Справа № 804/16484/13-а
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2014 рокусправа № 804/16484/13-а
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Кругового О.О.

суддів:
Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О..

за участю:

представника відповідача:
Онасенко О.В..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Дніпропетровської
митниці Міндоходів

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
21 січня 2014 року у справі №804/16484/13-а за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробничого
підприємства "СТАЛЬСЕРВІС" до
Дніпропетровської митниці Міндоходів
про визнання протиправними та
скасування карток відмови та рішення, -

в с т а н о в и в :

04 грудня 2013 року товариство з
обмеженою відповідальністю НВП
"СТАЛЬСЕРВІС" звернулось до суду з
адміністративним позовом, в якому
просило визнати протиправними та
скасувати картки відмови в прийнятті
митної декларації, в митному
оформленні випуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення №110100000/2013/00276 від 04.06.2013
року, №110100000/2013/00432 від 26.06.2013 ркоу,
визнати протиправним та скасувати
рішення Дніпропетровської митниці про
коригування митної вартості товарів
№110100000/2013/200227/1 від 04.06.2013 року,
№110100000/2013/200357/1 від 26.06.2013 року.

Адміністративний позов обгрунтовано
тим, що позивачем було заявлено до
митного оформлення товар та подано
митні декларації з усіма необхідними
документами для підтвердження митної
вартості товару, проте, відпвідачем в
порушення вимог Закону було надано
картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
товарів та прийнято рішення про
коригування митної вартості із
застосування резервного методу
визначення митної вартості товару, що
перетинає митний кордон України.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 21
січня 2014 року адміністративний позов
товариства з обмеженою
відповідальністю НВП "СТАЛЬСЕРВІС"
задоволено, визнано протиправним та
скасовано картки відмови у прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення №110100000/2013/00276 від 04.06.2013
року, №110100000/2013/00432 від 26.06.2013 року;
визнано протиправними та скасовано
рішення Дніпропетровської митниці
Міндоходів про коригування митної
вартості товарів №110100000/2013/200227/1 від
04.06.2013 року та №110100000/2013/200357/1 від 26.06.2013
року.

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції Дніпропетровська
митниця Міндоходів, відповідач,
звернулась з апеляційною скаргою, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції вимог норм
матеріального та процесуального права
просить оскаржувану постанову суду
скасувати та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні
адміністративного позову.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що
митним органом прийнято рішення про
відмову в митному оформленні товарів
та скориговано їх митну вартість у
відповідності до вимог чинного
законодавства, у зв'язку з чим, підстави
для скасування оскаржуваних рішень
відсутні.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи із наступного.

Товариство з обмеженою
відповідальністю науково - виробниче
підприємство «СТАЛЬСЕРВІС» згідно
умов зовнішньоекономічного контракту
№ 7В9Р7НС3 від 22.02.2013 року, укладеного з
компанією U.S. Steel Kosice, s.r.o (Словаччина),
отримувало металопрокат, а саме, прокат
плоский з вуглецевої сталі,
оцинкований шляхом гарячого окупання,
в рулонах.

Позивач звернувся до
Дніпропетровської митниці Міндоходів
для здійснення митного оформлення
товару шляхом подання митних
декларацій: № 110100000/2013/216802 від 04.06.2013
року та № 110100000/2013/219483 від 25.06.2013 року.

Для підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товару
позивачем були надані наступні
документи: картка обліку особи, яка
здійснює операції з товарами від 19.11.2012
року № 110/2012/0001153, накладна ЦІМ/ УМВС,
банківський платіжний документ, що
стосується товару: платіжне доручення
№ 10 від 11.04.2013 року та № 14 від 22.05.2013
року, прайс - лист від 01.03.2013 року,
рахунок - фактура (інвойс) від 15.04.2013
року № 113/70435801, рахунок - фактура
(інвойс) від 24.05.2013 року № 113/70614501,
рахунок - проформа від 09.04.2013 року № 920157,
зовнішньоекономічний контракт №
7В9Р7НС3 від 22.02.2013 року, внутрішній
договір (контракт) доручення від 01.11.2009
року № 1109, сертифікати якості, копії
митних декларацій країни відправлення.

Митна вартість товару позивачем була
визначена за основним методом (за ціною
договору) та склала:

- за декларацією № 110100000/2013/216802 від
04.06.2013 року - 0,8273 дол. США/кг;

- за декларацією № 110100000/2013/200357/1 від
26.06.2013 року - 0, 863 дол. США/кг.

Дніпропетровська митниця відмовила в
оформлені товару шляхом видачі карток
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 110100000/2013/00276
від 04.06.2013 року та № 110100000/2013/00432 від
26.06.2013 року. Підставою для відмови
позивачу в оформленні товару за
основним методом (за ціною контракту),
митним органом зазначено, зокрема:

- в інвойсі відсутня інформація
щодо зовнішньоекономічного контракту
для ідентифікації ввезеного товару;

- договором передбачена - 100 %
передплата у відповідності з інвойсом-
проформою. У проформі - інвойсі від
09.04.2013 року № 920157 зазначена сума 133113,54
дол. США. В платіжному дорученні від
11.04.2013 року № 10 сума сплати - 60000 дол. США,
в платіжному дорученні від 22.05.2013 року
№ 14 сума сплати - 73113 грн. 54 коп., але
загальна сума постачання по
вищевказаному проформі - інвойсі
складає - 108880, 50 дол. США;

- інвойс № 113/70614501 від 24.05.2013 року та
проформа - інвойс № 920157 від 09.04.2013 року
не містить посилання на номер та дату
контракту № 7В9Р7НС3 від 22.02.2013 року
(неможливо ідентифікувати товар).

У зв'язку з вищевикладеним,
Дніпропетровською митницею було
зобов'язано позивача надати
додаткові документи, які підтверджують
митну вартість товару, а саме, висновки
про якісні та вартісні
характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформацію біржових організацій про
вартість товару; виписку з
бухгалтерської документації.

ТОВ НВП «СТАЛЬСЕРВІС» відмовилось від
надання додаткових документів, про що
свідчить заява від 26.06.2013 року.

За результатами розгляду митних
декларацій, відповідачем були прийняті
рішення про коригування заявленої
митної вартості товару № 110100000/2013/200227/1
від 04.06.2013 року, № 110100000/2013/200357/1 від
26.06.2013 року, відповідно до яких митну
вартість скориговано до 0, 97 дол. США/кг
із застосуванням методу 2 (г).

Првамірність та обгрунтованість
рішень про коригування митної вартості
із застосуванням резервного методу, а
також карток відмови в митному
оформленні, пропуску товару,
транспортних засобів через митний
кордон України є предметом спору
переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та
задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
подані позивачем документи до митного
формлення товару, відповідають вимогам
чинного законодавства та є достатніми
для визначення митної вартості товару
за методом номер один - за ціною
завнішньоекономічного контракту.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.249 Митного кодексу
України митна вартість товарів, які
переміщуються громадянами через
митний кордон України, для цілей
нарахування податків і зборів
визначається на підставі заяви
власника цих товарів чи уповноваженої
ним особи за умови надання
підтверджувальних документів
(товарних чеків, ярликів тощо), які
можна ідентифікувати з наявними
товарами. При визначенні митної
вартості товарів, які переміщуються у
несупроводжуваному багажі та
вантажному відправленні, крім вартості
самих товарів враховується вартість їх
страхування та перевезення (фрахту) до
моменту перетинання ними митного
кордону України.

За відсутності таких підтверджень або
у разі наявності обґрунтованих
сумнівів щодо достовірності
відомостей стосовно заявленої
вартості митні органи визначають митну
вартість самостійно, на підставі ціни
на ідентичні або подібні (аналогічні)
товари та відповідно до вимог цього
Кодексу.

Отже, вказаною нормою матеріального
права митні органи наділені
повноваженнями щодо самостійного
визначення митної вартості товарів у
разі відсутності підтверджувальних
документів вартості товарів, що
переміщуються через митний кордон
України або у разі виникнення сумнів
щодо достовірностей відомостей про
заявлену вартість товару.

Як вже зазначалось позивачем було
надано до митного органу достатній
обсяг документів, що дають можливість
визначити митну вартість товару. Так,
позивачем задекларовані наступні
документи: картка обліку особи, яка
здійснює операції з товарами від 19.11.2012
року № 110/2012/0001153, накладна ЦІМ/ УМВС,
банківський платіжний документ, що
стосується товару: платіжне доручення
№ 10 від 11.04.2013 року та № 14 від 22.05.2013
року, прайс - лист від 01.03.2013 року,
рахунок - фактура (інвойс) від 15.04.2013
року № 113/70435801, рахунок - фактура
(інвойс) від 24.05.2013 року № 113/70614501,
рахунок - проформа від 09.04.2013 року № 920157,
зовнішньоекономічний контракт №
7В9Р7НС3 від 22.02.2013 року, внутрішній
договір (контракт) доручення від 01.11.2009
року № 1109, сертифікати якості, копії
митних декларацій країни відправлення.

Разом з тим, на думку відповідача,
документи були надані не в повному
обсязі, у зв'язку з чим, митницею
прийняті рішення про визначення митної
вартості товару із застосуванням
методу №6.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, у спірних правовідносинах,
митний орган, при визначені митної
вартості товару повинен був діяти на
підставі та у спосіб, що визначені
законами України.

Методи визначення митної вартості
товарів встановлені статтею 266 Митного
кодексу України

Так, визначення митної вартості
товарів, які імпортуються в Україну,
здійснюється за такими методами:

1) за ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

3) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

4) на основі віднімання вартості;

5) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1 згідно з
положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог статей 268 і
269 цього Кодексу за основу може братися
або ціна, за якою оцінювані ідентичні
або подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному з
продавцем покупцю відповідно до вимог
статті 271, або обчислена відповідно до
вимог статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому, кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на розсуд
декларанта.

У разі, якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
установлених статтею 273 цього Кодексу.

Таким чином, наведеною нормою
матеріального права встановлено як
методи визначення митної вартості
товарів так і порядок їх застосування.

Послідовність застосування різних
методів оцінки митної вартості
означає, що вичерпавши усі можливості
для встановлення рівня митної вартості
товару за одним методом, митний орган
має послідовно застосовувати інші
методи. Однак, у спірному випадку
Запорізька митниця відразу
використала метод визначення митної
вартості №6, не дослідивши у повній
мірі усі обставини, які впливали на
рівень ціни, заявленої декларантом.

Відповідно до діючого, на момент
виникнення спірних правовідносин,
Порядку заповнення рішення про
визначення митної вартості товарів,
затвердженого Наказом Державної
митної служби України №506 від 29.05.2009
року, у графі №33 зазначаються
обставини, що стали підставою для
прийняття Рішення, та джерела
інформації, які використовувалися
митним органом, і їх реквізити.

Проте, оскаржене рішення про
визначення митної вартості товару не
містять в собі відомостей про те, які
обставини унеможливлювали застосувати
для визначення митної вартості товару
методи №2-5, що стало законною підставою
для застосування методу №6. З
оскаржуваних рішень вбачається, що
основною підставою для визначення
митницею вартості товару за резервним
методом було подання додатково
витребуваних документів не в повному
обсязі та відмовою надати інші
додаткові документи.

Ненадання декларантом запитуваних
митним органом документів або відмова
у такому наданні, за відсутності
достатнього обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару, не є достатнім для
висновку про наявність підстав для
застосування митним органом іншого
методу визначення митної вартості.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про те, що оскаржувані
рішення митного органу про коригування
митної вартості товару та картка
відмови в прийнятті митної декларації
є протиправними та підлягають
скасуванню.

Щодо посилань представника
відповідача на невідповідність
наданих позивачем для митного
оформлення документів, а саме інвойсу
та пакувального листа, як на підставу
для здійснення коригування митної
вартості товару, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1, 2 ст. 264 Митного кодексу
України, митна декларація реєструється
та приймається органом доходів і
зборів у порядку, що визначається
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Митна декларація та інші документи
подаються органу доходів і зборів в
електронному вигляді з дотриманням
вимог цього Кодексу або на паперових
носіях. Митна декларація на паперовому
носії супроводжується її електронною
копією. Разом з митною декларацією
органу доходів і зборів подаються
рахунок або інший документ, що визначає
вартість товару, та, у випадках,
встановлених цим Кодексом, - декларація
митної вартості. Відомості про
документи, визначені частиною третьою
статті 335 цього Кодексу, зазначаються
декларантом або уповноваженою ним
особою у встановленому порядку в
митній декларації. На вимогу органу
доходів і зборів декларант або
уповноважена ним особа зобов'язані
надати органу доходів і зборів
оригінали таких документів або
засвідчені в установленому порядку їх
копії, якщо законодавством не
передбачено подання оригіналів.

Ст. 255 Митного кодексу України
встановлено, що митне оформлення
завершується протягом чотирьох
робочих годин з моменту пред'явлення
органу доходів і зборів товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що підлягають митному
оформленню (якщо згідно з цим Кодексом
товари, транспортні засоби
комерційного призначення підлягають
пред'явленню), подання митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та всіх необхідних документів
і відомостей, передбачених статтями 257
і 335 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 256 Митного
кодексу України, відмова у митному
оформленні - це письмове вмотивоване
рішення органу доходів і зборів про
неможливість здійснення митного
оформлення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через невиконання декларантом або
уповноваженою ним особою умов,
визначених цим Кодексом. У рішенні про
відмову у митному оформленні повинні
бути зазначені причини відмови та
наведені вичерпні роз'яснення вимог,
виконання яких забезпечує можливість
митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення. Зазначене рішення повинно
також містити інформацію про порядок
його оскарження.

Виходячи з аналізу зазначених
норм права, на декларанта чинним митним
законодавством покладено обов'язок
щодо надання у строки визначені
Законом відповідного пакету
документів разом із заповненою
належним чином ВМД до митного органу
для здійснення митного оформлення
товару. У разі, якщо ВМД, а подані разом
із нею відомості та документи не
відповідають вимогам Митного кодексу
та іншого законодавства, що регулює
порядок оформлення митних документів,
митний орган надідлений
повноваженнями щодо прийняття рішення
про відмову у здійснення митного
формлення товару.

Отже, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити, що
невідповідність митних документів
вимогам чинного законодавства може
слугувати підставою саме для прийняття
рішення про відмову у здійсненні
митного оформлення товару через
неналежне складання документів щодо
товару, та не може бути підставою для
коригування митної вартості товару із
подальшим його пропуском через митний
кордон України.

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для відмови в здійсненні
митного формлення товару, та прийняття
рішення про коригування митної
вартості товару слугували розбіжності
знайдені в поданих до митного
формлення документах щодо товару,
зокрема:

- в інвойсі відсутня інформація
щодо зовнішньоекономічного контракту
для ідентифікації ввезеного товару;

- договором передбачена - 100 %
передплата у відповідності з інвойсом-
проформою. У проформі - інвойсі від
09.04.2013 року № 920157 зазначена сума 133113,54
дол. США. В платіжному дорученні від
11.04.2013 року № 10 сума сплати - 60000 дол. США,
в платіжному дорученні від 22.05.2013 року
№ 14 сума сплати - 73113 грн. 54 коп., але
загальна сума постачання по
вищевказаному проформі - інвойсі
складає - 108880, 50 дол. США;

- інвойс № 113/70614501 від 24.05.2013 року та
проформа - інвойс № 920157 від 09.04.2013 року
не містить посилання на номер та дату
контракту № 7В9Р7НС3 від 22.02.2013 року
(неможливо ідентифікувати товар).

Проте, вказані розбіжності не
визнаються судом достатніми
підставами для прийняття карток
відмови в митному оформленні та рішень
про коригування митної вартості товару
з огляду на наступне.

Наяність певних недоліків в
бухгалтерских документах, які не стали
підставою для відмови у митному
оформленні товару, у зв'язку з їх
невідповідністю без подальшого
пропуску товарів через митний кордон
України, не може безумовно свідчити на
користь невірного визначення
декларантом митної вартості товару, за
умови якщо ціна товару, що ввозиться
вбачається з декількох документів.

Судом встановлено, що декларантом до
митного формлення товару надано
достатній обсяг документів для
підтвердження митної вартості товару
за методом №1, у зв'язку з чим недоліки в
деяких з них не спростовують
достовірності даних, визначених
декларантом в митній декларації.

Щодо доводів відповідча з приводу
невідповідності документів, що
свідчать про сплату коштів за ввезений
товар, суд зазначає наступне.

На підтвердження оплати ТОВ НВП
«СТАЛЬСЕРВІС» за контрактом
№7В9Р7НСЗ від 22.02.2013 року позивачем
надані наступні документи:інвойси на
суму 80988, 34 дол. США, інвойс - проформа №
92015 від 09.04.2013 року на суму 133113 грн. 54
коп., платіжне доручення в іноземній
валюті № 10 від 11.04.2013 року на суму 60000
дол. США, платіжне доручення в
іноземній валюті № 14 від 22.05.2013 року на
суму 73113, 54 дол. США. Зазначені платіжні
доручення свідчать лише про фактичну
оплату коштів в рахунок товару, який
подано до митного оформлення.

Отже, позивачем належним чином
перераховано грошові кошти в рахунок
поставленого товару, в той спосіб, який
влаштовує сторін контракту, та не
заборонений чинним законодавством.

Факт того, що ктонтрактом не визначено
послідовної оплати за поставлений
товар не спростовує правомірності
визначення позивачем митної вартості
товару, за умови фактичної оплати
товару, що підтверджена відповідними
платіжними документами.

За таких умов, суд першої інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що Дніпропетровська митниця
Міндоходів при винесенні карток
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 110100000/2013/00276
від 04.06.2013 року, № 110100000/2013/00432 від 26.06.2013
року та рішень про коригування митної
вартості товарів № 110100000/2013/200227/1 від
04.06.2013 року, № 110100000/2013/200357/1 від 26.06.2013
року діяла не на підставі, не в межах
повноважень та не у спосіб, що
передбачені діючим митним
законодавством України.

З огляду на викладені обставини, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про те, що судом першої інстанції в
достатньому обсязі з'ясовано обставини
справи та ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим,
підстав для скасування рішення суду, в
межах доводів апеляційної скарги, не
існує.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Дніпропетровської
митниці Міндоходів - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
21 січня 2014 року у справі №804/16484/13-а -
залишити без мін

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
О.О. Круговий

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
Ю.М. Дадим