Справа № 464/8552/13-а 2а/464/273/13
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року
Справа №
876/153/14

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

судді-доповідача Богаченка С.І.,

суддів Старунського Д.М., Рибачука А.І.

при секретарі судового засідання
Ратушній М.І.

за участі позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Сихівського
районного суду м.Львова від 06 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі м.Львова про
визнання протиправним рішення та
зобов'язання до вчинення дії,-

В С Т А Н О В
И Л А:

03 вересня 2013 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з позовом до Управління Пенсійного
фонду України у Франківському районі
м.Львова в якому просив визнати дії
відповідача протиправними; визнати
протиправним рішення відповідача
№141918/03-20 від 30 серпня 2013 року, щодо
відмови в зарахуванні йому стажу
роботи в аптеці за час здійснення ним
підприємницької діяльності з 01 квітня
2008 року по 05 січня 2013 року; зобов'язати
відповідача зарахувати йому до стажу
роботи, що дає право на пільгову пенсію
за вислугу років, період роботи в
аптеці як фізичної особи підприємця з 01
квітня 2008 року по 05 січня 2013 року і
зобов'язати відповідача призначити
йому пенсію за вислугою років з 01
вересня 2011 року.

Постановою Сихівського районного суду
м. Львова від 06 грудня 2013 року у
задоволені позову відмовлено повністю.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу на неї, в якій просив
постанову суду першої інстанції
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позов задоволити.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт по справі зазначає, що
оскаржувана постанова суду першої
інстанції винесена з неповним
з`ясуванням обставин, що мають значення
для справи, невідповідністю висновків
суду обставинам справи та порушенням
норм матеріального і процесуального
права, а тому підлягає скасуванню.

Також, апелянт по справі зазначив, що
аптека ФОП ОСОБА_2 працювала на
підставі ліцензії Міністерства
охорони здоров`я, що є основним
документом для підтвердження її
належності до закладів охорони
здоров`я. Згідно наказу Міністерство
охорони здоров`я №723 від 31 жовтня 2011
року п.1.2 дія Ліцензійних умов
поширюється на всіх суб'єктів
господарювання - зареєстрованих в
установленому законодавством порядку
юридичних осіб незалежно від їх
організаційно-правової форми та форми
власності, які проводять господарську
діяльність, пов'язану з виробництвом
лікарських засобів, оптовою,
роздрібною торгівлею лікарськими
засобами, а також на фізичних осіб -
підприємців, які проводять
господарську діяльність у зазначеній
сфері. Згідно п.2.2 роздрібна торгівля
лікарськими засобами здійснюється
суб'єктами господарювання на підставі
ліцензії на відповідний вид діяльності
за умови виконання кваліфікаційних,
організаційних, інших спеціальних
вимог, установлених цими Ліцензійними
умовами. Роздрібна торгівля
лікарськими засобами без наявності
ліцензії забороняється.

Заслухавши суддю доповідача,
проаналізувавши матеріали справи,
апеляційну скаргу, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Судом першої інстанції було
встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_2
звернувся до Управління Пенсійного
фонду України у Франківському районі
м.Львова із заявою щодо призначення
йому пенсії за вислугу років, як
працівнику охорони здоров'я.

30 серпня 2013 року Управління Пенсійного
фонду України у Франківському районі
м.Львова направило на адресу позивача
лист №14918/03-20, в якому зазначило, що
згідно представлених позивачем
документів, спеціальний стаж його
роботи, як працівника охорони здоров`я
складає 21 рік 5 місяців 7 днів. Період
здійснення підприємницької діяльності
з 01 квітня 2008 року по 31 грудня 2011 року до
спеціального стажу роботи не
зараховується.

Відповідно до п."е" ст.55 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» право на
пенсію за вислугу років мають
працівники освіти, охорони здоров'я та
соціального забезпечення при
наявності спеціального стажу роботи
від 25 до 30 років за переліком, що
затверджується у порядку, який
визначається Кабінетом Міністрів
України, незалежно від віку.

Згідно із переліком закладів і установ
освіти, охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 4 листопада 1993
року №909, право на пенсію за вислугою
років мають лікарі та середній
медичний персонал (незалежно від
найменування посад), що працюють у
лікарняних закладах,
лікувально-профілактичних закладах
особливого типу, лікувально-трудових
профілакторіях,
амбулаторно-поліклінічних закладах,
закладах швидкої та невідкладної
медичної допомоги, закладах
переливання крові, закладах охорони
материнства і дитинства,
санаторно-курортних закладах,
санаторно-епідеміологічних закладах,
діагностичних центрах.

Положеннями ст. ст. 3, 16 Основ
законодавства України про охорону
здоров'я, введених в дію Постановою
Верховної Ради України від 19 листопада
1992 року №2802-XII, встановлено, що
закладами охорони здоров'я є
підприємства, установи та організації,
завданням яких є забезпечення
різноманітних потреб населення в
галузі охорони здоров'я шляхом подання
медико-санітарної допомоги, включаючи
широкий спектр профілактичних і
лікувальних заходів або послуг
медичного характеру, а також виконання
інших функцій на основі професійної
діяльності медичних працівників.

Безпосередню охорону здоров'я
населення забезпечують
санітарно-профілактичні,
лікувально-профілактичні,
фізкультурно-оздоровчі,
санаторно-курортні, аптечні,
науково-медичні та інші заклади
охорони здоров'я.

Цією ж статтею визначено, що заклади
охорони здоров'я створюються
підприємствами, установами та
організаціями з різними формами
власності, а також приватними особами
при наявності необхідної
матеріально-технічної бази і
кваліфікованих фахівців. Заклад
охорони здоров'я здійснює свою
діяльність на підставі статуту, що
затверджується власником або
уповноваженим ним органом.

Необхідною умовою створення закладів
охорони здоров'я є їх державна
реєстрація та акредитація, порядок
якої визначається актами
законодавства України.

Офіційним визнанням статусу закладу
охорони здоров'я, наявності в ньому
умов для надання певного рівня
медико-санітарної допомоги,
підтвердження його відповідності
встановленим критеріям та гарантії
високої якості професійної діяльності,
відповідно до п.1 Порядку державної
акредитації закладу охорони здоров'я,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 15 липня 1997 року
№765 (із змінами та доповненнями), є
державна акредитація закладу охорони
здоров'я.

Відповідно до п.2 зазначеного Порядку
акредитації підлягають незалежно від
форми власності усі заклади охорони
здоров'я. Акредитація проводиться один
раз на три роки, перша акредитація
закладу проводиться не пізніше ніж
через два роки від початку здійснення
діяльності.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та
ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції вірно прийшов до
висновку відмовляючи у задоволені
позову, так як для призначення пенсії
за вислугу років, як працівнику охорони
здоров'я необхідно пропрацювати в
акредитованих закладах охорони
здоров'я не менше 25 років, однак позивач
по справі належним чином не довів, що з
01 квітня 2008 року працював в
акредитованих закладах охорони
здоров'я.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.160, ст.ст. 195, ст. 196, ч.1 п.1 ст.
199, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС
України, колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду, -

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Сихівського районного суду
м.Львова від 06 грудня 2013 року по справі
№464/8552/13-а - залишити без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного
суду набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
С.І. Богаченко

Суддя
Д.М. Старунський

Суддя
А.І. Рибачук

Повний текст ухвали виготовлено 08
грудня 2014 року.