду з підстав
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою у задоволені позову
відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає про те,
що факт здійснення господарських
операцій між позивачем та ПП
«Конті-Преміум» з продажу та придбанню
товарів не підтверджується.
Посилається на висновки викладені в
акті ДПІ у Дніпровському районі м.
Києва ДПС «Про неможливість проведення
зустрічної звірки ПП «Конті Преміум»
згідно з якими правочини між ПП «Конті
Преміум» та ФОП ОСОБА_1 є «нікчемними».

Згідно заперечень на апеляційну
скаргу, позивач посилаючись на її
необґрунтованість, просив у задоволені
скарги відмовити, постанову суду
першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача який
заперечував щодо задоволення
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
постанови суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло підтвердження під час розгляду
апеляційної скарги, що відповідачем
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку дотримання вимог
податкового та іншого законодавства
позивачем по взаємовідносинам з ПП
«Конті-Преміум» за період з 01.10.2011 року
по 31.10.2011 року.

За результатами вказаної перевірки
відповідачем складено акт
№454/11-23-17-01/НОМЕР_1 від 20 листопада 2013
року в якому зроблено висновок про
порушення позивачем положень:

- п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу
України - донараховано податок з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності в сумі 9139,56
грн., в тому числі за 2011 рік - 9139,56 грн.;

- пп.7.4.5 п. 7.4 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість», чим
порушено вимоги п. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України - донараховано податок
на додану вартість в сумі 10750,00 грн., в
тому числі за жовтень 2011 року - 10750,00
грн.;

- п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
перевіркою донараховано ЄСВ за жовтень
2011 року в сумі 4474,60 грн.

Згідно акта перевірки відповідач
вважає, що господарські відносини між
ПП «Конті-Преміум» та позивачем
здійснювались без мети реального
настання правових наслідків, так як
контрагент останього має ознаки
фіктивності.

Позиція податкового органу про
безтоварність вказаної господарської
операції позивача ґрунтується на
висновках акта перевірки ПП
«Конті-Преміум».

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення:

№ від 27.11.2013 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за основним платежем податок з доходів
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності у розмірі 9
139,00 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями у розмірі 4 569,78 грн. (а.с. 9);

№ від 27.11.2013 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за основним платежем податок на додану
вартість у розмірі 10 750,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями у
розмірі 5 375,00 грн. (а.с. 10)э;

а також рішення № від 20.11.2013 р. про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску, яким донараховано ЄСВ за
жовтень 2011 року в сумі 4 474,60 грн. (а.с.109).

Правомірність та обґрунтованість
вказаних рішень відповідача є
предметом спору переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між
сторонами та задовольняючи позов, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що спірні рішення відповідача
прийнято не на підставі та не у спосіб,
що передбачені Податковим кодексом
України.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесенні оскарженої
постанови, виходить з наступного.

Згідно з п.п. 177.1, 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України (далі - ПК України)
доходи фізичних осіб - підприємців,
отримані протягом календарного року
від провадження господарської
діяльності, оподатковуються за
ставками, визначеними в пункті 167.1
статті 167 цього Кодексу. Об'єктом
оподаткування фізичних
осіб-підприємців є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Відповідно до п. 177.4. ст. 177 ПК України до
переліку витрат фізичних
осіб-підприємців, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу («Податок на
прибуток підприємств»).

Отже, суд першої інстанції вірно
визначав, що норма п. 177.4. ст. 177 ПК
України є відправною нормою, яка вказує
на те, що витрати суб'єкта
господарювання, який не є платником
податку на прибуток, але надає
звітність про доходи від заняття
підприємницької діяльністю,
формуються у тому ж порядку як у
платників податку на прибуток.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового Кодексу України
податковий кредит визначено як суму, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Згідно пункту 201.8 статті 201 ПК України
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого п. 201.10 ст. 201 ПК України,
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Встановлені судом обставини справи
свідчать про те, що між позивачем
(покупець) та ПП «Конті-Преміум»
(продавець) укладено договір
купівлі-продажу № 45 від 03.10.2011 року
(а.с.110) долота шарошечного.

При цьому, з врахуванням положень п.п. 1,
2 статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» судом першої
інстанції досліджено питання щодо
реального вчинення зазначеного
правочину за наявності доказів, які
підтверджують вказані обставини, а
саме це

рахунок-фактура, видаткова накладна
(а.с. 114-115), виписка з рахунку (а.с.125).

ПП «Конті-Преміум» виписано позивачу
податкову накладну за жовтень 2011 року
на загальну суму ПДВ 64 500,00 грн., яка
відповідає вимогам ст. 201 Податкового
кодексу України (а.с. 114).

Товар придбаний згідно умов договору
та перевезено власним транспортом
позивача (а.с.138).

Отриманий за умовами вказаного
договору купівлі-продажу товар
використано позивачем у межах власної
господарської діяльності, тобто
продано ТОВ «БУ-1 Прилуки» (а.с.
116-119,121-124).

Таким чином, судом першої інстанції
зроблено обґрунтований висновок про
реальність господарських операцій між
позивачем та ПП «Конті-Преміум», за
наслідками яких сформовано валові
витрати та спірний податковий кредит,
оскільки встановлені обставини справи
свідчать про поставку товару,
транспортування товару від продавця до
покупця, оприбуткування товару
покупцем, оплату його вартості,
використання у власній господарській
діяльності.

Щодо доводів податкового органу
викладених в апеляційній скарзі про
наявність певних порушень в діяльності
контрагента позивача, суд апеляційної
інстанції зауважує на наступному.

Чинне законодавство не ставить умову
виникнення податкових зобов'язань
платника податків у залежність від
стану податкового обліку його
контрагента, фактичного знаходження
його за місцем реєстрації та наявності
чи відсутності основних фондів у
останнього. За умови не встановлення
податковим органом наявності
замкнутої схеми руху коштів, яка б
могла свідчити про узгодженість дій
позивача та його постачальника для
одержання особою незаконної
податкової вигоди, останнє не може
зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.

Європейський Суд з прав людини в пункті
38 рішення від 09.01.2007 року у справі
«Інтерсплав проти України» зазначив:
коли державні органи володіють
будь-якою інформацією про зловживання
у системі відшкодування ПДВ, що
здійснюються конкретною компанією,
вони можуть вжити відповідних заходів
з метою запобігання або усунення таких
зловживань. Суд, однак, не може прийняти
зауваження Уряду щодо загальної
практики з відшкодування ПДВ за
відсутності будь-яких ознак, які б
вказували на те, що заявник був
безпосередньо залучений до таких
зловживань.

Крім того суд апеляційної інстанції
вважає необґрунтованими доводи
позивача викладені в апеляційній
скарзі щодо нікчемності правочину
позивача з ПП Конті Преміум», оскільки
податковий орган не врахував
наступного.

При визнанні договору між позивачем та
ПП Конті Преміум», нікчемним
податковим органом не дотримано
приписів законодавчих норм, тобто не
встановлено вини та умислу позивача,
спрямованих на заволодіння державним
майном, порушення публічного порядку,
не надано доказів про умисність
укладання угоди з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, а безтоварність
здійсненої позивачем господарської
операції, на що посилається відповідач,
не підтверджена у встановленому
законом порядку жодним доказом, сам
висновок носить характер припущення.

Крім того суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо
протиправності рішення № від
20.11.2013 р.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції позивач перебуває у статусі
пенсіонера за віком, що
підтверджується пенсійним
посвідченням серії ААБ №168103, виданим
28.04.2004 року (а.с. 137).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV
пенсіонер - особа, яка відповідно до
цього Закону отримує пенсію, довічну
пенсію, або члени її сім'ї, які
отримують пенсію в разі смерті цієї
особи у випадках, передбачених цим
Законом.

Відповідно до частини першої статті 9
вказаного Закону, за рахунок коштів
Пенсійного фонду в солідарній системі
призначаються такі пенсійні виплати:
пенсія за віком; пенсія по інвалідності
внаслідок загального захворювання (у
тому числі каліцтва, не пов'язаного з
роботою, інвалідності з дитинства);
пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

У свою чергу, відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
від 5 листопада 1991 року № 1788-XII
правовими підставами для призначення
пенсії за віком є не лише досягнення
особою загального пенсійного віку (55
років для жінок) та наявність трудового
стажу не менше 20 років.

При цьому, частина четверта статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», якою
від сплати єдиного внеску звільняються
фізичні особи-підприємці, що обрали
спрощену систему оподаткування не
містить жодних застережень щодо
підстав набуття такою особою пенсії за
віком.

Отже, суд першої інстанції враховуючим
положення вказаних правових норм та
вірно встановивши обставини справи які
свідчать, що позивач, отримує довічну
пенсію за віком, дійшов обґрунтованого
висновку про те, що позивач звільнений
від сплати за себе єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а тому дії
відповідача по нарахуванню останьому
суми заборгованості за жовтень 2011 року
в розмірі 4474 грн.60 коп. є
неправомірними, а рішення № від
20.11.2013 р. на зазначену суму підлягає
скасуванню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про те, що відповідачем
в акті перевірки, який став підставою
для прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень та рішення №
від 20.11.2013 р. не наведено тих обставин,
які б свідчили про порушення позивачем
вимог Податкового кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного
обов'язку не виконав.

На підставі зазначеного, суд
апеляційної інстанції вважає, що суд
першої інстанції під час розгляду цієї
справи об'єктивно, повно та всебічно
дослідив обставини, які мають суттєве
значення для вирішення справи, дав їм
правильну юридичну оцінку і ухвалив
законне, обґрунтоване рішення без
порушень норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому постанову суду
першої інстанції у цій справі
необхідно залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198,
статтями 205, 206 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області -
залишити без задоволення, а постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 16 січня 2014
року у справі № 811/3917/13-а - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 5
грудня 2014 року.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко