Справа № 815/6490/14
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2014-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6490/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2014 року Одеський
окружний адміністративний суд у
складі:

головуючого
судді - Завальнюк І.В.,

за участю секретаря -
Маковейчук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-комерційна торгівельна
фірма «Техпобутсервіс-юг» до Державної
податкової інспекції у Суворовському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним
позовом, в якому просить визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 05.11.2014 р. №
.

В обґрунтування адміністративного
позову позивач (далі - Підприємство)
зазначив, що висновки в акті перевірки
від 20.10.2014 року № 3684/15-54-22-01/33389070, на
підставі якого прийнято оскаржуване
податкове повідомлення-рішення,
містять відомості щодо виявлених
порушень, факт існування яких не
підтверджений належними засобами
доказування та допустими доказами, а
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення винесено
всупереч законодавству, що регулює
спірні правовідносини. Зокрема,
перевіряючими встановлено порушення
позивачем податкового законодавства,
що призвело до заниження суми податку
на додану вартість внаслідок
віднесення до складу податкового
кредиту 180042 грн. у складі вартості
послуг з технічного обслуговування та
ремонту транспортних засобів, наданих
ТОВ «Грант Тайм». Позивач зазначає, що
платник податків не несе автоматичну
відповідальність за дії інших
несумлінних платників податків, тому
визначення йому податкових зобов'язань
є необґрунтованим. Разом із тим,
позивач зазначає, що формування
податкового кредиту здійснювалося за
наявності усіх визначальних факторів,
що є підставою для зменшення об'єкту
оподаткування. Висновки про
неправомірність включення до
податкового кредиту ПДВ коштів,
сплачених за взаємовідносинами із
контрагентом не підтверджені жодним
документом бухгалтерського та
податкового обліку, або іншими
доказами, які є допустимими у розумінні
чинного податкового законодавства та,
відповідно, є незаконним. Отже
покладені в основу спірного
податкового повідомлення-рішення
висновки за актом перевірки є
необґрунтованими, у зв'язку із чим
зазначене податкове
повідомлення-рішення неправомірне та
підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги із викладених
вище підстав підтримали у повному
обсязі та просили задовольнити позов

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала у
повному обсязі, в задоволенні позову
просила відмовити, зазначивши, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення винесено в межах
правового поля, при наявності порушень
позивачем податкового законодавства, у
зв'язку із чим підстави для задоволення
позову відсутні.

Вислухавши пояснення представників
сторін та дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку про
необґрунтованість адміністративного
позову та відсутність підстав для його
задоволення.

Судом встановлено, що на підставі
повідомлення від 06.10.2014 р. № 502/15-54-22-01 та
наказу від 06.10.2014 р. № 981, виданих ДПІ у
Суворовському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області, згідно
пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 та ст.79
ПК України співробітником
контролюючого органу проведено
позапланову невиїзну документальну
перевірку ТОВ «ВКТФ
«Техпобутсервіс-юг» по
взаємовідносинам із ТОВ «Грант Тайм»
за період з 01.02.2013 р. по 31.01.2014 р., за
результатами якої складено акт від
20.10.2014 р. № 3684/15-54-22-01/33389070.

Перевіркою виявлено нереальність
господарських операцій та встановлено
порушення вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6,
п.201.1, п.201.2, п.201.6 ст.201 ПК України, що
призвело до заниження суми податку на
додану вартість в сумі 180042 грн.
(лютий-грудень 2013 р., січень 2014 р.).

Не погодившись із викладеними в акті
перевірки висновками, Підприємство
24.10.2014 р. направило до ДПІ у
Суворовському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області
заперечення на вказаний акт перевірки,
які були залишені без задоволення
рішенням податкової інспекції,
викладеним в листі від 31.10.2014 р. №
16852/10/15-54-22-01/04.

На підставі вищевказаного акту
перевірки ДПІ у Суворовському районі м.
Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 05.11.2014 р. №
(т. І, а.с. 9), яким Підприємству
збільшено суму грошового зобов'язання
по податку на додану вартість із
вироблений в Україні товарів на 180042
грн. та застосовано штрафну (фінансову)
санкцію (25%)в сумі 45010,50 грн.

Оцінивши належність, допустимість,
достовірність наданих сторонами
доказів, а також достатність та
взаємний зв'язок у їх сукупності, суд
вважає зазначене податкове
повідомлення-рішення обґрунтованим, а
позовні вимоги - не підлягаючими
задоволенню, у зв'язку з наступним.

З огляду на матеріали справи, у
перевіреному періоді (01.02.2013 р. - 31.01.2014
р.) ТОВ «ВКТФ «Техпобутсервіс-юг» мало
господарській відносини із ПП «Грант
Тайм» на підставі укладених договорів
підряду на технічне обслуговування
транспортних засобів та ремонту
транспортних засобів: від 15.02.2013 р. № 13/16
(т.І, а.с. 175-178), від 19.02.2013 р. № 13/18 (т.І,
а.с.181-184), від 11.03.2013 р. № 13/21 (т.І, а.с. 189-192),
від 18.03.2013 р. № 13/23 (т.І, а.с.196-199), від
20.03.2013 р. № 13/24 (т.І, а.с.202-205), від 09.04.2013 р.
№ 13/27 (т.І, а.с.209-212), від 15.04.2013 р. № 13/28
(т.І, а.с.217-220), від 19.04.2013 р. № 13/29 (т.І,
а.с.223-226), від 07.05.2013 р. № 13/33 (т.І, а.с.230-232),
від 13.05.2013 р. № 13/35 (т.І, а.с.237-240), від
16.05.2013 р. № 13/37 (т.І, а.с.244-247), від 11.06.2013 р.
№ 13/44 (т.ІІ, а.с.15-18), від 13.06.2013 р. № 13/46
(т.ІІ, а.с.1-4), від 17.06.2013 р. № 13/48 (т.ІІ,
а.с.8-11), від 16.07.2013 р. № 13/51 (т.ІІ, а.с.21-24),
від 14.08.2013 р. № 13/56 (т.ІІ, а.с.29-32), від
10.09.2013 р. № 13/61 (т.ІІ, а.с.37-40), від 17.10.2013 р.
№ 13/68 (т.ІІ, а.с.52-56), від 14.10.2013 р. № 13/65
(т.ІІ, а.с.45-48), від 12.11.2013 р. № 13/71 (т.ІІ,
а.с.58-61), від 13.12.2013 р. № 13/85 (т.ІІ, а.с.73-77),
від 10.12.2013 р. № 13/82 (т.ІІ, а.с.65-68), від
16.01.2014 р. № 14/04 (т.ІІ, а.с.80-83).

За умовами цих договорів, які за
змістом є ідентичними, ПП «Грант Тайм»
(Виконавець) зобов'язується виконати
роботи по технічному обслуговуванню
транспортних засобів, що належать або
знаходяться в оренді ТОВ «ВКТФ
«Техпобутсервіс-юг» (Замовник). У свою
чергу, Замовник зобов'язується
прийняти надані послуги та оплатити їх
на умовах і строках, встановлених
договорами.

Згідно з п.1.2 договорів перелік та обсяг
робіт, перелік ТЗ, щодо яких будуть
виконуватися роботи, встановлюються
сторонами в Додатках 1 та 2. Так, в
додатках № 1 до договорів сторонами
погоджувалась вартість робіт, а в
додатках № 2 - перелік та вартість
робіт. Відповідно до п.3.1 договорів
роботи виконуються Виконавцем за умови
надання Замовником: документу, що
посвідчує особу Замовника, від імені та
за дорученням якого уповноважений
проводити замовлення на виконання
робіт; свідоцтво про державну
реєстрацію ТЗ; документу, що
підтверджує право Замовника на
користування ТЗ, якщо він не є
власником ТЗ; За змістом п.4.2 договорів
Замовник зобов'язується здійснити
оплату у безготівковій формі шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок Виконавця на підставі
виставленого рахунку та акту наданих
послуг.

На виконання вищевказаних договорів
ТОВ «Грант Тайм» виписано на адресу ТОВ
«ВКТФ «Техпобутсервіс-юг» податкові
накладні, копії яких наявні в
матеріалах справи (т.І, а.с. 100-122, 123-174),
згідно яких Виконавець надав послуги, в
складі ціни яких ТОВ «ВКТФ
«Техпобутсервіс-юг» сплатило ПДВ в
розмірі 180042 гривень.

Розрахунки між підприємствами
проведені у безготівковій формі згідно
виписок по рахунку № 0000,
відкритому в АТ «Укрсиббанк», МФО 351005,,
копії яких долучені до матеріалів
справи (т.І, а.с. 78-99). Витрати віднесено
позивачем до валових витрат, а
сплачений в ціні товару податок на
додану вартість - до податкового
кредиту.

За висновками акту перевірки від 20.10.2014
року № 3684/15-54-22-01/33389070: перевіркою
повноти визначення податкового
кредиту встановлено його завищення по
вищевказаним операціями у загальній
сумі - 180042 грн., у т.ч.: лютий 2013 - 14858 грн.,
березень 2013 - 23930, квітень 2013 - 25964 грн.,
травень 2013 - 27084 грн., червень 2013 - 20932
грн., липень 2013 - 7820 грн., серпень 2013 - 8540
грн., вересень 2013 - 9300 грн., жовтень 2013 -
10804 грн., листопад 2013 - 7600 грн., грудень 2013
- 13860 грн., січень 2014 - 9350 грн.

Предметом доказування у цій справі,
який пов'язаний із формуванням сум
податкового кредиту з податку на
додану вартість, становлять обставини,
що підтверджують або спростовують
обґрунтованість визначення
податкового кредиту.

На думку колегії суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України (Постанова Верховного
Суду України від 1 вересня 2009 року,
реєстраційний номер судового рішення в
ЄДРСР - 4970766), докази, на які посилається
позивач у справі (податкові накладні,
акти виконаних робіт), є обов'язковими,
але не вичерпними, оскільки предмет
доказування у справах цієї категорії
становлять обставини, що підтверджують
або спростовують обґрунтованість
визначення податкового кредиту.

У постанові від 8 вересня 2009 року
(додаток до інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
від 22.04.2010 N 568/11/13-10) Верховний Суд
України зазначив, що надання
податковому органу належним чином всіх
оформлених документів, передбачених
законодавством про податки та збори, з
метою одержання податкової вигоди є
підставою для її одержання, якщо
податковим органом не встановлено та
не доведено, що відомості, які
містяться в цих документах, неповні,
недостовірні та (або) суперечливі, є
наслідком укладення нікчемних
правочинів або коли відомості
ґрунтуються на інших документах,
недійсність даних в яких установлена
судом.

Про необґрунтованість податкової
вигоди можуть також свідчити
підтверджені доказами доводи
податкового органу, зокрема, про
наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення
платником податків зазначених
операцій з урахуванням часу, місця
знаходження майна або обсягу
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для виробництва товарів,
виконання робіт або послуг,
нездійснення особою, яка значиться
виробником товару, підприємницької
діяльності;

- відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для даного виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не
вироблявся або не міг бути вироблений в
обсязі, зазначеному платником податків
у документах обліку.

В основу вищезазначених висновків за
актом перевірки від 20.10.2014 року №
3684/15-54-22-01/33389070 покладена податкова
інформація, яка в силу пп.83.1.2 п.83.1 ст.83
ПК України, є підставою для висновків
під час проведення перевірок.

Як вбачається із вищевказаного акту
перевірки, від ДПІ у Шевченківському
районі ГУ Міндоходів м. Києва надійшов
акт від 16.04.2014 р. № 1057/2659/22-02/38123047 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання ТОВ
«Грант Тайм» щодо підтвердження
господарських відносин із
постачальниками та покупцями за період
з 01.02.2013 р. по 28.02.2014 р.».

Перевіркою ТОВ «Грант Тайм»
встановлено, що оперативне управління
ГУ Міндоходів у м. Києві до ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві листом від 01.04.2014 р. №
575/7/26-15-07-2415 надано копії допиту
посадових осіб та засновників ТОВ
«Грант Тайм» щодо непричетності до
діяльності зазначеного підприємства.

