Справа № 813/6427/14
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/6427/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого-судді
секретар судового засідання
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
адміністративну справу за позовом
Іноземної компанії «Сельскабет
Сверігесвай 22, Скандерборг АпС» до
Залізничного відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції, з участю
третіх осіб, які не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПГС Україна» та на
стороні відповідача Приватне
підприємство (надалі ПП)
«Торгівельно-логістичний центр», про
визнання незаконними дій, визнання
недійсним та скасування акта, -
Іноземна компанія «Сельскабет
Сверігесвай 22, Скандерборг АпС»
звернулася до Залізничного відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції про, з урахування уточнених
позовних вимог, визнання незаконними
дій щодо складання Акта опису й арешту
майна від 26.05.2014 року та про визнання
недійсним та скасування Акта опису й
арешту майна від 26.05.2014 року.
Підставами позову, як зазначено в
позовній заяві, є те, що оспорюваний
акт опису майна не відповідає
фактичним обставинам справи бо є
повністю сфальсифіковані, оскільки
26.05.2014 року інспектор з супроводжуючими
особами не були допущені всередину
приміщення, яке належить іноземній
компанії за адресою м.Львів,
У письмових запереченнях на позов ПП
«Торгівельно-логістичний центр» проти
позову заперечив, вважає, що виконавець
діяв у повній відповідності до вимог
чинного законодавства. Крім того,
звертає увагу суду на те, що у позивача
відсутнє порушене право, яке підлягає
захисту. Також, вважає, що позивачем
пропущено строк звернення до суду.
Також, судом відмовлено у задоволенні
клопотань відповідача та ПП
«Торгівельно-логістичний центр» про
відкладення розгляду справи, оскільки
такі не підтверджені відповідними
Фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється у
відповідності до положень ч.1 ст.41 КАС
Розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані докази, суд даючи
правову оцінку спірним
правовідносинам виходив з наступного.
Перш за все слід зазначити, про те, що
оскільки позивач не є суб'єктом
звернення з позовом у відповідності до
положень ст.181 КАС України, до спірних
правовідносин слід застосовувати
загальні строки звернення до
адміністративного суду.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 року
за № 606-XIV (в редакції чинній на момент
прийняття оскаржуваних постанов),
виконавче провадження, як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Як передбачено ч.5 ст.57 даного Закону,
про проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту державний
виконавець складає акт опису та арешту
майна боржника. Під час проведення
опису та арешту майна боржника
державний виконавець має право
оголосити заборону розпоряджатися ним,
а в разі потреби - обмежити права
користування майном, здійснити
опечатування або вилучити його у
боржника та передати на зберігання
іншим особам, про що зазначається в
акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк
обмеження встановлюються державним
виконавцем у кожному конкретному
випадку з урахуванням властивостей
майна, його значення для власника чи
володільця, необхідності використання
та інших обставин.

Так, державним виконавцем Залізничного
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції 26.05.2014 року було складено Акт
опису та арешту майна ТзОВ «ПГС
Україна», яке знаходиться за адресою
м.Львів, вул.Конюшинна, 28.

Як вбачається з наявного в матеріалах
справи договору купівлі - продажу
нерухомого майна від 19.12.2000 року,
приміщення по вул.Конюшинна у м.Львові
продано Компанії «Сельскабет
Сверігесвай 22, Скандерборг АпС».

Відповідно до положень частин 1 і 2 ст.55
наведеного Закону, державний
виконавець має право звернути
стягнення на майно боржника, що
перебуває в інших осіб, а також на майно
та кошти, що належать боржнику від
інших осіб. Зазначені особи зобов'язані
подати на запит державного виконавця у
визначений ним строк відомості про
належне боржнику майно, що перебуває в
них, та майно чи кошти, які вони мають
передати боржнику. Після надходження
від зазначених осіб відомостей про
наявність майна боржника державний
виконавець описує таке майно, вилучає
його і реалізує у встановленому цим
Законом порядку. У разі якщо особа, у
якої перебуває майно боржника,
перешкоджає державному виконавцю в
його вилученні, таке майно вилучається
державним виконавцем у примусовому
порядку.

В судовому засіданні було допитано
понятих ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які пояснили,
що були на території позивача, майно,
яке описано дійсно там знаходиться,
перешкод їм не чинилося.

Крім того, було допитано охоронців
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які також підтвердили
факт знаходження майна на території
позивача, при цьому зазначили про те, що
ними робились перешкоди щодо
переміщення по території позивача
понятих, державного виконавця та інших
осіб.

При цьому, суд не може залишити поза
увагою той факт, що позивач звернувся
до суду за захистом права власності,
яке порушується, як він вважає,
проникненням до його приміщень.

У відповідності до ч.2 ст.57 Закону
України «Про виконавче провадження»,
арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом, зокрема, проведення опису майна
боржника і накладення на нього арешту.

При цьому, відповідно до ч.1 наведеної
норми арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення.

Таким чином, метою опису майна є його
виявлення для забезпечення реального
виконання рішення.

Наведені норми дозволяють суду зробити
висновок про те, що сам акт опису майна
не порушує права власності позивача,
оскільки спрямований на виявлення
майна та його збереження. При цьому,
слід зазначити, що матеріалами справи
та показаннями свідків
підтверджуються обставини наявності
описаного майна на території позивача.

Більше того, зазначення в акті опису та
арешту майна місця його знаходження не
може трактуватись як порушення прав
позивача, оскільки така обставина є
лише констатацією факту, який
підтверджений зібраними у справі
доказами.

Також, доцільно звернути увагу і на те,
що в матеріалах справи наявні
документи, які підтверджують продаж
описаного майна. Дана обставина, вказує
на те, що новий власник може в інший
спосіб захистити своє право, окремо від
позивача. При цьому, такі обставини
взагалі не стосуються права, за
захистом якого звернувся позивач.

З огляду на викладене, суд вважає, що
інше застосування наведених норм може
порушити баланс інтересів учасників
даного виконавчого провадження.

Враховуючи те, що актом опису та арешту
майна і діями по його складанню не
порушуються права позивача, суд вважає
за необхідне в задоволенні позову
відмовити.

Щодо судових витрат, то у відповідності
до вимог ст.94 КАС України, судовий збір
належить присудити з позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України,
суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

3. Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 18 грудня 2014 року.

Суддя
В.Я.Мартинюк