Справа № 804/16651/14
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 р. Справа № 804/16651/14
Суддя Дніпропетровського окружного
адміністративного суду Дєєв М.В.,
одноособово розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інваріант»

до Криворізької південної
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області

про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення - рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інваріант»
звернулося до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду із
позовом до Криворізької південної
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 05.09.2014
року.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що податковим органом була
проведена позапланова невиїзна
документальна перевірка ТОВ
«Інваріант» з питань достовірності
формування податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість під час фінансово -
господарських взаємовідносин з ТОВ
«Регіон Прайс» за березень 2014 року, під
час якої встановлено порушення вимог
Податкового кодексу України. На
підставі акту перевірки податковим
органом було винесено оскаржуване
податкове повідомлення - рішення, яке
позивач вважає протиправним та таким,
що підлягає скасуванню. З огляду на
вищевикладене, позивач просив суд
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

Представник позивача проти розгляду
справи в порядку письмового
провадження не заперечував.

Відповідач, належним чином
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи, явку свого
представника у судове засідання не
забезпечив, з клопотанням про
відкладення розгляду справи не
звертався, заперечень проти позову не
надав.

Враховуючи те, що для участі у судовому
засіданні прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, при цьому,
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених
ст. 128 КАС України не встановлено,
відповідно до ч. 6 зазначеної статті
справу розглянуто в порядку
письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини справи,
на яких ґрунтується адміністративний
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає позовні вимоги такими, що
підлягають задоволенню, з наступних
підстав.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інваріант»
перебуває на обліку в Криворізькій
південній об'єднаній державній
податковій інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області як платник
податків.

Відповідно до пункту 20.1.4 статті 20
Податкового кодексу України органи
податкової служби мають право
проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому цим
Кодексом.

Підпунктом 75.1 статті 75 Податкового
кодексу України передбачено, що органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки
проводяться контролюючими органами в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на контролюючі органи.

Відповідно до ст.75.1.2. статті 75
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), документальною перевіркою
вважається перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Судом встановлено, що у період з 14.08.2014
року по 20.08.2014 року, на підставі наказу
№ 811 від 14.08.2014 року та повідомлення №
124/220 від 14.08.2014 року, проведено
позапланову невиїзну документальну
перевірку ТОВ «Інваріант» з питань
достовірності формування податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
податку на додану вартість під час
фінансово - господарських
взаємовідносин з ТОВ «Регіон Прайс» за
березень 2014 року, про що складено акт №
812/22.12/31550946 від 21.08.2014 року.

Згідно висновків акту перевірки,
позивачем порушено вимоги:

- п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. 198.1, п. 198.2, п.
198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, в результаті чого ТОВ
«Інваріант» у березня 2014 року
встановлено завищення податкового
кредиту по взаємовідносинам з ТОВ
«Регіон Прайс» на суму ПДВ - 150001 грн. 80
коп., внаслідок чого занижено податок
на додану вартість до сплати за
березень 2014 року у розмірі 150001 грн. 80
коп.

За результатами проведеної перевірки
Криворізькою південною об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області було
винесено податкове повідомлення -
рішення № від 05.09.2014 року на суму
225003 грн., з яких: за основним платежем -
150002 грн. та штрафні (фінансові) санкції -
75001 грн.

Суд вважає вищевказане податкове
повідомлення - рішення неправомірним
та таким, що підлягає скасуванню, з
огляду на наступне.

Судом встановлено, що у період, який
перевірявся, позивач перебував у
господарських взаємовідносинах з ТОВ
«Регіон Прайс».

Реальність господарських відносин
позивача з вищевказаним контрагентом
підтверджується наступними первинними
документами, копії яких наявні у
матеріалах справи: договором
субпідряду № 1/2014 від 28.02.2014 року,
рахунками № 582 - № 597, актами виконаних
робіт, податковими накладними: № 1 від
02.03.2014 року, № 2 від 03.03.2014 року, №6 від
04.03.2014 року, № 23 від 07.03.2014 року, № 25 від
08.03.2014 року, № 26 від 09.03.2014 року, № 30 від
11.03.2014 року, № 48 від 14.03.2014 року, № 50 від
15.03.2014 року, № 51 від 16.03.2014 року, № 54 від
17.03.2014 року, № 61 від 18.03.2014 року, № 79 від
21.03.2014 року, № 82 від 22.03.2014 року, № 83 від
23.03.2014 року, № 85 від 24.03.2014 року.

При проведенні перевірки позивача
враховано висновки, викладені у акті
перевірки:

- ДПІ у Печерському районі м. Києва ГУ
Міндоходів у м. Києві № 1396/25-55-22-01/38749134
від 16.05.2014 року «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Регіон Прайс» з питань підтвердження
господарських відносин із платниками
податків за період з 01.03.2014 року по
31.03.2014 року».

Згідно вищевказаному акту перевірки
встановлено, що неможливо підтвердити
обсяги проведення операцій з придбання
ТОВ «Регіон Прайс» товарів (послуг) за
період березень 2014 року та обсяги
проведених операцій з подальшої
поставки таких товарів (послуг)
покупцям за період березень 2014 року.
Вищенаведене свідчить про те, що
правочини, укладені ТОВ «Регіон Прайс»
та контрагентами - покупцями товарів
(послуг) не спрямовані на реальне
настання правових наслідків.

Таким чином, суд доходить висновку, що
посадові особи податкового органу
зробили висновок про незаконність
віднесення позивачем витрат з
виконання договорів до податкового
кредиту лише на підставі акту
перевірки контрагента, який жодним
чином не є доказом та проігнорували
факт наявності первинної документації,
що підтверджує податковий кредит.

Пунктом 135.1 ст. 135 Податкового кодексу
України передбачено, що доходи, що
враховуються при обчислені об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2, та
складаються з: доходу від операційної
діяльності та інших доходів, які
визначаються відповідно до п. 135.5, за
винятком доходів, визначених у пункті
135.4 та у статті 136.

Відповідно п.137.1 ст. 137 Податкового
кодексу України, дохід від реалізації
товарів визначається за датою переходу
покупцеві права власності на такий
товар. Дохід від надання послуг та
виконання робіт визначається за датою
складання акта або іншого документа,
оформленого відповідно до вимог
чинного законодавства, який
підтверджує виконання робіт або
надання послуг.

У п. 135.2 ст. 135 Податкового кодексу
України вказано, що доходи
визначаються на підставі первинних
документів, що підтверджують отримання
платником податку доходів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів.

Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення (ч.1 ст. 9 ЗУ «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні»).

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції (ч.
2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»).

Згідно з пунктом 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
цього Кодексу.

При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9
пункту 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України, не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Виходячи з положень пп. 14.1.181. п.14.1 ст. 14
Податкового кодексу України,
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду.

Суд вважає, що будь-які документи
мають силу первинних документів лише
в разі фактичного здійснення
господарської операції. Визначальною
ознакою господарської операції є те,
що вона повинна спричиняти реальні
зміни майнового стану платника
податків.

Згідно п.198.1, п.198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду складається із сум
податків, сплачених (нарахованих)
платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт і
послуг), вартість яких відноситься до
складу витрат виробництва (обігу).
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (робіт, послуг)
сум податку на додану вартість є факт
придбання товарів, послуг.

Таким чином, для підтвердження
включення витрат на придбання товарів
(робіт, послуг) до складу валових витрат
підприємства, а також для
підтвердження включення сум
сплаченого податку на додану вартість
у складі ціни за придбаний товар
(роботи, послуги) до складу податкового
кредиту необхідні належним чином
оформленні первинні документи.

З наведеного вбачається, що підставою
для формування податкового кредиту є
саме наявність у платника податку
належно оформленої податкової
накладної, та здійснення операцій з
метою досягнення господарської мети.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2. ст.198 Кодексу).

Виходячи з положень п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи (іншими подібними документами
згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли
на момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Датою виникнення права замовника на
віднесення сум до податкового кредиту
з договорів (контрактів), визначених
довгостроковими відповідно до пункту
187.9 , є дата фактичного отримання
замовником результатів робіт
(оформлених актами виконаних робіт) за
такими договорами (контрактами).

У відповідності з п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Виходячи із правової позиції Вищого
адміністративного суду України,
викладеної в інформаційному листі від
20.07.2010 року № 1112/11/13-10, якщо контрагент
не виконав свого зобов'язання щодо
сплати податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість у разі, якщо останній виконав
усі передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.
Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалах Вищого адміністративного суду
України від 02.03.2009 року по справі №
К-21781/07 та від 06.11.2007 року.

Таким чином, наведеними нормами права
визначено підстави для формування
платником податкового кредиту і до
таких підстав віднесено: наявність
господарської операції, сплата
(нарахування) ПДВ, у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг), факт
сплати податку на додану вартість має
підтверджуватися відповідними
податковими накладними, використання
придбаних товарів (робіт, послуг) в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Отже, висновки відповідача про те, що
позивач порушив положення Податкового
кодексу України є безпідставними, не
підтвердженими фактичними обставинами
справи.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказів, які б спростували доводи
позивача, відповідач суду не надав. З
огляду на вищевикладене, суд доходить
висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими, та такими, що
підлягають задоволенню, у зв'язку з чим
суд доходить висновку про
протиправність оскаржуваного
податкового повідомлення - рішення.

Керуючись ст.ст. 71, 72, 122, 128, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інваріант» - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 05.09.2014 року, винесене
Криворізькою південною об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги в порядку, встановленому ст.254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя (підпис) Постанова
не набрала законної сили станом на
13.11.2014 року Суддя З оригіналом згідно
Помічник судді М.В. Дєєв
М.В.Дєєв Т.С.Журавель