Справа № 2а-15804/10/0570
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року м.
Київ К/800/17044/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула в письмовому провадженні
касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 20.01.2014 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05.03.2014 у
справі №2а-15804/10/0570 за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Будьонівському
районі міста Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 20.01.2014,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 05.03.2014, у задоволенні позовних вимог
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у
Будьонівському районі міста Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів
попередніх інстанцій, фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 05.03.2014
звернулась з касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
який ухвалою від 28.03.2014 прийняв її до
свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
20.01.2014 та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 05.03.2014, прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1
посилається на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, статей 1 та 5 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» від
03.07.1998 №727/98, статей 2 та 9 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
Постанови Кабінету Міністрів України
«Про роз'яснення Указу Президента
України від 03.07.1998 №727», статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на підставі акту від
25.05.2010 №190/17-311/, складеного за
результатом проведеної позапланової
невиїзної перевірки фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2007 по 25.05.2010, податковим
органом прийнято податкові
повідомлення-рішення від 04.06.2010
№/0/7505/17-313/ про визначення
податкового зобов'язання з
прибуткового податку на доходи від
підприємницької діяльності та інших
доходів громадян у розмірі 8882,50грн. та
№/0/7506/17-313/ про визначення
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 18700,50грн., у
тому числі 12467,00грн. основного платежу
та 6233,50грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

Підставою для визначення податкових
зобов'язань та застосування штрафних
санкцій слугував висновок податкового
органу про порушення позивачем статті
13 Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»
та підпункту 7.7.1 пункту 7.1 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість». При цьому, податковий орган
виходив з того, що позивач, перебуваючи
на спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності, у 4 кварталі 2007
року в якості оплати за надані послуги
отримала від ВМГО «Спілка підприємців
Мегаспорт» простий вексель на суму
410000,00грн., тобто застосувала форму
розрахунків, яка не передбачена Указом
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва», проте не перейшла на
загальну систему оподаткування,
продовжуючи сплачувати єдиний податок
протягом 2008-2009 років, в наслідок чого
було занижено оподаткований дохід у 2008
році на 44966,66грн. та у 2009 році на 14250,00грн.

Положеннями статті 1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»
передбачено, що спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується в тому числі для
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500000,00грн.

Згідно з частиною четвертої статті 1
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» під виручкою від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг), вважається сума фактично
отримана суб'єктом підприємницької
діяльності на розрахунковий рахунок та
(або) в касу за здійснення операцій з
продажу продукції (товарів, робіт,
послуг).

Отже, виходячи з визначення терміну
«виручка», під якою вбачається сума
грошових коштів, Указом Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»
запроваджено обмеження щодо форми
розрахунку, який має здійснюватися
виключно грошовими коштами, готівкою
чи безготівково.

Відповідно до частини першої статті 4
Закону України «Про обіг векселів в
Україні» прості векселі, які були
передані в порядку розрахунку за
надані позивачем послуги, видаються
лише для оформлення грошового боргу за
фактично поставлені товари, виконані
роботи, надані послуги. Водночас Указ
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» не визначає
використання платником єдиного
податку у своїй діяльності вексельного
обороту, перелік встановлених у ньому
форм розрахунку є вичерпним.

Таким чином, порушення умов
запровадження спрощеної системи
оподаткування, у тому числі щодо форми
розрахунку, є юридичним фактом, який
виключає можливість застосування до
суб'єкта малого підприємництва правил
оподаткування, передбачених для
платників єдиного податку.

Згідно з вимогами статті Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» у разі порушення
вимог, установлених статтею 1 цього
Указу, платник єдиного податку повинен
перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

Тобто, розрахувавшись у інший, ніж це
встановлено Указом Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» спосіб, позивач
повинна була подати заяву про свою
реєстрацію платників податків з
наступного звітного періоду, у даному
випадку з І кварталу 2008 року та
сплачувати податкові зобов'язання, в
тому числі, з податку з доходів.

Згідно частини другою статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян»
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

Відповідно до пункту 14 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян»
громадяни, які займаються
підприємницькою діяльністю, надають
податковому органу декларації за
наслідками кожного звітного кварталу,
а також звітного року у строки,
визначені законом. В декларації
зазначаються загальні суми одержаного
доходу, витрат i сплаченого податку за
звітний рік або інший період, за який
здійснюється оподаткування
(оподатковуваний період).

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивач протягом 2008 та 2009
років суми витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходу, в
обліку не відображала.

Сума витрат, пов'язана з одержанням
доходу, розраховується за нормами
витрат згідно з додатком 6 до
Інструкції, затвердженої наказом
Головної державної податкової
інспекції України від 21.04.1993 №12 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 09.06.1993 за №64, згідно із яким
норми витрат за видом діяльності, що
здійснюється позивачем становлять 5% до
суми валового доходу за чотири
квартали 2008 року та за чотири квартали
2009 року.

Судами встановлено, що оподаткований
дохід фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
за 2008 рік склав 44966,66грн., а за 2009 рік -
14250,00грн.

Враховуючи викладене, за встановлених
обставин, суди попередніх інстанцій
дійшли обґрунтованого висновку про
правомірність податкового
повідомлення-рішення від 04.06.2010
№/0/7505/17-313/.

Вирішуючи питання щодо правомірності
податкового повідомлення-рішення від
04.06.2010 №/0/7506/17-313/, колегія
суддів звертає увагу на наступне.

Перелік підстав, за яких підприємець
підлягає обов'язковій реєстрації як
платник ПДВ, визначено у пункті 2.3
статті 2 Закону України «Про податок на
додану вартість».

Згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті
2 Закону України «Про податок на додану
вартість» особа підлягає обов'язковій
реєстрації як платник податку коли
загальна сума від здійснення операцій
з поставки товарів (послуг), у тому
числі з використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань
третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 300000 гривень (без
урахування податку на додану вартість).

При цьому абзацом 2 пункту 9.4 статті 9
Закону України «Про податок на додану
вартість» передбачено, що якщо обсяг
оподатковуваних операцій особи
протягом звітного податкового періоду
перевищує суму, визначену підпункту 2.3.1
пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не
більше ніж у два рази, така особа
зобов'язана надіслати податковому
органу заяву про реєстрацію протягом
двадцяти календарних днів, наступних
за таким звітним податковим періодом.

Доводи позивача, що загальна сума від
здійснення нею операцій з поставки
товарів (послуг) протягом 2008-2009 років не
перевищила 300000 гривень, не беруться
судом до уваги, оскільки обрахування
обсягу оподаткованих операцій повинно
було здійснюватися починаючи з першої
події, тобто у даному випадку з моменту
підписання акту здачі-прийняття робіт,
що свідчить про виникнення у позивача
обов'язку зареєструватися платником
податку на додану вартість.

За таких обставин, відповідачем
правомірно прийнято податкове
повідомлення-рішення від 04.06.2010
№/0/7506/17-313/.

Враховуючи викладене, зважаючи на
встановлені обставини, висновки судів
попередніх інстанцій щодо відсутності
підстав для задоволення позовних вимог
є правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 210, 222, 223, 224, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 20.01.2014 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05.03.2014 у
справі №2а-15804/10/0570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку, на підставі та у
строки, передбачені статтями 235 - 238, 240
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв