Справа № 2/1301/138/12 (1301/44/12)
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" грудня 2014 р.
м.Київ
К/800/400/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін
О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Маслій В.І.,

секретар судового засідання -
Загородня М.О.,

за участю представників позивача -
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Бориславського міського
суду Львівської області від 06 березня
2012 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 25 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Бориславського
міського голови, Бориславської міської
ради, треті особи: ОСОБА_5, НГВУ
«Бориславнафтогаз» ВАТ «Укрнафта», про
скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовною заявою до
Бориславської міської ради Львівської
області, в якій просила скасувати
рішення 23 вересня 2011 року №366 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність ОСОБА_5».

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що оскаржуваним рішенням
порушено її права як суміжного
землекористувача, оскільки з нею не
погоджувалися межі переданої ОСОБА_5
земельної ділянки, порушено її право
власності на фруктові насадження, що
знаходяться на цій земельній ділянці.
Також позивач вказувала про порушення
права державної власності, оскільки на
спірній земельній ділянці розміщена
спостережна газова свердловина.

Постановою Бориславського міського
суду Львівської області від 06 березня
2012 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25 листопада
2013 року, в позові відмовлено.

При винесенні рішень суди попередніх
інстанцій виходили із того, що права
позивача оскаржуваним рішенням
міської ради не порушуються, оскільки
ст.118 Земельного кодексу України
погодження меж земельної ділянки із
суміжними землекористувачами при
безоплатній приватизації громадянами
не передбачено, обставини щодо її
власності на фруктові насадження не
доведені, а також не наведено обставин
щодо порушення права державної
власності на свердловину № 65.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
ОСОБА_4 звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить судові
рішення скасувати.

НГВУ «Бориславнафтогаз» ВАТ
«Укрнафта» у поданих поясненнях на
касаційну скаргу зазначає, що
оскаржуване рішення Бориславської
міської ради прийнято у відповідності
до вимог чинного законодавства, в межах
своєї компетенції, жодних прав
позивачки це рішення не порушує, а тому
вважає, що доводи останньої щодо
незаконності рішення є
необґрунтованими, тому будь-яких
підстав для задоволення касаційної
скарги немає.

ОСОБА_5 у поданих запереченнях просить
касаційну скаргу залишити без
задоволення, судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників позивача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, рішенням Бориславської
міської ради Львівської області від 23
вересня 2011 року №366 «Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки та надання її у
власність ОСОБА_5» затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 1000 квадратних метрів на
вул.С.Петлюри у місті Бориславі ОСОБА_5
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд.

Рішення Бориславської міської ради
Львівської області від 23 вересня 2011
року №366 оскаржено позивачем, зокрема,
з підстав порушення радою норм чинного
законодавства та її прав і інтересів як
суміжного землекористувача.

Колегія суддів вважає прийняті судами
рішення у даній справі передчасними та
такими, що не відповідають вимогам ст.159
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо законності та
обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до положень ч.ч.6 - 9 ст.118
Земельного кодексу України, у чинній на
момент прийняття оскаржуваного
рішення редакції, громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідної
районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Рада міністрів Автономної Республіки
Крим, районна, Київська чи
Севастопольська міська державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки розробляється за
замовленням громадян особами, які
мають відповідні дозволи (ліцензії) на
виконання цих видів робіт, у строки, що
обумовлюються угодою сторін.

Розроблений проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
подається Комісії з розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою (далі - Комісія). Комісія
протягом трьох тижнів з дня одержання
проекту надає відповідному органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування свій висновок щодо
погодження проекту або відмови у його
погодженні. У разі відмови у погодженні
проект повертається заявнику у
зазначений у цій частині строк.
Підставою відмови у погодженні проекту
може бути лише невідповідність його
положень вимогам законів та прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів. У разі якщо проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
підлягає обов'язковій державній
експертизі землевпорядної
документації, погоджений проект
подається Комісією до відповідного
органу земельних ресурсів для
здійснення такої експертизи.

Рада міністрів Автономної Республіки
Крим, районна, Київська чи
Севастопольська міська державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада у двотижневий строк з дня
отримання погодженого проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки (а в разі необхідності
здійснення обов'язкової державної
експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи) приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність.

Відповідно до п.«є» ч.1 ст.56 Закону
України «Про землеустрій», у чинній на
момент прийняття оскаржуваного
рішення редакції, технічна
документація із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку, крім поділу
та об'єднання земельних ділянок,
включає кадастровий план земельної
ділянки.

Відповідно до п.«б» ч.1 ст.198 Земельного
кодексу України кадастрова зйомка
включає, в тому числі, погодження меж
земельної ділянки з суміжними
власниками та землекористувачами.

При вирішенні справи судами, з
урахуванням вищенаведених норм, не
з'ясовані належним чином обставини
щодо погодження при виготовленні та
затвердженні проекту землеустрою меж
переданої у власність третій особі
земельної ділянки із суміжними
землекористувачами, в тому числі
позивачем.

Згідно положень ч.1 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки судами порушені вимоги щодо
всебічного, повного та об'єктивного
дослідження усіх фактичних обставин,
що мають значення для правильного
вирішення справи, що призвело до
ухвалення рішень, які не відповідають
вимогам щодо законності та
обґрунтованості і таке неправильне
вирішення справи не може бути усунено
судом касаційної інстанції, рішення
судів попередніх інстанцій підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд.

Під час нового розгляду суду першої
інстанції слід врахувати вищенаведене
та прийняти обґрунтоване та законне
рішення за результатами повного,
всебічного та об'єктивного розгляду
всіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Бориславського міського
суду Львівської області від 06 березня
2012 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 25 листопада 2013 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді