Справа № 806/4825/14
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року
Житомир справа № 806/4825/14

категорія 5.1.2

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панкеєвої В.А.,

за участі секретаря Бондаренка Д.А.,

за участі позивача ОСОБА_1,

за участі представника позивача
ОСОБА_2,

за участі представника відповідача
Гусєва О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Житомирській області
про скасування постанови № 185 від 10.10.2014
р.,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся з адміністративним позовом
до суду, просив скасувати постанову
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Житомирській області
(далі - Інспекція, відповідач) від 10.10.2014
№ 185 про накладення стягнень,
передбачених ст.23 Закону України "Про
захист прав споживачів".

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що постановою Інспекції від
10.10.2014 № 185 до нього було застосовано
стягнення у вигляді штрафу в розмірі
510,00 грн, за невиконання припису від
03.07.2014 та створення перешкод у
проведенні перевірки. Також одночасно
з даною постановою відповідачем
винесено постанову по справі про
адміністративне правопорушення № 240
від 10.10.2014 про накладення на нього
штрафу в розмірі 306,00 грн за невиконання
того ж припису. Зазначає, що відповідач
притягнув його двічі до
відповідальності за одне й теж саме
порушення. Також, вказує на те, що
оскаржувана постанова є передчасною,
оскільки він в судовому порядку
оскаржив припис від 03.07.2014, за
невиконання якого Інспекцією
накладено стягнення. Окрім того,
зазначає, що відповідачем порушено
Положення про порядок накладення та
стягнення штрафів за порушення
законодавства про захист прав
споживачів, затверджене Постановою
Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 №
1177. Таким чином, постанова № 185 від
10.10.2014 є незаконною, тому підлягає
скасуванню.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
просили їх задовольнити з підстав
викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечив, просив відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача та його
представника, представника
відповідача, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, оцінивши в сукупності докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Відносини між споживачами товарів,
робіт і послуг та виробниками і
продавцями товарів, виконавцями робіт
і надавачами послуг різних форм
власності, встановлює права
споживачів, а також визначає механізм
їх захисту та основи реалізації
державної політики у сфері захисту
прав споживачів регулюються Законом
України "Про захист прав споживачів"
від 12.05.1991 №1023-XII, із змінами і
доповненнями (далі - Закон № 1023-XII).

Відповідно до ч.1 ст.26 Законом України
"Про захист прав споживачів",
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади у сфері захисту
прав споживачів та його територіальні
органи в областях, містах Києві та
Севастополі, а на території Автономної
Республіки Крим - орган виконавчої
влади Автономної Республіки Крим у
сфері захисту прав споживачів
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів і мають право:

1) давати суб'єктам господарювання
обов'язкові для виконання приписи про
припинення порушень прав споживачів;

2) перевіряти у суб'єктів
господарювання сфери торгівлі і
послуг, у тому числі ресторанного
господарства, якість продукції,
додержання обов'язкових вимог щодо
безпеки продукції, а також додержання
правил торгівлі та надання послуг;
безперешкодно відвідувати та
обстежувати відповідно до
законодавства будь-які виробничі,
складські, торговельні та інші
приміщення цих суб'єктів.

Порядок проведення таких перевірок
визначається центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
захисту прав споживачів;

3) відбирати у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, зразки
товарів, сировини, матеріалів,
напівфабрикатів, комплектуючих
виробів для перевірки їх якості на
місці або проведення незалежної
експертизи у відповідних лабораторіях
та інших установах, акредитованих на
право проведення таких робіт згідно із
законодавством, з оплатою вартості
зразків і проведених досліджень
(експертизи) за рахунок коштів
державного бюджету. У разі
встановлення за результатами
проведених досліджень (експертизи)
факту реалізації продукції неналежної
якості та/або фальсифікованої суб'єкт
господарювання, що перевірявся,
відшкодовує здійснені за це витрати.
Кошти відшкодовування витрат
зараховуються до державного бюджету.
Порядок відбору таких зразків
визначається Кабінетом Міністрів
України;

4) проводити контрольні перевірки
правильності розрахунків із
споживачами за реалізовану продукцію.
У разі неможливості повернення
продукції, яка була використана
(одержана) під час контрольної
перевірки, відшкодування затрат
відноситься на результати діяльності
суб'єктів господарювання. Порядок
проведення таких перевірок
визначається Кабінетом Міністрів
України;

5) одержувати безоплатно від суб'єктів
господарювання, що перевіряються,
копії необхідних документів, які
характеризують якість продукції,
сировини, матеріалів, комплектуючих
виробів, що використовуються для
виробництва цієї продукції;

6) припиняти відвантаження і реалізацію
товарів, що не відповідають вимогам
нормативних документів, до усунення
суб'єктами господарювання виявлених
недоліків;

7) забороняти суб'єктам господарювання
реалізацію споживачам продукції:

а) на яку відсутні документи, що
засвідчують її відповідність вимогам
нормативних документів;

б) на яку в нормативно-правових актах та
нормативних документах встановлено
обов'язкові вимоги щодо забезпечення
безпеки життя, здоров'я, майна
споживачів та охорони навколишнього
природного середовища, якщо продукцію
внесено до переліку продукції, що
підлягає обов'язковій сертифікації,
але яка не має сертифіката
відповідності (свідоцтва про визнання
відповідності);

в) ввезеної на територію України без
документів, які підтверджують її
належну якість;

г) на яку строк придатності не
зазначено або зазначено з порушенням
вимог нормативних документів, а також
товарів, строк придатності яких минув;

ґ) яка є фальсифікованою;

8) приймати рішення про:

а) припинення суб'єктами
господарювання сфери торгівлі і
послуг, у тому числі ресторанного
господарства, реалізації та
виробництва продукції, що не
відповідає вимогам
нормативно-правових актів та
нормативних документів, - до усунення
виявлених недоліків;

б) тимчасове припинення діяльності
суб'єктів господарювання сфери
торгівлі (секцій, відділів), послуг, у
тому числі ресторанного господарства,
складів підприємств оптової і
роздрібної торгівлі та організацій
незалежно від форми власності, що
систематично реалізують товари
неналежної якості, порушують правила
торгівлі та надання послуг, умови
зберігання та транспортування товарів,
- до усунення виявлених недоліків;

9) опломбовувати у порядку,
передбаченому законодавством,
виробничі, складські, торговельні та
інші приміщення суб'єктів
господарювання сфери торгівлі і
послуг, у тому числі ресторанного
господарства, а також несправні, з
неправильними показаннями, з
пошкодженим повірочним тавром або без
нього, чи з таким, строк дії якого
закінчився, засоби вимірювальної
техніки, за допомогою яких
здійснюється обслуговування
споживачів, з подальшим повідомленням
про це центрального органу виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері метрології;

10) подавати до суду позови щодо захисту
прав споживачів;

11) передавати матеріали перевірок на
дії осіб, що містять ознаки
кримінального правопорушення, органам
досудового розслідування;

12) накладати на винних осіб у випадках,
передбачених законодавством,
адміністративні стягнення.

Справи про адміністративні
правопорушення розглядаються за
місцезнаходженням центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері державного контролю
за додержанням законодавства про
захист прав споживачів, а на території
Автономної Республіки Крим - органу
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим у сфері захисту прав
споживачів;

13) накладати на суб'єктів
господарювання сфери торгівлі і
послуг, у тому числі ресторанного
господарства, стягнення, передбачені
статтею 23 цього Закону, в порядку, що
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Судом встановлено, що 03.07.2014 посадовими
особами Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Житомирській області
була проведена перевірка у магазині
"Автодом" фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, за
наслідками якої був складений акт № 00946
перевірки дотримання законодавства
про захист прав споживачів (а.с.16-17).

В розділі І "Порушення вимог
законодавства, виявлені під час
перевірки" вказаного акту зазначено,
що:

- 1 - позивач не допустив перевіряючих до
обстеження торгівельного приміщення,
не повернув кошти за контрольну
закупку в сумі 24 грн 00 коп, не надав
можливості перевірити якість товарів,
що реалізуються в магазині;

- 2 - створив перешкоди перевіряючим у
проведенні перевірки якості продукції,
а також правил торгівельного та інших
видів обслуговування;

- 3 - не надав на вимогу журнал
реєстрації перевірок;

- 4 - товар, придбаний при контрольній
закупці, надійшов до продажу без
документів, передбачених
законодавством (відсутні якісні
посвідчення);

- 5 - на більшості товарів, що були в
реалізації в магазині, цінники
відсутні, а наявні цінники не оформлені
відповідно до законодавства (відсутня
назва товару, дата складання ціни,
підпис відповідальної особи.

Відповідно до розділу ІV "Припис" акту №
00946 ОСОБА_1 зобов'язано надати письмову
інформацію про усунення недоліків та
інформацію про подальше поводження з
забракованою продукцією; упорядкувати
роботу підприємства відповідно до
вимог чинного законодавства про захист
прав споживачів; забезпечити явку
відповідальної особи для складання
протоколу про адміністративне
правопорушення. Про виконання цього
припису письмово (з відповідним
документальним підтвердженням)
повідомити державний орган з питань
захисту прав споживачів до розгляду
матеріалів справи, який відбудеться
11.08.2014 (а.с.18).

На підставі акта перевірки від 03.07.2014 №
00946 та за невиконання вимог припису від
03.07.2014 Інспекцією винесена постанова
про накладення стягнень, передбачених
ст.23 Закону України "Про захист прав
споживачів", відповідно якої
застосовано до фізичної
особи-підприємця штраф у розмірі 510,00
грн (а.с.11).

Також, судом встановлено, що Інспекцією
винесено постанову по
адміністративній справі про
адміністративне правопорушення від
10.10.2014 № 204, відповідно якої накладено
штраф на ОСОБА_1 у розмірі 306,00 грн за
невиконання припису від 03.07.2014 (а.с. 10).

Щодо доводів позивача, що відповідач
притягнув його до відповідальності за
одне й теж саме порушення двічі, суд
зазначає наступне.

Відповідно ч.1 ст.23 вказаного Закону у
разі порушення законодавства про
захист прав споживачів суб'єкти
господарювання сфери торговельного та
інших видів обслуговування, у тому
числі ресторанного господарства,
несуть відповідальність за:

1) відмову споживачу в реалізації його
прав, установлених частиною першою
статті 8, частиною першою статті 9 і
частиною третьою статті 10 цього Закону,
- у десятикратному розмірі вартості
продукції виходячи з цін, що діяли на
час придбання цієї продукції, але не
менше п'яти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян;

2) виготовлення або реалізацію
продукції, що не відповідає вимогам
нормативних документів, - у розмірі
п'ятдесяти відсотків вартості
виготовленої або одержаної для
реалізації партії товару, виконаної
роботи, наданої послуги, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а у разі, коли
відповідно до закону суб'єкт
господарської діяльності не веде
обов'язковий облік доходів і витрат, - у
розмірі десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян;

3) реалізацію продукції, що підлягає
обов'язковій сертифікації в Україні,
але у документах, згідно з якими її
передано на реалізацію, відсутні
реєстраційні номери сертифіката
відповідності або свідоцтва про
визнання відповідності, - у розмірі
п'ятдесяти відсотків вартості
одержаної для реалізації партії
товару, виконаної роботи, наданої
послуги, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а у разі, коли відповідно до
закону суб'єкт господарської
діяльності не веде обов'язковий облік
доходів і витрат, - у розмірі десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян;

4) виготовлення або реалізацію
продукції, що не відповідає вимогам
нормативних документів,
нормативно-правових актів стосовно
безпеки для життя, здоров'я та майна
споживачів і навколишнього природного
середовища, - у розмірі трьохсот
відсотків вартості виготовленої або
одержаної для реалізації партії
товару, виконаної роботи, наданої
послуги, але не менше двадцяти п'яти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а у разі, коли відповідно до
закону суб'єкт господарської
діяльності не веде обов'язковий облік
доходів і витрат, - у розмірі п'ятдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян;

5) реалізацію продукції, забороненої
відповідним державним органом для
виготовлення та реалізації (виконання,
надання), - у розмірі п'ятисот відсотків
вартості одержаної для реалізації
партії товару, виконаної роботи,
наданої послуги, але не менше ста
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а у разі, коли відповідно до
закону суб'єкт господарської
діяльності не веде обов'язковий облік
доходів і витрат, - у розмірі ста
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян;

6) реалізацію небезпечного товару
(отрути, пестицидів, вибухо- і
вогненебезпечних речовин тощо) без
належного попереджувального
маркування, а також без інформації про
правила і умови безпечного його
використання - у розмірі ста відсотків
вартості одержаної для реалізації
партії товару, але не менше двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а у разі, коли відповідно до
закону суб'єкт господарської
діяльності не веде обов'язковий облік
доходів і витрат, - у розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян;

7) відсутність необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію - у розмірі тридцяти
відсотків вартості одержаної для
реалізації партії товару, виконаної
роботи, наданої послуги, але не менше
п'яти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а у разі, коли
відповідно до закону суб'єкт
господарської діяльності не веде
обов'язковий облік доходів і витрат, - у
розмірі п'яти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян;

8) створення перешкод службовим особам
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, та структурного підрозділу
з питань захисту прав споживачів
органу місцевого самоврядування у
проведенні перевірки якості продукції,
а також правил торговельного та інших
видів обслуговування - у розмірі від
одного до десяти відсотків вартості
реалізованої продукції за попередній
календарний місяць, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а у разі, коли відповідно до
закону суб'єкт господарської
діяльності не веде обов'язковий облік
доходів і витрат, - у розмірі десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян;

9) невиконання або несвоєчасне
виконання припису посадових осіб
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, про усунення порушень прав
споживачів - у розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян;

10) реалізацію товару, строк придатності
якого минув, - у розмірі двохсот
відсотків вартості залишку одержаної
для реалізації партії товару, але не
менше п'яти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян;

11) порушення умов договору між
споживачем і виконавцем про виконання
роботи, надання послуги - у розмірі ста
відсотків вартості виконаної роботи
(наданої послуги), а за ті самі дії,
вчинені щодо групи споживачів, - у
розмірі від одного до десяти відсотків
вартості виконаних робіт (наданих
послуг) за попередній календарний
місяць, але не менше п'яти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян;

12) обмеження або відмову в реалізації
прав споживачів, установлених частиною
другою статті 17 цього Закону, - у
розмірі п'ятисот неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Відповідальність за порушення у сфері
господарювання згідно частини 3 та 4
статті 217 Господарського кодексу
України, застосовуються
адміністративно-господарські санкції
до суб'єктів господарювання за
порушення ними правил здійснення
господарської діяльності, крім
суб'єктів господарювання зазначених у
частині другій цієї статті.
Господарські санкції застосовуються у
встановленому законом порядку за
ініціативою учасників господарських
відносин, а
адміністративно-господарські санкції -
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування.

Суд зазначає, що постановою по
адміністративній справі про
адміністративне правопорушення від
10.10.2014 № 204, на позивача, як громадянина,
накладено штраф за адміністративне
правопорушення згідно ч.2 ст.188-2 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, відповідно якої
ухилення посадових осіб і громадян, які
займаються підприємницькою
діяльністю, від своєчасного виконання
приписів посадових осіб центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері державного
контролю за додержанням законодавства
про захист прав споживачів, про
усунення порушень прав споживачів -
тягне за собою накладення штрафу від
одного до вісімнадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Таким чином, юридична
відповідальність, застосована до
позивача згідно постанов № 185 та №
204 від 10 жовтня 2014 року має різний
юридичний зміст, суб'єктний склад,
прямо передбачена різними
законодавчими актами, а тому
твердження позивача про те що його
двічі притягнули до відповідальності
за одне й теж правопорушення є
безпідставним.

Позивач зазначає, що оскаржувана
постанова є передчасною, оскільки він в
судовому порядку оскаржив припис від
03.07.2014, за невиконання якого Інспекцією
на нього накладено стягнення.

Відповідно до ч.9 ст.4 Закону України
"Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності" від 05.04.2007 № 877-V, із змінами
і доповненнями (далі - Закон № 877-V),
невиконання приписів, розпоряджень та
інших розпорядчих документів органу
державного нагляду (контролю) тягне за
собою застосування штрафних санкцій до
суб'єкта господарювання згідно із
законом.

Частиною 8 статті 7 Закону № 877-V
встановлено, що припис - обов'язкова для
виконання у визначені строки письмова
вимога посадової особи органу
державного нагляду (контролю) суб'єкту
господарювання щодо усунення порушень
вимог законодавства. Припис не
передбачає застосування санкцій щодо
суб'єкта господарювання. Припис
видається та підписується посадовою
особою органу державного нагляду
(контролю), яка здійснювала перевірку.

Згідно ч.1 ст.12 Закону № 877-V невиконання
приписів, розпоряджень або інших
розпорядчих документів щодо усунення
порушень вимог законодавства,
виявлених під час здійснення заходу
державного нагляду (контролю), тягне за
собою застосування до суб'єкта
господарювання штрафних санкцій у
порядку, встановленому законом.

Аналогічні норми містяться в Наказі
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України від 07.03.2012 № 310 "Про
затвердження Порядку проведення
перевірок у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якості
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг".

Таким чином, оскарження припису в
судовому порядку не позбавляє суб'єкта
господарювання вчасно виконувати
вимоги припису.

Окрім того, постановою Житомирського
окружного адміністративного суду від
17.09.2014 по справі № 806/3454/14, яка набрала
законної сили 06.11.2014 в позові фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Житомирській області про скасування
припису до акту перевірки від 03.07.2014 №
00946 відмовлено (а.с.33-34, 52-55).

Також суд зазначає, що постановою
Інспекції від 10.10.2014 № 185 до позивача
було застосовано стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 510,00 грн, не лише за
невиконання вищевказаного припису, але
й за створення перешкод службовим
особам центрального органу виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері державного контролю за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів у проведенні перевірки
якості продукції.

Водночас посилання ОСОБА_1 на те, що
Інспекцією порушено Положення про
порядок накладення та стягнення
штрафів за порушення законодавства про
захист прав споживачів, затверджене
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 серпня 2002 р. N 1177 є
безпідставним, оскільки
відповідальність за невиконання або не
своєчасне виконання припису посадових
осіб центрального органу виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері державного контролю за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, передбачено ч.1 ст.23
Закону України "Про захист прав
споживачів", тобто нормативно-правовим
актом вищої юридичної сили.

Так пунктами 3 та 4 зазначеного
Положення, встановлено, що накладати на
суб'єктів господарювання штрафи,
передбачені пунктом 2 цього Положення,
мають право Голова
Держспоживінспекції, його заступники,
начальники територіальних органів
Держспоживінспекції та їх заступники.
Рішення про накладення штрафів
приймається на підставі відповідних
актів перевірки суб'єкта господарської
діяльності та інших матеріалів,
пов'язаних з цією перевіркою, за
наявності порушень, зазначених у
пункті 2 цього Положення, і
оформляється постановою за формою, що
встановлюється Мінекономрозвитку.

З урахуванням наведеного слідує, що
спірна постанова Інспекції прийнята
законно та обґрунтовано.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на зазначене, суд прийшов до
висновку про те, що відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень,
доведено правомірність винесення
оскаржуваної постанови, а позовні
вимоги позивача є необґрунтованими та
недоведеними, відтак в задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України,

постановив:

В задоволенні позову фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Житомирській області про скасування
постанови № 185 від 10.10.2014 - відмовити за
безпідставністю.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
В.А. Панкеєва