Справа № 754/13348/14-а
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Мальченко
Суддя-доповідач: Гром
У Х В А Л А

Іменем України

17 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.,

суддів - Бєлової Л.В.,

Міщука М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва на
постанову Деснянського районного суду
м. Києва від 29 вересня 2014 року у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м.Києва про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про
визнання дій відповідача
неправомірними та зобов'язання
провести перерахунок та виплату
додаткової пенсії і пенсії у
відповідності до ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
починаючи з 01.01.2005 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м.
Києва від 29 вересня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 за період з 01.01.2005 року по
17.02.2011 року та з 01.11.2011 року по 11.02.2014 року
залишені без розгляду.

Постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 29 вересня 2014 року
позов задоволено частково.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного адміністративного суду з
апеляційною скаргою в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та постановити нову, якою
відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

У судове засідання сторони не
з'явилися, причини неявки сторін суду
невідомі, про розгляд справи були
повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

У зв'язку з неявкою в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь в справі,
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу, відповідно до ч.1
ст.41 КАС України, не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши за матеріалами справи
наведені у апеляційній скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, позивач є особою, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії, інвалідом ІІ
групи захворювання, пов'язаного з
впливом аварії на ЧАЕС, що
підтверджується посвідченням.

25.02.2014 року позивач звернувся до УПФУ в
Деснянському районі м.Києва із заявою
про перерахунок пенсії відповідно до
ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Листом від 11.03.2014 року відповідач
відмовив ОСОБА_3 у проведенні
вищезазначеного перерахунку.

Не погоджуючись із вказаною відмовою
позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з наступних мотивів,
з чим погоджується колегія суддів.

Згідно ст. 49 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» пенсії особам, віднесеним
до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді державної пенсії та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

У відповідності до ст. 14 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» позивача
віднесено до 1 категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, який одержує пенсію по
інвалідності на підставі ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, на підставі ст. 50 цього Закону.

Згідно зі ст. 50 зазначеного Закону
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема інвалідам IІ групи - у розмірі 75
% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до частини четвертої статті
54 цього Закону, якою визначено підстави
та умови призначення державних пенсій
особам, віднесеним до категорії 1 та у
зв'язку з втратою годувальника, в усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів
IІ групи, щодо яких встановлено зв'язок
з Чорнобильською катастрофою, не
можуть бути нижчими 8 мінімальних
пенсій за віком.

За таких обставин, позивач має право на
призначення основної пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірі не нижчому
75 відсотків мінімальної пенсії за
віком та восьми мінімальних пенсій за
віком

Положення ст.ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» містять
пряму вказівку, що під час визначення
розміру таких пенсій за основу її
обчислення як розрахункова величина
береться мінімальна пенсія за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений у абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», згідно
якої мінімальна пенсія за віком
дорівнює прожитковому мінімуму,
встановленому для осіб, що втратили
працездатність.

Проте, відповідач, всупереч ст.ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виплачував позивачу
основну пенсію та додаткову пенсію у
меншому розмірі, встановленому
постановою Кабінету міністрів України
«Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 23 листопада 2011 року № 1210.

Судом першої інстанції було вірно
зроблено висновок про те, що Закон
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
має вищу юридичну силу у порівняні з
постановою КМ України «Про підвищення
рівня соціального захисту громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 23
листопада 2011 року № 1210, та є
пріоритетним у застосуванні.

Також судом першої інстанції було
вірно зроблено висновок про те, що
будь-яким іншим законом, крім Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
мінімальний розмір пенсії не
встановлений, у зв'язку з чим відсутні
підстави не застосовувати для
розрахунку пенсії та додаткової
пенсії, розмір мінімальної пенсії за
віком, встановлений абз. 1 ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Обґрунтовуючи свої вимоги про
скасування постанови суду від 29.09.14
року відповідач послався на те, що
право встановлювати розміри
соціальних виплат Кабінету Міністрів
України було надане відповідними
законами про державний бюджет.

Разом з тим, Закон України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»
було доповнено п. 67, згідно якого
виплата коштів, передбачених ст.ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у 2014 року проводиться у
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України, виходячи
з наявних фінансових ресурсів бюджетів
усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік лише
31 липня 2014 року. Редакція набрала
законної сили 16.08.2014 року.

У період з 01 січня по 16 серпня 2014 року
правове регулювання правовідносин
щодо виплати додаткової пенсії особам,
які мають статус осіб, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
іншими законами, крім Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» - не
здійснювалося.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про те, що у
зазначений період відповідач
зобов'язаний був виплачувати позивачу
основну пенсію та додаткову пенсію у
розмірі, встановленому ст.ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

За таких обставин підстав для
задоволення апеляційної скарги судова
колегія не вбачає.

Отже, судова колегія визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, враховуючи відповідні
правові норми та встановлені
обставини, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про застосування
статті 200 КАС України.

Керуючись статтями 195, 196, 200, 205, 212 КАС
України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва - залишити
без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду
м. Києва від 29 вересня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України в
порядок і строки, визначені ст.212 КАС
України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Гром Л.М.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.