Справа № 2а-2915/11/2670
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
2а-2915/11/2670 Головуючий
у 1-й інстанції: Аблов Є.В.
Суддя-доповідач: Грибан І.О.
У Х В А Л А

Іменем України

11 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючий-суддя
Грибан І.О.

судді
Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з
Печенюк Р.В.

пр-к апелянта
ОСОБА_3, ОСОБА_4

пр-к відповідача
Сердіченко С.А.

розглянув в судовому засіданні в м.
Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на
ухвалу Окружного адміністративного
суду міста Києва від 06 листопада 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_6 до Державної судової
адміністрації України про визнання
незаконним та скасування наказу про
звільнення, поновлення на посаді -

ВСТАНОВИВ :

10.10.2014 року ОСОБА_6 подано заяву про
перегляд за нововиявленими
обставинами постанови Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 червня 2011 року в справі за позовом
ОСОБА_6 до Державної судової
адміністрації України про визнання
незаконним та скасування наказу про
звільнення, поновлення на роботі.

За наслідками провадження за
нововиявленими обставинами ухвалою
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 06 листопада 2014 року
заяву про перегляд судового рішення за
нововиявленими обставинами залишено
без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої
інстанції позивач подала апеляційну
скаргу, в якій , вказуючи на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить ухвалене
рішення скасувати та постановити нове.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги та заперечень на неї, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви про
скасування постанови суду за
нововиявленими обставинами, суд першої
інстанції виходив з відсутності
зазначених позивачем істотних для
справи обставин, в розумінні ст. 245 КАС
України, що не були і не могли бути
відомі позивачу.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та фактам, колегія
суддів звертає увагу на наступне.

Так, підстави для провадження за
нововиявленими обставинами
регламентовані ст.245 КАС України.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 245 КАС України,
підставою для перегляду судового
рішення за нововиявленими обставинами
є, зокрема, істотні для справи
обставини, що не були і не могли бути
відомі особі, яка звертається із
заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлені обставини - це обставини,
які мають істотне значення для справи і
не могли бути відомі на момент розгляду
справи. Ознаками нововиявлених
обставин є: їх істотність та наявність
під час розгляду справи; невідомість
таких обставин.

Істотними для справи обставинами
вважаються такі факти і події, які
мають юридичне значення для
взаємовідносин сторін, що звернулись
до суду з метою розгляду спірної
ситуації, тобто ці факти існували вже
під час розгляду спірної ситуації в
суді, але не були і не могли бути відомі
ні особам, які брали участь у розгляді
адміністративної справи, ні суду, який
її розглядав та вирішував її по суті .

Таким чином, нововиявленими слід
вважати обставини, які: 1) об'єктивно
існували на момент вирішення
адміністративної справи; 2) не були
відомі і не могли бути відомі на час
прийняття рішення суду та хоча б одній
особі, яка брала участь у справі.
Наявність обох цих умов для визнання
обставини нововиявленою є
обов'язковою.

За своїм змістом нововиявленими
обставинами є фактичні дані, що в
установленому порядку спростовують
факти, які були покладені в основу
судового рішення. До нововиявлених
обставин відносяться
матеріально-правові факти, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші факти, які мають
істотне значення для правильного
вирішення спору.

Завданням провадження за
нововиявленими обставинами є перегляд
справи у зв'язку з виявленням обставин,
про які не міг знати адміністративний
суд та особи, які брали участь у
розгляді справи з незалежних від них
причин, та які мають значення для
вирішення адміністративної справи по
суті і значною мірою впливають на
висновки суду.

Разом з тим, згідно ч.2 ст.8 Кодексу
адміністративного судочинства
України, при розгляді заяви про
перегляд рішення за нововиявленими
обставинами, суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини в
рішенні у справі «Правєдная проти
Росії» від 18 листопада 2004 року
зазначає, що одним із аспектів принципу
верховенства права є принцип правової
певності, який, окрім іншого,
передбачає, що, якщо суд ухвалив
остаточне рішення по суті спору, таке
рішення не може бути піддане перегляду.
Цей принцип встановлює, що жодна
сторона не вправі ставити питання про
перегляд остаточного судового рішення,
яке набрало законної сили, лише задля
нового судового розгляду і нового
рішення по суті. Відхилення від цього
принципу допустимі лише за наявності
виняткових обставин.

Процедура скасування судового рішення
у зв'язку з нововиявленими обставинами
передбачає, що існує доказ, який раніше
не міг бути доступний, однак він міг би
призвести до іншого результату
судового розгляду. Особа, яка
звертається із заявою про скасування
рішення, повинна довести, що в неї не
було можливості представити цей доказ
на остаточному судовому слуханні, а
також те, що цей доказ є вирішальним.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_6 звільнено із займаної посади
начальника ТУ ДСА України в
Харківській області у зв'язку з
порушенням присяги державного
службовця (п. 6 ст. 30 ЗУ «Про державну
службу»).

Позивач звернулася з позовом до
Державної судової адміністрації
України про визнання незаконним та
скасування наказу про звільнення,
поновлення на посаді.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 червня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.12.2011 року
та ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 17.07.2012 року, в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

При розгляді справи по суті спору суди
зазначених вище інстанцій дійшли
висновку, що при винесенні наказів про
звільнення ОСОБА_6 не було порушено
вимог чинного законодавства, оскільки
останньою було допущено порушення
основних обов'язків державного
службовця, визначених ст.10 Закону
України «Про державну службу», що в
свою чергу є порушенням присяги
державного службовця.

Як на підставу для перегляду судового
рішення позивач посилається на ту
обставину, що на дату прийняття
оскаржуваного наказу про звільнення їй
було невідомо про обрання 15.01.2011 року
членом ревізійної комісії Харківської
обласної організації Конфедерації
Вільних профспілок ( далі - ХОО КВПУ), а
відтак звільнення із займаної посади
відбулось з порушенням ч. 3 ст. 252 КЗпП
України, тобто без попередньої згоди
виборного органу, членом якого є ОСОБА_6

Також, вказує, що про вказану обставину
їй стало відомо з листа ХОО КВПУ №298-рк
від 25.09.2014р. (т.2 а.с.49).

В той же час, представник заявниці в
суді апеляційної інстанції
наголошував на тому, що на час
оскарження в судовому порядку його
довірителькою наказу про звільнення,
остання намагалася надати докази того,
що є членом профспілкової організації
«Захист справедливості», яка в свою
чергу входить до ХОО КВПУ. Однак
з'ясувати місце знаходження
профспілкової організації не змогла та
отримала неофіційну інформацію про її
ліквідацію.

Особливості правового регулювання,
засади створення, права та гарантії
діяльності професійних спілок
встановлені в Законі України «Про
професійні спілки, їх права та гарантії
діяльності» № 1045-XII, відповідно до
статті 2 якого професійні спілки
створюються з метою здійснення
представництва та захисту трудових,
соціально-економічних прав та
інтересів членів профспілки.

Статтею 16 Закону № 1045 визначається, що
легалізація профспілок і їх об'єднань є
обов'язковою і здійснюється шляхом їх
реєстрації в реєстрі об'єднань
громадян інших громадських формувань.

Відповідно до ч.10 ст. 16 Закону
зазначено, що профспілка, її
організації, об'єднання профспілок
здійснюють свої повноваження,
набувають цивільних прав і беруть на
себе цивільні обов'язки через свої
виборні органи, які діють у межах прав,
наданих їм за законом та статутом.

До виборних органів профспілкової
організації підприємства обираються
члени профспілки відповідно до
положень, зазначених у статуті. Кожен
член профспілки може обирати і бути
обраним до будь-якого виборного органу
своєї профспілки та виборного органу
об'єднання профспілок, до якого входить
ця профспілка.

Член профспілки - особа, яка входить до
складу профспілки, визнає її статут та
сплачує членські внески (ст.1 Закону №
1045).

Для осіб, обраних до виборних органів
профспілок, законодавством
установлюються гарантії, зокрема щодо
звільнення (ч.3 ст.41 Закону № 1045-XII).

Колегія суддів звертає увагу, також на
те, що відповідно до Примірного
положення про первинну профспілкову
організацію , затвердженого постановою
Президії Ради Федерації професійних
спілок України «Примірне положення -
організаційну ланку членської
організації Федерації профспілок
України» від 15.11.2000 р. № П-30-7 первинна
профспілкова організація створюється
відповідно до статуту профспілки за
наявності не менше трьох осіб, які
виявили бажання утворити первинну
профспілкову організацію. Рішення про
створення первинної профспілкової
організації приймається зборами
(конференцією) членів профспілки або
осіб, які бажають утворити організацію.
Одночасно приймається рішення про
входження до певної профспілки.

Про прийняте рішення повідомляється
виборному органу відповідної
територіальної організації
профспілки, а там, де її немає, -
центральному органу профспілки.
Рішення про включення первинної
профспілкової організації до складу
профспілки приймається виборним
органом відповідної територіальної
організації профспілки, а там, де її
немає, - центральним органом
профспілки, уповноваженим її статутом,
у місячний термін після надходження
документів. Одночасно з прийняттям
рішення про входження первинної
організації до складу профспілки
приймається рішення про її включення
до переліку організаційних ланок
профспілки, а також до складу
територіальної організації профспілки
(за наявності такої організації).
Первинній профспілковій організації
видається копія рішення або витяг з
нього про її належність до профспілки.

Первинна профспілкова організація
повідомляє про свою належність до
певної профспілки відповідному
територіальному органу юстиції.
Повідомлення про належність до
профспілки первинна профспілкова
організація надсилає також
роботодавцю із зазначенням
персонального складу об'єднуваних нею
працівників.

Наразі, в матеріалах справи та серед
документів, доданих до заяви про
перегляд судового рішення, відсутні
докази щодо наявності первинної
профспілкової організації
Територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Харківській області та відповідно
членства в ній позивача або щодо вступу
до інших профспілкових організацій.

Відсутні дані щодо обрання позивача в
порядку, визначеному п.5.2.3 Статуту
Конфедерації Вільних профспілок
України, делегатом від первинної
профспілкової організації на
конференцію обласної організації КВПУ,
яка відбувалася в січні 2011року. Також,
позивачкою не надано доказів того, що
обрання її делегатом на конференцію
здійснювалося без її участі та згоди.

Отже, доводи заявниці, що на час
вирішення спору по суті про існування
істотних обставини (юридичних фактів) ,
які б мали вплив на прийняття
остаточного рішення, вона не знала та
не могла знати є необґрунтованими та
не підтверджуються наданими доказами.

Щодо істотності обставин, про які
вказує заявниця, колегія суддів вважає
за необхідне зазначити про наступне.

Відповідно до частини 3 статті 252
Кодексу законів про працю України
звільнення членів виборного
профспілкового органу підприємства,
установи, організації (у тому числі
структурних підрозділів), його
керівників, профспілкового
представника (там, де не обирається
виборний орган професійної спілки),
крім випадків додержання загального
порядку, допускається за наявності
попередньої згоди виборного органу,
членами якого вони є, а також вищого
виборного органу цієї професійної
спілки (об'єднання професійних спілок).

Відповідно до вимог ст.37 Закону України
№1045-XII профспілкові організації на
підприємствах, в установах,
організаціях та їх структурних
підрозділах представляють інтереси
своїх членів і захищають їх трудові,
соціально-економічні права та
інтереси. Свої повноваження первинні
профспілкові організації здійснюють
через утворені відповідно до статуту
(положення) виборні органи, а в
організаціях, де виборні органи не
створюються, - через профспілкового
представника, уповноваженого згідно із
статутом на представництво інтересів
членів профспілки, який діє в межах
прав, наданих цим Законом та статутом
профспілки.

Повноваження виборного органу
профспілкової організації
визначаються статтею 38 цього ж Закону,
відповідно до якої Виборний орган
первинної профспілкової організації
на підприємстві, в установі або
організації:

1) укладає та контролює виконання
колективного договору, звітує про його
виконання на загальних зборах
трудового колективу, звертається з
вимогою до відповідних органів про
притягнення до відповідальності
посадових осіб за невиконання умов
колективного договору;

2) разом з роботодавцем вирішує питання
запровадження, перегляду та змін норм
праці;

3) разом з роботодавцем вирішує питання
оплати праці працівників підприємства,
форм і систем оплати праці, розцінок,
тарифних сіток, схем посадових окладів,
умов запровадження та розмірів
надбавок, доплат, премій, винагород та
інших заохочувальних, компенсаційних
виплат;

4) разом з роботодавцем вирішує питання
робочого часу і часу відпочинку,
погоджує графіки змінності та надання
відпусток, запровадження
підсумованого обліку робочого часу,
дає дозвіл на проведення надурочних
робіт, робіт у вихідні дні тощо;

5) разом з роботодавцем вирішує питання
соціального розвитку підприємства,
поліпшення умов праці,
матеріально-побутового, медичного
обслуговування працівників;

6) бере участь у вирішенні
соціально-економічних питань,
визначенні та затвердженні переліку і
порядку надання працівникам
соціальних пільг;

7) бере участь у розробці правил
внутрішнього трудового розпорядку
підприємства, установи або
організації;

8) представляє інтереси працівників за
їх дорученням при розгляді трудових
індивідуальних спорів та у
колективному трудовому спорі, сприяє
його вирішенню;

9) приймає рішення про вимогу до
роботодавця розірвати трудовий
договір (контракт) з керівником
підприємства, установи, організації,
якщо він порушує цей Закон,
законодавство про працю, ухиляється
від участі у переговорах щодо
укладення або зміни колективного
договору, не виконує зобов'язань за
колективним договором, допускає інші
порушення законодавства про
колективні договори;

10) дає згоду або відмовляє у дачі згоди
на розірвання трудового договору з
ініціативи роботодавця з працівником,
який є членом діючої на підприємстві, в
установі, організації профспілки, у
випадках, передбачених законом;

11) бере участь у розслідуванні нещасних
випадків, професійних захворювань і
аварій, роботі комісії з питань охорони
праці;

12) здійснює громадський контроль за
виконанням роботодавцем законодавства
про працю та про охорону праці, за
забезпеченням на підприємстві, в
установі або організації безпечних та
нешкідливих умов праці, виробничої
санітарії, правильним застосуванням
установлених умов оплати праці,
вимагає усунення виявлених недоліків;

13) здійснює контроль за підготовкою та
поданням роботодавцем документів,
необхідних для призначення пенсій
працівникам і членам їх сімей;

14) здійснює контроль за наданням
пенсіонерам та інвалідам, які до виходу
на пенсію працювали на підприємстві, в
установі або організації, права
користування нарівні з його
працівниками наявними можливостями
щодо медичного обслуговування,
забезпечення житлом, путівками до
оздоровчих і профілактичних закладів
та іншими соціальними послугами і
пільгами згідно із статутом
підприємства, установи або організації
та колективним договором;

15) представляє інтереси застрахованих
осіб у комісії із соціального
страхування, направляє працівників на
умовах, передбачених колективним
договором або угодою, до санаторіїв,
профілакторіїв і будинків відпочинку,
туристичних комплексів, баз та
оздоровчих закладів, перевіряє
організацію медичного обслуговування
працівників та членів їх сімей;

16) разом з роботодавцем відповідно до
колективного договору визначає розмір
коштів, що будуть спрямовані на
будівництво, реконструкцію, утримання
житла, здійснює облік громадян, які
потребують поліпшення житлових умов,
розподіляє у встановленому
законодавством порядку жилу площу в
будинках, збудованих за кошти або за
участю підприємства, установи,
організації, а також ту жилу площу, яка
надається власникові у розпорядження в
інших будинках, контролює
житлово-побутове обслуговування
працівників;

17) представляє інтереси працівників
підприємства-боржника у ході процедури
банкрутства.

З положень Статуту Конфедерації
Вільних профспілок України (наданого
представником апелянта суду
апеляційної інстанції) вбачається, що
основними завданнями КВПУ є
представництво і відстоювання
інтересів членських організацій КВПУ в
стосунках з державними та
господарськими органами;надання
практичної допомоги в діяльності та
розвитку членським організаціям КВПУ;
інформаційне та методологічне
забезпечення діяльності членських
організацій КВПУ;дослідження проблем у
сфері профспілкових, трудових та
економічних відносин; застосування
заходів громадського впливу тощо( п.2.2
Статуту).

Разом з тим, згідно п.4.9.3
контрольно-ревізійна комісія КВПУ
контролює правильність використання
коштів згідно затвердженого бюджету та
кошторису, майна КВПУ. Згідно п.4.9.7
втручання КРК в поточну роботу КВПУ не
допускається.

Такі ж обмеження визначені і п.2.5
Положення про ревізійну комісію
Харківської обласної організації КВПУ.

З викладеного вбачається, що
контрольно-ревізійна комісія КВПУ,
хоча і обирається з'їздом організації,
однак не здійснює повноважень
виборного органу профспілкової
організації в розумінні ст. 38 Закону
№1045-XII, а лише виконує контролюючі
функції .

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що факт обрання позивача
членом ревізійної комісії не містить
ознак істотності обставин, які
впливають на результат розгляду спору
по суті, та правомірно залишив без
задоволення заяву про перегляд за
нововиявленими обставинами постанови
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 15 червня 2011 року.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
на підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин в справі, підтверджених
доказами, а доводи апеляційної скарги
не спростовують висновки суду першої
інстанції, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без
задоволення, а ухвалу Окружного
адміністративного суду міста Києва від
06 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя
О.О.Беспалов

Суддя
А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 15.12.2014 р.

.

Головуючий суддя
Грибан І.О.

Судді:
Беспалов О.О.

Парінов А.Б.