Справа № 2а-1970/1244/11
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року м. Київ
К/800/62320/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Гончар Л.Я., Кравцова О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Збаразькому районі Тернопільської
області на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від 25
травня 2011 року та постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26 січня 2012
року

у справі № 2а-1970/1244/11

за позовом Приватного
підприємства «Висотбудреставрація»

до Управління Пенсійного фонду
України в Збаразькому районі
Тернопільської області

про визнання нечинним та
скасування рішення, зобов'язання
вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

У травні 2011 року Приватне підприємство
«Висотбудреставрація» (далі - ПП
«Висотбудреставрація») звернулося до
Тернопільського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Збаразькому районі Тернопільської
області (далі -УПФУ в Збаразькому
районі, ПФУ) про визнання нечинним та
скасування рішення від 23.03.2011 № 28 та
повернення коштів у сумі 40 556,90 грн.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 25.05.2011 позов
задоволено. Рішення Управління
Пенсійного фонду України в Збаразькому
районі Тернопільської області від
23.03.2011 № 28 про застосування штрафних
санкцій визнано нечинним та скасовано.
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Збаразькому районі
Тернопільської області повернути ПП
«Висотбудреставрація» помилково
сплачені кошти в сумі 40 556,90 грн.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26.01.2012,
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 25.11.2011,
скасовано в частині визнання нечинним
і скасування рішення від 23.03.2011 № 28, в
цій частині прийнято нове рішення про
відмову в задоволенні позову. В частині
позовних вимог про повернення коштів у
сумі 40 556,90 грн. рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 27.03.2014 постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26.01.2012,
змінено. Викладено абзаци 2, 3 її
резолютивної частини в такій редакції:
«Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 25 травня 2011
року скасувати. В задоволенні позову
відмовити».

Постановою Верховного Суду України від
04.11.2014, постанову Вищого
адміністративного суду України від
27.03.2014 скасовано, справу направлено на
новий розгляд до суду касаційної
інстанції.

У касаційній скарзі касатор просив
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанції з мотивів
порушення судами норм матеріального та
процесуального права та прийняти нове
рішення у справі, яким у задоволенні
позову відмовити повністю.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, установленому пунктом 1
частини першої статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
процесуального та матеріального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, ПП «Висотбудреставрація»,
будучи платником єдиного податку
відповідно до Указу Президента України
від 03.07.1998 № 727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»
(чинного на час виникнення спірних
відносин; далі - Указ № 727/98), сплатило на
рахунок Державного казначейства
України (далі - Держказначейство) 318 932
грн., з яких 133 951 грн. (42 відсотки)
Держказначейство перерахувало на
рахунок УПФУ в Збаразькому районі,
відкритий у відділенні Відкритого
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України».

Станом на 01.03.2011 за ПП
«Висотбудреставрація» рахувалася
переплата до органів Пенсійного фонду
України в сумі 40 556,90 грн., що
підтверджується актом звірки від 14.03.2011
№ 114.

23.03.2011 УПФУ в Збаразькому районі
прийняло спірне рішення про
застосування до ПП
«Висотбудреставрація» штрафних
санкцій за несвоєчасну сплату єдиного
внеску в розмірі 10 відсотків своєчасно
несплачених сум та пені у розрахунку 0,1
відсотка суми недоплати за кожний день
прострочення платежу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
наявність на рахунку УПФУ в
Збаразькому районі до 21.02.2011 коштів ПП
«Висотбудреставрація» є підставою для
визнання рішення відповідача від
23.03.2011 № 28 нечинним та таким, що
підлягає скасуванню, також зазначив, що
вимога ПП «Висотбудреставрація» про
повернення надміру сплачених
страхових внесків є обґрунтованою і
підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову про
визнання нечинним і скасування рішення
УПФУ в Збаразькому районі та приймаючи
в цій частині нове рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог виходив з
того, що підставою для зарахування
надмірно сплачених коштів на погашення
заборгованості зі сплати єдиного
внеску або повернення коштів платнику
цього внеску є його належним чином
оформлена заява. Проте, ПП
«Висотбудреставрація» до 21.02.2011 такої
заяви до органів Пенсійного фонду
України не подав. При цьому, залишаючи
решту рішення суду першої інстанції
без змін, суд апеляційної інстанції
погодився з висновком суду першої
інстанції стосовно безпідставності
відмови УПФУ в Збаразькому районі у
поверненні надмірно сплачених коштів
ПП «Висотбудреставрація».

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з таким обґрунтованим
висновком суду апеляційної інстанції з
огляду на таке.

Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин; далі -
Закон № 1058-IV) регулює відносини, що
виникають між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування (стаття 5). Дія
інших нормативно-правових актів може
поширюватися на ці правовідносини лише
у випадках, передбачених зазначеним
Законом, або в частині, що йому не
суперечить. Виключно цим
нормативно-правовим актом
визначаються: принципи та структура
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування;
коло осіб, на яких поширюється його дія;
перелік платників страхових внесків,
їх права та обов'язки; порядок
нарахування, обчислення, сплати цих
внесків і стягнення заборгованості за
ними.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-IV
страхові внески - кошти відрахувань на
соціальне страхування та збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, сплачені згідно із
законодавством, що діяло раніше; кошти,
сплачені на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
відповідно до цього Закону.

Спеціальним законодавством, зокрема
Указом № 727/98, було запроваджено
спеціальний режим оподаткування,
обліку та звітності, спрямований на
підтримку суб'єктів малого
підприємництва.

Відповідно до статті 3 Указу № 727/98
суб'єкти підприємницької
діяльності-юридичні особи сплачують
єдиний податок щомісяця не пізніше 20
числа наступного місяця на окремий
рахунок відділень Держказначейства.
Відділення Держказначейства
наступного дня після надходження
коштів перераховують суми єдиного
податку у таких розмірах: до Державного
бюджету України - 20 відсотків; до
місцевого бюджету - 23 відсотки; до ПФУ -
42 відсотки; на обов'язкове соціальне
страхування - 15 відсотків.

Пунктом 5 Порядку зарахування,
розмежування і обліку єдиного податку
суб'єктів малого підприємництва,
затвердженого наказом Головного
управління Держказначейства від 29.12.1998
№ 107, передбачено, що розподіл суми
єдиного податку суб'єктів малого
підприємництва між державним бюджетом,
місцевими бюджетами, ПФУ, Фондом
соціального страхування у
співвідношенні, встановленому Указом
№ 727/98, здійснюють відділи
розмежування та
оперативно-аналітичного обліку
державних доходів територіальних
відділень Держказначейства.

У своїх листах від 19.03.2004 № 2645/04 та 15.10.2007
№ 16442/03-30 ПФУ надав роз'яснення
платникам страхових внесків, які
перебувають на спрощеній системі
оподаткування, про те, що частина сум
єдиного податку, що перераховується
органами Держказначейства на рахунки
органів ПФУ, зараховується в рахунок
сплати страхових внесків, нарахованих
страхувальником у встановлених
законодавством розмірах на суми
фактичних витрат на оплату праці
(грошового забезпечення) працівників.
Зарахування здійснюється на підставі
платіжного документа, який підтверджує
сплату єдиного податку, поданого
платником одночасно з поданням до
органів ПФУ щомісячного розрахунку
суми страхових внесків, та даних
органів Держказначейства про
перерахування до бюджету ПФУ частини
сум єдиного податку.

Таким чином, сплачена суб'єктами
підприємницької діяльності-юридичними
особами, які перебувають на спрощеній
системі оподаткування, частина сум
єдиного податку, що перераховується
органами Держказначейства на рахунки
органів ПФУ, зараховується в рахунок
сплати страхових внесків.

Як правомірно установлено судами
попередніх інстанцій, станом на 01.03.2011
за ПП «Висотбудреставрація», як
платником єдиного податку відповідно
до Указу № 727/98, рахувалася переплата по
частині суми обов'язкових страхових
платежів, перерахованої
Держказначейством на рахунок ПФУ, в
розмірі 40 556,90 грн., що підтверджувалося
даними акта звірки від 14.03.2011 № 114 та
листа УПФУ в Збаразькому районі від
18.04.2011 № 2764/02.

Відповідно до частини тринадцятої
статті 20 Закону № 1058-IV суми надміру
сплачених чи помилково сплачених
страхових внесків до солідарної
системи повертаються страхувальникам
або за їх згодою зараховуються в
рахунок майбутніх платежів страхових
внесків у порядку і в строки, визначені
правлінням ПФУ.

Облік надходжень і витрат коштів ПФУ,
відповідно до частини першої статті 76
Закону № 1058-IV здійснюють виконавчі
органи ПФУ.

Порядок повернення надміру сплачених
страхових внесків, що діяв під час
сплати позивачем єдиного податку,
тобто до 01.01.2011, було врегульовано
підзаконними нормативно-правовими
актами, а саме: пунктом 11.17 Інструкції
про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою правління ПФУ від 19.12.2003 №
21-1, який в подальшому був виключений на
підставі постанови правління ПФУ від
22.10.2010 № 25-1, та Порядком ведення
органами Пенсійного фонду України
обліку надходження платежів зі збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування та інших платежів,
затвердженим постановою правління ПФУ
від 19.01.2002 № 2-4, який з 01.01.2011 втратив
чинність.

Проте, слід зазначити, що з 01.01.2011 набрав
чинності Порядок зарахування в рахунок
майбутніх платежів єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування або повернення
помилково сплачених коштів,
затверджений постановою правління ПФУ
від 27.09.2010 № 21-1.

Саме цей Порядок був чинним на час
виникнення спірних правовідносин і
визначав, зокрема, процедуру
повернення коштів помилкової або
надмірної сплати сум єдиного внеску
та/або застосованих фінансових санкцій
або інших коштів на відповідний
рахунок органу ПФУ, відкритий в органах
Держказначейства для їх зарахування,
відповідно до встановленого розміру
єдиного внеску (пункт 4 Порядку).
Механізм повернення надміру сплачених
страхових внесків був аналогічним
тому, який діяв до 01.01.2011.

Суд касаційної інстанції звертає
увагу, що страхові платежі та внески за
своїм правовим статусом є одним і тим
же, і розпорядником цих коштів є ПФУ.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, що надмірно
сплачені страхові внески ПП
«Висотбудреставрація» в сумі 40 556,90 грн.
підлягають поверненню.

Зважаючи на викладене, доводи
касаційної скарги спростовуються вище
переліченими нормами права та
установленими обставинами справи, у
зв'язку з чим відсутні підстави для її
задоволення та скасування рішень судів
попередніх інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Збаразькому
районі Тернопільської області
залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26 січня 2012
року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.