Справа № 201/11565/13-а (6-а/201/110/2013)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"10" червня 2014 р. справа №
201/11565/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання
Чепурко А.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня
2013 р. у справі № 201/11565/13-а за заявою
ОСОБА_1 про зміну способу і порядку
виконання судового рішення та зміну
сторони виконавчого провадження у
справі № 2а-3009/2010

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління праці та
соціального захисту населення
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації

про визнання протиправною
бездіяльність та зобов'язання вчинити
певні дії,-

встановив:

У жовтні 2010 року позивач
звернувся до суду першої інстанції з
позовом, в якому просив:

- визнати протиправною
бездіяльність відповідача щодо не
призначення щорічної разової допомоги
до 5 травня позивачу як інваліду війни
3-ої групи за 2010 рік та учаснику бойових
дій за 2008,2009 роки у відповідних
розмірах згідно Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту";

- стягнути з відповідача на
користь позивача недоплачену суму за
щорічною разовою грошовою допомогою до
5 травня як інваліду війни 3-ої групи за
2010 рік та учаснику бойових дій за 2008, 2009
роки в розмірі 8767,00 грн.

Постановою Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 30
листопада 2010 року позов задоволено, а
саме:

- визнано дії відповідача щодо
нарахування позивачу щорічної разової
грошової допомоги, як інваліду війни
згідно ст. 13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" за період 2010 року -
неправомірними;

- зобов'язано відповідача
здійснити та виплатити позивачу
одноразову щорічну допомогу за 2010 рік
згідно зі ст. 13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" з урахуванням
фактично виплачених у цей період
коштів.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 16 грудня 2011 року апеляційну скаргу
відповідача залишено без задоволення,
а постанову суду від 30 листопада 2010
року залишено без змін.

У вересні 2013 року позивач
звернувся до суду першої інстанції із
заявою в порядку ст.ст. 263, 264 КАС
України, в якій просив:

- змінити спосіб і порядок
виконання постанови суду, на підставі
якої Жовтневим районним судом м.
Дніпропетровська 03.07.2012 року видано
виконавчий лист № 3009/2010 з «виплатити
ОСОБА_1» на «стягнути у розмірі 3150,00
гривень на користь ОСОБА_1».

- замінити сторону виконавчого
провадження по справі № 2а-3009/2010 з
Головного Управління праці та
соціального захисту населення
Дніпропетровської обласної Державної
адміністрації на Департамент
соціального захисту населення
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та відмовити позивачу
у задоволенні позову.

Представники сторін по справі,
належним чином повідомлені про дату,
час та місце розгляду справи, у судове
засідання не з'явилися, що не
перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в
матеріалах справи, перевіривши в межах
доводів апеляційної скарги дотримання
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, постанову Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 30
листопада 2010 року виконано частково, а
саме нараховано позивачу одноразову
щорічну допомогу за 2010 рік в сумі 31250
грн., але вказану суму позивачу не
перераховано у зв'язку з відсутністю
відповідних видатків в державному
бюджеті України.

З 1 січня 2013 року набрав чинності Закон
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень", який
встановлює гарантії держави щодо
судових рішень та виконавчих
документів, за якими боржником є
державні органи, державні
підприємства. Установи, організації,
юридичні особи, примусова реалізація
майна яких забороняється відповідно до
законодавства.

Статтею 3 Закону України "Про державні
гарантії щодо виконання судових
рішень" визначено, що виконання рішень
суду про стягнення коштів, боржником за
якими є державний орган, здійснюється
Державною казначейською службою
України в межах відповідних бюджетних
призначень шляхом списання коштів з
рахунків такого державного органу, а в
разі відсутності у зазначеного
державного органу відповідних
призначень - за рахунок коштів,
передбачених за бюджетною програмою
для забезпечення виконання рішень
суду.

Згідно з частиною першою статті 263
Кодексу адміністративного судочинства
України за наявності обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, із
поданням, а особа, яка бере участь у
справі, та сторона виконавчого
провадження - із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення.

Постанова постанову Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
30 листопада 2010 року є рішенням
зобов'язального характеру, що
унеможливлює її виконання в порядку,
передбаченому Законом України "Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень". Така обставина є
підставою для зміни чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення.

Під зміною способу і порядку виконання
рішення слід розуміти вжиття
адміністративним судом нових заходів
для реалізації рішення. Ці заходи
повинні забезпечити виконання
конкретного судового рішення і не
поширюватися на відносини, які виникли
після його ухвалення.

В даному випадку зміна способу і
порядку виконання рішення можлива
шляхом зміни зобов'язання здійснити
виплати на стягнення цих виплат.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті
74 рішення у справі "Іммобільяре Саффі
проти Італії" зазначив, що орган
державної влади не має права
посилатися на брак коштів на
виправдання неспроможності виконати
судове рішення про виплату боргу.

В той же час, статтею 6 Конвенції
передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті
40 рішення у справі "Горнсбі проти
Греції" від 19 березня 1997 року зазначив,
що право на суд було б ілюзорним, якби
національна правова система
Договірної держави допускала
невиконання остаточного та
обов'язкового судового рішення на
шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий)
орган відмовляється виконувати, не
виконує чи затягує виконання судового
рішення, то передбачені статтею 6
гарантії, які забезпечуються стороні
на етапі судового розгляду справи,
фактично втрачають свій сенс (рішення у
справі "Піалопулос та інші проти
Греції" від 15 березня 2001 року, пункт 68).

З урахуванням викладеного,
колегія суддів погоджується з
висновком суду суд першої інстанцій, що
для забезпечення виконанняпостанову
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 30 листопада 2010
року необхідно задовольнити заяву
позивача в частині вимог щодо зміни
способу і порядку виконання рішення
шляхом зміни зобов'язання здійснити
виплати на стягнення цих виплат.

Відповідно до частини 1 статті 264 КАС
України у разі вибуття однієї із сторін
виконавчого провадження за поданням
державного виконавця або за заявою
заінтересованої особи суд може
замінити сторону виконавчого
провадження її правонаступником.

З наведеної статті вбачається, що
заміна сторони виконавчого
провадження можлива лише у виконавчому
провадженні.

Відповідно до постанови старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Дніпропетровській області
Сивокозового О.М. від 24.04.2013 року ВП 33382415
виконавчий лист №2а-3009/20010 року
повернуто позивачу.

Отже, на час розгляду заяви позивача
виконавче провадження по справі було
закрито, тому колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення заяви позивача про заміну
сторони виконавчого провадження
відповідно до ст.264 КАС України.

Керуючись ст.ст. 202, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2013
року у справі № 201/11565/13-а скасувати.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити спосіб і порядок виконання
постанови Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 30 листопада 2010
року у справі № 2а-3009/2010 із "Зобов'язати
Головне управління праці та
соціального захисту населення
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації здійснити та виплатити
ОСОБА_4 одноразову щорічну допомогу за
2010 рік згідно зі ст. 13 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" з урахуванням
фактично виплачених у цей період
коштів" на "Стягнути з Головного
управління праці та соціального
захисту населення Дніпропетровської
обласної державної адміністрації на
користь ОСОБА_4 заборгованість з
виплати одноразової щорічної допомоги
за 2010 рік згідно зі ст. 13 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" в сумі 3150 грн".

В задоволенні іншої частини заяви -
відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, визначені ст. 212 КАС
України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун