Справа № 816/6108/13-а
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року
м. Київ К/800/7407/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів:
Блажівської Н.Є., Бухтіярової І.О.,
Юрченко В.П.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у місті
Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області на
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2013 року та постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 23 січня 2014 року

у справі № 816/6108/13-а

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Промислова компанія

«Газвидобування»

до Державної
податкової інспекції у місті Полтаві
Головного управління

Міндоходів у
Полтавській області,

Управління
Державної казначейської служби
України у місті Полтаві

Полтавської області

про стягнення
бюджетної заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Промислова компанія
«Газвидобування» (надалі також -
позивач, ТОВ «Промислова компанія
«Газвидобування») звернулося до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області (надалі також -
відповідач-1, ДПІ) та Управління
Державної казначейської служби
України у м. Полтаві Полтавської
області (надалі також - відповідач-2,)
про стягнення з Державного бюджету
України на користь ТОВ «Промислова
компанія «Газвидобування» бюджетної
заборгованості з податку на додану
вартість у розмірі 1190967,89 грн. та пені в
розмірі 301090,80 грн.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2013 року адміністративний позов
задоволено частково: стягнуто з
Державного бюджету України в особі
управління Державної казначейської
служби України в м. Полтаві Полтавської
області, , з
розрахункового рахунку № 0002
«Бюджетне відшкодування податку на
додану вартість грошовими коштами» на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Промислова компанія
«Газвидобування» бюджетну
заборгованість з податку на додану
вартість в розмірі 1 190 967,89 грн. (один
мільйон сто дев'яносто тисяч дев'ятсот
шістдесят сім гривень вісімдесят
дев'ять копійок). В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 23 січня
2014 року апеляційну скаргу ДПІ
залишено без задоволення. Апеляційну
скаргу ТОВ «Промислова компанія
«Газвидобування» задоволено:
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2013 року скасовано в частині відмови в
задоволенні позовних вимог Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Промислова компанія «Газвидобування»
про стягнення пені за прострочення
сплати бюджетного відшкодування та
стягнення судових витрат у розмірі 463
грн. та прийнято в цій частині нову
постанову, якою позовні вимоги ТОВ
«Промислова компанія «Газвидобування»
про стягнення пені за прострочення
сплати бюджетного відшкодування та
судових витрат у розмірі 463 грн.
задоволено. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Промислова компанія «Газвидобування»
пеню в розмірі 301090,80 грн. на рахунок
01 в філії «Полтавське регіональне
управління» АТ «Банк
«Фінанси та Кредит», МФО 331832.

ДПІ в касаційній скарзі, вказуючи на
допущені судами першої та апеляційної
інстанцій порушення вимог
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору, просить скасувати постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2013 року та постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 23 січня 2014 року та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
Вищий адміністративний суд України
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивачем подано заяву на
отримання бюджетного відшкодування у
розмірі 98242,15 грн. за лютий 2008 року -
101300,72 грн. за січень 2009 року - 817190,15 грн.
за березень 2009 року - 174234,87 грн.

Зазначені суми включено до рядка 25.1
(сума, що підлягає бюджетному
відшкодуванню на рахунок платника
податку) декларації з ПДВ згідно
затвердженої на той час форми.

15 жовтня 2009 року ДПІ проведено
документальну невиїзну перевірку ТОВ
«Промислова компанія «Газвидобування»
з питань правових відносин із
суб'єктами господарської діяльності:
ТОВ «Енергофінанс»; ТОВ «ТК Юнікс», по
ланцюгу постачання ДП «Сміт Юкрейн», ПП
«Ліра» по ланцюгу постачання ТОВ
«Корпорація Євро Контракт» за рахунок
яких задекларовано суми бюджетного
відшкодування у липні 2007 року, лютому
2008 року, січні, березні 2009 року.

За результатами перевірки складено
відповідний акт та прийнято податкове
повідомлення-рішення від 19 жовтня 2009
року №5/0, яким ТОВ «Промислова
компанія «Газвидобування» зменшено
суму бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість на суму
1190967,89 грн.

15 січня 2010 року ДПІ за результатами
адміністративного оскарження
названого вище податкового
повідомлення-рішення прийнято
податкове повідомлення-рішення
№/1 на ту ж суму бюджетного
відшкодування.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 26 квітня 2010
у справі №2а-805/10/1670 визнано
протиправним та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 19 жовтня 2009
року № /0, від 15 січня 2010 року №
/1, якими зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на суму 1190967,89 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26 жовтня 2010
року апеляційну скаргу ДПІ залишено
без задоволення, а постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 26 квітня 2010
року - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 20 червня 2013 року касаційну
скаргу ДПІ залишено без задоволення, а
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 26 квітня 2010
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 26 жовтня 2010 року - без змін.

Втім після скасування зазначеного
податкового повідомлення-рішення
бюджетного відшкодування заявленої
суми ПДВ у розмірі 1 190 967,89 грн. ДПІ не
здійснено.

Надаючи оцінку бездіяльності ДПІ суди
попередніх інстанцій вірно виходили із
того, що вона є протиправною. При цьому
попередні судові інстанції послались
на наступне.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Згідно підпунктом 7.7.3 пунктом 7.7
статті 7 вказаного Закону у разі коли за
результатами звітного періоду сума,
визначена згідно з підпунктом 7.7.1 цієї
статті, має від'ємне значення, така сума
підлягає відшкодуванню платнику
податку з Державного бюджету України
протягом місяця, наступного після
подачі декларації. Підставою для
отримання відшкодування є дані
податкової декларації за звітний
період. За бажанням платника податку
сума бюджетного відшкодування може
бути повністю або частково зарахована
в рахунок платежів з цього податку або
ж відшкодована на рахунок платника у
банку. Таке рішення платника податку
відображається в податковій
декларації.

За змістом підпункту 7.7.4 пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» платник податку, який
має право на одержання бюджетного
відшкодування та прийняв рішення про
повернення повної суми бюджетного
відшкодування, подає відповідному
податковому органу податкову
декларацію та заяву про повернення
такої повної суми бюджетного
відшкодування, яка відображається у
податковій декларації. При цьому
платник податку в п'ятиденний термін
після подання декларації податковому
органу подає органу Державного
казначейства України копію декларації,
з відміткою податкового органу про її
прийняття, для ведення реєстру
податкових декларацій у розрізі
платників.

Згідно з підпунктом 7.7.7 пункту 7.7 статті
7 названого Закону якщо за наслідками
документальної невиїзної (камеральної)
або позапланової виїзної перевірки
(документальної) податковий орган
виявляє невідповідність суми
бюджетного відшкодування сумі,
заявленій у податковій декларації, то
такий податковий орган:

а) у разі заниження заявленої платником
податку суми бюджетного відшкодування
щодо суми, визначеної податковим
органом унаслідок таких перевірок,
надсилає платнику податку податкове
повідомлення, в якому зазначаються
сума такого заниження та підстави для
її вирахування. У цьому випадку
вважається, що платник податку
добровільно відмовляється від
отримання такої суми заниження як
бюджетного відшкодування та враховує
її згідно з підпунктом 7.7.3 цього пункту
у зменшення податкових зобов'язань з
цього податку наступних податкових
періодів;

б) у разі перевищення заявленої
платником податку суми бюджетного
відшкодування над сумою, визначеною
податковим органом внаслідок
проведення таких перевірок, податковий
орган надсилає платнику податку
податкове повідомлення, в якому
зазначаються сума такого перевищення
та підстави для її вирахування;

в) у разі з'ясування внаслідок
проведення таких перевірок факту, за
яким платник податку не має права на
отримання бюджетного відшкодування,
надсилає платнику податку податкове
повідомлення, в якому зазначаються
підстави відмови у наданні бюджетного
відшкодування.

Підпунктом 7.7.8 пункту 7.7 Закону
передбачено, що у разі, коли за
результатами перевірки сум податку,
заявлених до відшкодування, платник
податку або податковий орган
розпочинає процедуру
адміністративного оскарження,
податковий орган не пізніше наступного
робочого дня за днем отримання
відповідного повідомлення від
платника або ухвали суду про порушення
справи зобов'язаний повідомити про це
орган державного казначейства. Орган
державного казначейства призупиняє
процедуру відшкодування в частині
оскаржуваної суми до прийняття
остаточного рішення з
адміністративного або судового
оскарження.

Після закінчення процедури
адміністративного або судового
оскарження податковий орган протягом
п'яти робочих днів, наступних за днем
отримання відповідного рішення,
зобов'язаний надати органу державного
казначейства висновок із зазначенням
суми податку, що підлягає
відшкодуванню з бюджету.

З 1 січня 2011 року, тобто до закінчення
розгляду Вищим адміністративним судом
України справи №2а-805/10/1670, набрали
чинності положення Податкового
кодексу України, за пунктом 200.15 статті
200 якого після закінчення процедури
адміністративного або судового
оскарження орган державної податкової
служби протягом п'яти робочих днів, що
настали за днем отримання відповідного
рішення, зобов'язаний подати органу
Державного казначейства України
висновок із зазначенням суми податку,
що підлягає відшкодуванню з бюджету.

З огляду на недотримання наведених
норм ДПІ, попередні судові інстанції
дійшли правильного висновку про
стягнення з Державного бюджету України
суми бюджетної заборгованості з
податку на додану вартість в розмірі
1190967,89 грн..

Пунктом 200.23 статті 200 Податкового
кодексу України передбачено, що суми
податку, не відшкодовані платникам
протягом визначеного цією статтею
строку, вважаються заборгованістю
бюджету з відшкодування податку на
додану вартість. На суму такої
заборгованості нараховується пеня на
рівні 120 відсотків облікової ставки
Національного банку України,
встановленої на момент виникнення
пені, протягом строку її дії, включаючи
день погашення.

Посилаючись на наведену норму, суд
апеляційної інстанції задовольнив
позовну вимогу про стягнення пені.

В касаційній скарзі ДПІ, посилаючись на
безпідставне задоволення цієї
позовної вимоги, зазначає, що
нарахування пені здійснюється на суму
бюджетної заборгованості, погашення
якої відбулося, поряд з цим відповідач
не ставиться під сумнів ані розмір
стягнутої судом апеляційної інстанції
пені, ані обставин щодо обчислення
судом апеляційної інстанції початку
перебігу строку заборгованості
бюджету з відшкодування позивачу
податку на додану вартість.

Надаючи наведеним в касаційній скарзі
доводам ДПІ та враховуючи вимоги
частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України звертає увагу на те, що згідно
правової позиції Верховного Суду
України, що викладена в постанові
Верховного Суду України від 3 червня 2014
року по справі №21-131а14,
неподання органом державної
податкової служби до органу Державного
казначейства України висновку із
зазначенням суми, що підлягає
відшкодуванню з бюджету, та
непогашення у зв'язку з цим
заборгованості бюджету з ПДВ, не
позбавляє платника податку права
пред'явити вимоги про стягнення
зазначеної пені.

Відповідно до статті 244 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

За таких обставин, з урахуванням
наведених вище норм, правової позиції
Верховного Суду України та враховуючи
те, що ДПІ не спростовувався розмір
пені, суди попередніх інстанцій
правильно задовольнили позовні вимоги.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої інстанції в незміненій
частині та апеляційної інстанції не
спростовують і не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Таким
чином, ухвалені по справі рішення суду
апеляційної інстанції та рішення суду
першої інстанції ( в частині, що
залишена без змін) є законними і
обґрунтованими, а зазначена в
касаційній скарзі позиція відповідача
не знаходить свого підтвердження за
матеріалами справи та не ґрунтується
на положеннях чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За таких обставин, суд, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
суду першої інстанції, в частині, що
залишена без змін, та апеляційної
інстанції слід залишити без змін.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у місті Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області відхилити, а постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2013 року та постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 23 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
І.О. Бухтіярова

В.П. Юрченко