Згідно протоколу допиту від 01.04.2014 р. (м.
Харків), який проведений у присутності
адвоката, гр. ОСОБА_1 в лютому 2013 р.
погодився зайняти посаду директора ТОВ
«Гран Тайм», в результаті чого підписав
у нотаріуса в м. Києві ряд документів та
чистих аркушів. Мету реєстрації
підприємства, та де останнє
знаходиться, відомості щодо складських
приміщень, працівниках та транспорті
він не знає. Допитаний ОСОБА_1 зазначив,
що не підписував ніяких договорів,
пов'язаних з орендою приміщення, не
ставив підприємства на облік в
податкових органах, не отримував
свідоцтво платника податку на додану
вартість. Він не мав наміру вести
фінансово-господарську діяльності і
нічого про це не знає.

Згідно інформації, отриманої від ОУ ДПІ
у Шевченківському району ГУ Міндоходів
у м. Києві ОСОБА_1 перебував на посаді з
лютого 2013 року.

Отже ОСОБА_1 участі в діяльності
підприємства не приймав, документи
фінансово-господарської діяльності не
підписував, розрахунковим рахунком не
керував та не розпоряджався, кошти з
рахунків не знімав. Невстановлені
особи, використовуючи реквізити ТОВ
«Грант Тайм», від імені його
номінального директора (ОСОБА_1.)
провадили незаконну діяльність, яка
полягала у створенні
підприємствам-контрагентам умов для
умисного ухилення від оплати податків
шляхом здійснення безтоварних
операцій. Зазначений протокол допиту
ОСОБА_1 був досліджений судом в ході
офіційного з'ясування обставин справи.

Таким чином, суд вважає, що в даному
випадку податкові накладні
характеризуються дефектністю,
оскільки підписані особою - директором
ТОВ «Грант Тайм» ОСОБА_1, який фактично
заперечує дані обставини.

Вирішуючи спір, суд враховує висновок
Верховного Суду України у постанові
від 05.03.2012 року (доступ -
http://reyestr.court.gov.ua/Review/24068085) про те, що
виписані податкові накладні, акти
виконаних робіт та інші первинні
документи, які створені від імені осіб,
які заперечують свою участь у
створенні та діяльності підприємства,
зокрема й у підписанні будь-яких
первинних документів, не можна вважати
належно оформленими та підписаними
повноважними особами звітними
документами, які посвідчують факт
придбання послуг, а тому віднесення
відображених у них сум ПДВ до
податкового кредиту та віднесення до
валових витрат є безпідставним.

Крім того, за результатами перевірок
контрагентів ТОВ «Грант Тайм» по
відносинам із цим підприємством,
перевіряючими здійснено висновок про
те, що ТОВ «Грант Тайм» здійснювало
проведення транзитних фінансових
потоків, спрямованих на здійснення
операцій надання податкової вигоди
переважно з контрагентами, які не
виконують свої податкові зобов'язання,
з матою штучного формування валових
витрат та податкового кредиту, які не
мають реального характеру.

Вирішуючи спір, суд враховує, що з
наданих позивачем акті здачі-прийому
виконаних робіт неможливо встановити
особи представників ТОВ «Грант Тайм»,
якими безпосередньо виконувалися
ремонті роботи та технічне
обслуговування транспортних засобів.

При цьому всі договори підряду
складені в м. Одесі, тоді як із наданої
позивачем документації (акти
здачі-прийому виконаних робіт)
неможливо встановити, де саме
проводилися працівниками ТОВ «Грант
Тайм» роботи по ремонту та технічному
обслуговуванню транспортних засобів.

В судовому засіданні представники
позивача пояснили, що ТОВ «ВКТФ
«Техпобутсервіс-юг» має цех з ремонту,
де й проводилися передбачені
договірними домовленостями із ТОВ
«Грант Тайм» роботи. Однак будь-яких
договорів оренди або інших доказів
користування зазначеним нерухомим
майном представники позивача не
надали, зважаючи на те, що такі договори
не укладалися.

Крім того, представники позивача не
змогли пояснити обставин укладання
вищезазначених договорів ТОВ «ВКТФ
«Техпобутсервіс-юг» із ТОВ «Грант
Тайм», зокрема, умов підписання
договорів, переддоговірних
домовленостей, час та місце проведення
переговорів директорів двох
підприємств та укладення самих
договорів (в аспекті заперечень ОСОБА_1
щодо підписання ним будь-яких
договорів від імені ТОВ «Грант Тайм»)
тощо, пославшись на те, що вказані
обставини можуть бути пояснені
директором ТОВ «ВКТФ
«Техпобутсервіс-юг». Однак в
наступному судовому засіданні
представник позивача зазначили, що
директор ТОВ «ВКТФ «Техпобутсервіс-юг»
не зміг пояснити зазначені вище
обставини.

Відповідно до п.4.6 договорів приймання
виконаних робіт здійснюється за місцем
їх виконання, що підтверджується актом
здачі-прийняття робіт, тоді як з
наданих до суду копій зазначених актів
вбачається, що всі вони складені в м.
Одесі.

При цьому, якщо роботи виконувались за
юридичною адресою ТОВ «Грант Тайм» в м.
Києві, на підприємстві повинні бути
дорожні листи, витрати на відрядження
водіїв, добові та авансові звіти тощо; а
якщо в м. Одесі, - непідтвердженим
залишається наявність у ТОВ «Грант
Тайм» будь-якого приміщення,
устаткування, необхідного обладнання
та трудових ресурсів, як виконавця
робіт.

Суд також враховує, що вищезазначеними
договорами не передбачено надання
послуг ТОВ «Грант Тайм» на території
ТОВ «ВКТФ «Техпобутсервіс-юг» з
використанням устаткування та
трудових ресурсів Замовника. У свою
чергу, ТОВ «ВКТФ «Техпобутсервіс-юг» не
надано договорів суборенди приміщення,
які необхідні в разі здійснення робіт
на території Замовника.

Згідно податкової інформації по ТОВ
«Грант Тайм», на цьому підприємстві
працює одна особа - директор ОСОБА_1,
який заперечує свою причетність до
діяльності юридичної особи, тоді як
наданий Виконавцем обсяг робіт за
всіма укладеними договорами обумовлює
наявність електрика, зварювальника,
автослюсаря, шихтувальника, мийника,
моториста, автомаляра тощо.

При цьому суд враховує, що згідно
штатного розкладу працівників на ТОВ
«ВКТФ «Техпобутсервіс-юг», на
підприємстві в перевіреному періоді
працювало 3 механіка, тобто позивач мав
можливість власними силами
здійснювати ремонт та технічне
обслуговування транспортних засобів.

Вищезазначені обставини обумовлюють
висновок суду про дефект змісту та
походження документів, які, в силу ст.9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», ст.44 ПК України, п.2.4 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 р. № 88,
спричиняють втрату первинними
документами юридичної сили та є
неналежні та недопустимі для
встановлення реальності вчинення
господарських операцій.

При цьому документи містять й інші
недоліки. Так, на підприємстві ТОВ
«ВКТФ «Техпобутсервіс-юг» відсутні
акти передавання ТЗ для надання послуг
з технічного обслуговування і
капітального ремонту, які складаються
при передачі ТЗ Замовником-Виконавцю
та після надання послуг
Виконавцем-Замовнику.

Відтак, випливає висновок, що ТЗ
передавалися Виконавцю в день
складання договору, а повертались
Замовнику в день підписання акту
здавання-прийняття виконаних робіт.
При цьому всі роботи по ремонту або
технічному обслуговуванню
закінчувалися в один день місяця на
протязі всього перевіряємого періоду.
Таким чином, підприємство протягом
місяця залишалося без значеної
кількості техніки (в лютому 2013 р. - 10 ТЗ;
в березні 2013 р. - 9 ТЗ; в квітні 2013 р. - 10 ТЗ
тощо). Зазначене суперечить п.1.3
договорів, згідно з яким строк
виконання робіт складає 10 (десять)
робочих днів з моменту надання ТЗ
Виконавцю.

Крім того, ремонт та технічне
обслуговування інколи проходили одні й
ти ж самі транспортні засоби з
дискретністю в один місяць, на яких
проводилися ідентичні роботи за
однакову ціну.

На підтвердження надання контрагентом
послуг, представником позивача, крім
актів здачі-прийняття робіт, надано
договір оренди рухомого майна № 13/11 від
28.12.2012 р. з додатками № 2, № 3, додатковою
угодою № 6 від 28.12.2012 р. (т.ІІ, а.с. 88-93, 94,
95-96, 97), акт відкриття автогосподарства
від 17.07.2006 р. (т.ІІ, а.с.99), проте суд
зазначає про неналежність зазначених
доказів, оскільки останні не доводять
фактів виконання ТОВ «Грант Тайм»
робіт, передбачених договірними
зобов'язаннями.

При цьому належність доказу означає
встановлення інформації (фактичних
даних), які визначають предмет
доказування. Зміст фактичних даних
повинен відповідати їх формі, а саме
документально підтверджувати певні
обставини, на які посилається сторона,
тобто мати ознаку допустимості, що
виключає суперечливість поєднання
змісту та форми доказу. Останній
критерій є обов'язковою ознакою для
правової придатності доказу та його
достовірності, що, в свою чергу,
визначає якісну оцінку вже наявного
доказу як належного та допустимого,
тобто дозволяє перевірити його
правдоподібність та відповідність
реальній дійсності у співвідношенні з
іншими засобами доказування.

Вирішуючи спір, суд враховує, що
презумпція дійсності, притаманна
цивільним правочинам, не може бути
автоматично поширеною на реальність
господарських операцій. До
загальновизнаних у світі дієвих
механізмів, завдяки яким здійснюється
аналіз господарських угод, виявлення
та класифікація протиправних схем та
методик незаконного ухилення від
сплати податків, відносяться
спеціальні судові доктрини.

В листі № 1112/11/13-10 від 20.07.2010 року ВАС
України зазначив, що з урахуванням
вимог статей 219, 228 Цивільного кодексу
України суд повинен виходити з того, що
договір, який суперечить публічному
порядку, є нікчемним, а отже, не
породжує передбачених ним правових
наслідків. Визнання такого договору
недійсним у суді не вимагається. Тому
за наявності відповідних обставин суди
повинні в мотивувальній частині
судового рішення вказувати на
нікчемність відповідних договорів і
розглядати податкові наслідки
вчинення відповідних дій без
урахування наявності
цивільно-правового договору. При цьому
наявність належним чином оформлених
податкових накладних є необхідною, але
не безумовною підставою для отримання
платником податку права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість.

Статтею 9 цього Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарських операцій, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Первинні документи повинні
мати обов'язкові реквізити, які
зазначені в цій статті, та в яких, крім
іншого, повинно бути зазначено зміст та
обсяг господарської операції, посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарських операцій і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Такі ж вимоги до первинних документів
визначені у п.2.4 Положенні про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, згідно якого
первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

В п.2.15 і п.2.16 Положення № 88 зазначено, що
первинні документи підлягають
обов'язковій перевірці працівниками,
які ведуть бухгалтерський облік, за
формою і змістом, тобто перевіряється
наявність у документі обов'язкових
реквізитів та відповідність
господарської операції чинному
законодавству, логічна ув'язка окремих
показників. Забороняється приймати до
виконання первинні документи на
операції, що суперечать
нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам. Такі документи
повинні бути передані керівнику
підприємства, установи для прийняття
рішення.

Згідно з абз.«а» п.198.1 ст.198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше; дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(п.198.2 ст.198 ПК України).

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Принцип підтвердження всіх витрат
документально означає, що витрати, які
не були підтверджені відповідними
первинними документами
(розрахунковими, платіжними та ін.),
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
бухгалтерського обліку та нарахування
податку, не враховуються у складі
витрат платника даного звітного
періоду.

Отже позивачем не надано первинних
документів у розумінні ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» та
Положення про документальне
забезпечення записів в
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, на
підтвердження фактичного отримання
товару від контрагента.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Таким чином,
визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

Однак позивачем документально не
доведено дотримання вимог,
встановлених ч.1, ч. 2, ст. 3
Господарського кодексу України в
частині реалізації господарської
діяльності, ч.1 ст. 55 Господарського
кодексу України, в частині участі в
господарських відносинах, реалізуючи
господарську компетенцію.

