Справа № 807/1812/14
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 рокум. Ужгород№ 807/1812/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С. І.

при секретарі судового засідання -
Шмідзен І.Ю.

за участю представників

позивача: Жупан А.Ю. (довіреність від
02.01.2014 року № 5)

відповідача: Василиндра М.М.
(довіреність від 30.04.2013 року № 120)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України у Великоберезнянському районі
Закарпатської області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Перечинському районі
Закарпатської області про стягнення
коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 11 грудня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини Постанови. Постанова в повному
обсязі складена 18 грудня 2014 року.

Управління Пенсійного фонду України у
Великоберезнянському районі
Закарпатської області (далі - позивач,
УПФУ у Великоберезнянському районі)
звернулося до суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Перечинському
районі (далі - відповідач, відділення
ФССНВВПЗ), яким просить стягнути з
відповідача витрати з виплати пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві у розмірі 3356,35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
починаючи за період з січня 2011 року по
грудень 2013 року УПФУ у
Великоберезнянському районі понесені
витрати в загальній сумі 3356,35 грн. по
виплаті пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві
громадянину ОСОБА_3, та така повинна
відшкодовуватись відповідачем, однак
понесені витрати у сумі 3356,35 грн. не
прийняті до відшкодування відділенням
ФССНВВПЗ при підписанні акту
щомісячної звірки витрат по особовій
справі потерпілого, якому виплачено
пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, в зв'язку з чим УПФУ у
Великоберезнянському районі
звернулось до суду з позовом до
відділення ФССНВВПЗ про стягнення
заборгованості у сумі 3356,35 грн. в
судовому порядку.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі з підстав, викладених у
позовній заяві, просить позов
задовольнити та стягнути з відповідача
витрати з виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві у розмірі 3356,35 грн.

Відповідач надав письмове
заперечення проти позову (а.с.140-143), яким
позовні вимоги не визнає, посилаючись
на те, що громадянин ОСОБА_3 не
відноситься до числа осіб, які мають
право на пенсію згідно ст. 33 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності",
оскільки на момент настання нещасного
випадку, що став причиною призначення
пенсії, він не був інвалідом і не мав
права на пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, як інвалід
з дитинства. Крім того, зазначає, що
позивач звернувшись до суду з вимогою
про стягнення заборгованості за період
з січня 2011 року по грудень 2013 року
пропустив встановлений законодавством
строк для звернення до суду.

В судовому засіданні представник
відповідача проти позову заперечив з
мотивів, наведених у запереченні проти
позову та просить суд відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до висновку про відмову у задоволенні
позову, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджено матеріалами справи, УПФУ
у Великоберезнянському районі
призначено пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання громадянину ОСОБА_3,
оскільки, його батько ОСОБА_4 помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві ІНФОРМАЦІЯ_2. Як
встановлено в судовому засіданні, гр.
ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, та
згідно висновку про час настання
інвалідності від 02.10.2014 року за № 33,
виданого Ужгородською міжрайонною
МСЕК, гр. ОСОБА_3 визнаний інвалідом
третьої групи з 21.03.1988 року, тобто, до
настання повноліття.

В той же час, в ході розгляду справи
судом було встановлено, що згідно
довідки Ужгородської міжрайонної МСЕК
від 02.10.2014 року за № 32, гр. ОСОБА_3
визнаний інвалідом третьої групи з
дитинства по зору, а саме з 17.07.1995 року,
згідно довідки МСЕК сер. 2-18 АВ № 037014 та
виписки з протоколу засідань МСЕК за
17.07.1995 року.

Відтак, в матеріалах адміністративної
справи наявні два листи Ужгородської
міжрайонної МСЕК стосовно гр. ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, при цьому, в них зазначені
різні дати визнання його інвалідом:
згідно листа від 02.20.2014 року за № 32
визнаний інвалідом з 17 липня 1995 року
(після досягнення ним 18 річного віку), а
згідно листа від 02.20.2014 року за № 33
визнаний інвалідом з 21 березня 1988 року
(до досягнення ним 18 річного віку),
тобто, Ужгородською міжрайонною МСЕК в
один і той-же день, 2 жовтня 2014 року,
надано сторонам у справі за їх запитами
дані стосовно визначення інвалідності
одного того-ж громадянина ОСОБА_3, в
яких зазначено різні дати визнання
його інвалідом.

В зв'язку наведеним, суд зобов'язав
Ужгородську міжрайонну МСЕК надати
дані щодо дати визнання інвалідом гр.
ОСОБА_3 та пояснення щодо дати визнання
інвалідності та надання різних даних.
Так, згідно наданих Ужгородською
міжрайонною МСЕК пояснень, гр. ОСОБА_3
17.07.1995 року був оглянутий комісією і був
визнаний інвалідом третьої групи з
дитинства безтерміново. У серпні 2009
року Ужгородською міжрайонною МСЕК був
наданий Висновок про час настання
інвалідності від 20.08.2009 року № 69, згідно
якого, гр. ОСОБА_3 міг бути визнаний
інвалідом до 18-ти років, а саме з 21.03.1988
року, коли в медичних документах була
зафіксована івалідизуюча патологія.

З вищенаведеного випливає, що гр.
ОСОБА_3 встановлено третю групу
інвалідності з 29.06.1995 року, тобто, після
досягнення ним повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 1 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" №
1105-XIV від 23 вересня 1999 року (далі - Закон
1105), який набрав чинності з 01 квітня 2001
року, завданнями страхування від
нещасного випадку є відшкодування
шкоди, пов'язаної з втратою
застрахованими особами заробітної
плати або відповідної її частини під
час виконання трудових обов'язків,
надання їм соціальних послуг у зв'язку
з ушкодженням здоров'я, а також у разі
їх смерті здійснення страхових виплат
непрацюючим членам їх сімей.

Статтею 21 Закону 1105 встановлено
соціальні послуги та виплати, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків. Так, у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку, в т.ч.,
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні (ч.1 ст. 21).

Страховими виплатами є грошові суми,
які згідно із статтею 21 цього Закону
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків виплачує
застрахованому чи особам, які мають на
це право, у разі настання страхового
випадку. Зазначені грошові суми
складаються із: 1) страхової виплати
втраченого заробітку (або відповідної
його частини) залежно від ступеня
втрати потерпілим професійної
працездатності (далі - щомісячна
страхова виплата); 2) страхової виплати
в установлених випадках одноразової
допомоги потерпілому (членам його сім'ї
та особам, які перебували на утриманні
померлого); 3) страхової виплати пенсії
по інвалідності потерпілому; 4)
страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника; 5) страхової
виплати дитині, яка народилася
інвалідом внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання її матері під час
вагітності; 6) страхових витрат на
медичну та соціальну допомогу.

Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджено матеріалами справи, за
період з січня 2011 року по грудень 2013
року УПФУ у Великоберезнянському
районі щомісяця надавало відділенню
Фонду список осіб, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, в т.ч. і гр. ОСОБА_3.

Як зазначено раніше, ОСОБА_4 був
смертельно травмований на
Великоберезнянському лісокомбінаті
ІНФОРМАЦІЯ_2 та його сину ОСОБА_3 було
призначено пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання як інваліду
з дитинства.

Згідно ст. 33 Закону 1105 у разі смерті
потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини
першої статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті. Такими непрацездатними
особами є діти, які не досягли 16 років;
діти з 16 до 18 років, які не працюють, або
старші за цей вік, але через вади
фізичного або розумового розвитку самі
не спроможні заробляти; діти, які є
учнями, студентами (курсантами,
слухачами, стажистами) денної форми
навчання - до закінчення навчання, але
не більш як до досягнення ними 23 років
(ч. 1 ст.33 Закону).

Таким чином, гр. ОСОБА_3 не відноситься
до числа осіб, які мають право на пенсію
згідно ст. 33 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

ОСОБА_3 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3, а
з 16 серпня 1990 року працював (тобто, був
спроможній працювати) на заводі
"Ерстед" транспортним працівником,
відтак, не відноситься до осіб, які
мають право на пенсію відповідно ст.. 33
Закону 1105.

Крім того, ОСОБА_3 на момент настання
нещасного випадку з його батьком
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2) інвалідом не був,
оскільки гр. ОСОБА_3 встановлено третю
групу інвалідності з 29.06.1995 року, тобто,
у відповідності до положень Закону 1105
не має права на пенсію за рахунок
коштів Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України.

Згідно п. 3 Прикінцевих положень Закону
1105, відшкодування шкоди, медична,
професійна та соціальна реабілітація
провадяться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України також зазначеним у
статті 8 цього Закону особам, які
потерпіли до набрання ним чинності та
мали право на зазначені страхові
виплати і соціальні послуги.

Уся заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України.

Закон України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
набрав чинності з 1 січня 2001 року (пункт
1 розділу XI цього Закону) та на час
набрання ним чинності ОСОБА_3
виповнилось 29 років, в зв'язку з чим у
нього відсутнє право на страхові
виплати за цим Законом.

1 січня 2004 року набрав чинності Закон
України від 9 липня 2003 року N 1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (далі - Закон 1058), який
частково дублює норми раніше
прийнятого, але ще чинного Закону
України від 5 листопада 1991 року N 1788-XII
"Про пенсійне забезпечення" (далі -
Закон 1788). Пунктом 16 Прикінцевих
положень Закону 1058 передбачено, що до
приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом закони
України та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
Закону 1788 застосовуються в частині
визначення права на пенсію за віком на
пільгових умовах і за вислугу років.
Оскільки за змістом вищевказаної норми
дія Закону 1788 не поширюється на
визначення права на пенсію у зв'язку з
втратою годувальника, ці відносини
регулюються Законом 1058.

Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону 1058, пенсії
у зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, призначаються
відповідно до Закону 1105.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України,
передбачений ст.. 21 Закону 1105.

Виходячи з наведених правових норм, суд
констатує що страхові виплати пенсії у
зв'язку з втратою годувальника,
відповідно до Закону 1105, Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України виплачує у разі
настання страхового випадку виключно
особам, які мають право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з пп. "д" п. 1 ч. 1 ст. 21 цього
Закону), перелік яких міститься у ст. 33
зазначеного Закону. У разі якщо особи,
яким призначені пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, не підпадають
під визначений ст.. 33 Закону 1105 перелік
осіб, які мають право на одержання
страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, витрати,
понесені управлінням ПФУ у зв'язку з
виплатою та доставкою таких пенсій, не
підлягають відшкодуванню Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

За наведених обставин, відділення
ФССНВВПЗ не має правових підстав для
відшкодування витрат УПФУ у
Великоберезнянському районі витрат по
виплаті пенсій гр. ОСОБА_3

Згідно ст. 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.
УПФУ у Великоберезнянському районі не
доведено наявність підстав для
відшкодування відділенням ФССНВВПЗ
суми 3356,35 грн., позовні вимоги
суперечать вимогам законодавства та не
відповідають встановленим обставинам
справи, що підтверджені належними та
допустимими доказами, в зв'язку з чим в
задоволенні позову слід відмовити в
повному обсязі.

Згідно ч. 5 ст. 94 КАС України та в зв'язку
з відсутністю судових витрат
відповідача, судові витрати у справі
не стягуються та за рахунок бюджету не
компенсуються.

Керуючись ст. ст. 17, 71, 86, 94, 160, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позову Управління
Пенсійного фонду України у
Великоберезнянському районі
Закарпатської області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Перечинському районі
Закарпатської області про стягнення
коштів - відмовити.

2. Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України, та може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, встановлені ст. 186 КАС України.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до ст. 160 КАС України -
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови (копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції).

Суддя С.І.
Рейті