У наказі Держкомстату від 26.12.2005 року №
375 «Класифікація видів економічної
діяльності ДК 009:2005» (втратив чинність з
01.01.2014 у зв'язку із закінченням строку
його дії) дано визначення економічної
діяльності як процесу виробництва
продукції (товарів та послуг), який
здійснюється з використанням певних
ресурсів: сировини, матеріалів,
устаткування, робочої сили,
технологічних процесів тощо.
Економічна діяльність
характеризується витратами на
виробництво, процесом виробництва та
випуском продукції.

За відсутності факту придбання товарів
чи послуг або в разі якщо придбані
товари чи послуги не призначені для
використання у господарській
діяльності платника податку
відповідні суми не можуть включатися
до податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Вирішуючи спір, суд враховує, що
приймати на підтвердження даних
податкового обліку можливо лише
достовірні первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Таким чином, суд погоджується із
викладеними в акті перевірки 20.10.2014
року № 3684/15-54-22-01/33389070 висновками про те,
що у перевіреному періоді ТОВ «ВКТФ
«Техпобутсервіс-юг-юг» порушено п.198.1,
п.198.2, п.198.3, п.198.6, п.201.1, п.201.2, п.201.6 ст.201 ПК
України, що призвело до заниження суми
податку на додану вартість в сумі 180042
грн. (лютий-грудень 2013 р., січень 2014 р.).

Вирішуючи спір, суд зважає, що в силу
вимог ч.2 ст.49 КАС України особи, які
беруть участь у справі, зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами і неухильно
виконувати процесуальні обов'язки, що з
огляду на запроваджений ст.8
Конституції України принцип
верховенства права та в кореспонденції
з приписами ч.1 ст.71 КАС України означає
абсолютний і безумовний обов'язок
кожної особи, яка бере участь в
адміністративній справі довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Оцінка поданих особами, які беруть
участь в адміністративній справі та
самостійно зібраних судом в порядку
ст.11 КАС України доказів в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, здійснюється судом за
правилами ч.2 ст.71 КАС України в порядку,
що встановлений ст.86 цього кодексу.

З урахуванням вищевикладеного, суд
дійшов висновку про обґрунтованість
викладених в акті перевірки від 20.10.2014
року № 3684/15-54-22-01/33389070 висновків про те,
що наявні у позивача первинні
документи, які не відповідають вимогам
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», у своїй сукупності не
підтверджують здійснення
господарських операцій між позивачем і
його контрагентом - ТОВ «Грант Тайм», а
тому формування податкового кредиту за
рахунок податкових накладних,
отриманих від зазначеного суб'єкта
господарювання, є неправомірним.

При таких обставинах суд вважає, що
позивач не довів необґрунтованості
висновків акту перевірки та
протиправності прийнятого на його
підставі податкового
повідомлення-рішення.

На підставі встановлених в судовому
засіданні фактів, суд приходить до
висновку про те, що при винесенні
спірного податкового
повідомлення-рішення відповідач діяв
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
пропорційно, своєчасно та з
урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС
України, згідно якої усі учасники
адміністративного процесу є рівними та
ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і
вирішення справ у адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними доказів, з'ясувавши
обставини у справі; перевіривши всі
доводи і заперечення сторін та надавши
правову оцінку наданим доказам, суд
дійшов висновку про необґрунтованість
позовних вимог, у зв'язку із чим в
задоволенні позову слід відмовити у
повному обсязі.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.4 Закону
України «Про судовий збір» з позивача
належить стягнути решту суми (90%)
судового збору пропорційно до
відхиленої частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-комерційна торгівельна
фірма «Техпобутсервіс-юг-юг» до
Державної податкової інспекції у
Суворовському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-комерційна торгівельна
фірма «Техпобутсервіс-юг-юг» () на користь Державного
бюджету України судовий збір в розмірі
4050,93 грн. (чотири тисячі п'ятдесят грн. 93
коп.).

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 19
грудня 2014 року.

Суддя _______________
І.В. Завальнюк