Справа № 803/2324/13-а
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
Справа №
876/15660/13

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Шавеля Р.М.,

суддів
Костіва М.В. та Савицької Н.В.,

з участю секретаря судового засідання -
Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача -
Таран О.П.;

від відповідача -
Мельник С.І.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
обл. на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
02.12.2013р. в адміністративній справі за
позовом Приватного підприємства
«Вестпрод» до Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській обл. про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень про
збільшення суми грошових зобов'язань з
податку на прибуток підприємств та
податку на додану вартість, -

В С Т А Н О В И Л А:

25.11.2013р. позивач Приватне підприємство
/ПП/ «Вестпрод» звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
просив визнати протиправними та
скасувати винесені Луцькою об'єднаною
державною податковою інспекцією /ОДПІ/
Головного управління /ГУ/ Міндоходів у
Волинській обл. податкові
повідомлення-рішення № від
11.11.2013р. та № від 11.11.2013р. (а.с.3-8).

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 02.12.2013р.
заявлений позов задоволено, визнано
протиправними та скасовані податкові
повідомлення-рішення Луцької ОДПІ ГУ
Міндоходів у Волинській обл. №
від 11.11.2013р. та № від 11.11.2013р.;
стягнуто з Державного бюджету України
на користь позивача витрати по сплаті
судового збору в сумі 397 грн. (а.с.213-216).

Не погодившись з винесеним судовим
рішенням, постанову суду оскаржила
відповідач Луцька ОДПІ ГУ Міндоходів у
Волинській обл., яка покликаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні заявлених позовних вимог
відмовити (а.с.219-220).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що проведеною перевіркою виявлено
відображення в бухгалтерському та
податковому обліку господарських
операцій, що фактично не відбувалися,
при цьому первинні документи, які
отримані від контрагента ТзОВ
«Компанія ОПК-С» є недостовірними.

Заслухавши суддю-доповідача по справі,
представника відповідача на
підтримання поданої скарги,
заперечення представника позивача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Відповідно до вимог п.138.4 ст.138
Податкового кодексу /ПК/ України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) витрати, що
формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 цього Кодексу
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до вимог п.198.3 ст.198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п.198.6 ст.198 цього Кодексу не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлені
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку.

Згідно з даною нормою підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Предметом доказування у розглядуваній
справі є дослідження обставин про те,
чи не були дії позивача спрямовані на
безпідставне одержання коштів із
державного бюджету, чи мали операції із
придбання товарів та послуг реальний
характер, яким чином придбавалися
товари і надавалися послуги, а також
дійсна можливість здійснення таких
операцій.

При цьому, надання податковому
органу належним чином оформлених
документів, передбачених
законодавством про податки та збори, з
метою одержання податкової вигоди є
підставою для її одержання, якщо
податковим органом не встановлено та
не доведено, що відомості, які
містяться в цих документах, неповні,
недостовірні та (або) суперечливі, є
наслідком укладення нікчемних
правочинів або коли відомості
ґрунтуються на інших документах,
недійсність даних в яких установлена
судом.

Про необґрунтованість податкової
вигоди можуть також свідчити
підтверджені доказами доводи
податкового органу, зокрема про
наявність таких обставин:

* неможливість реального здійснення
платником податків зазначених
операцій з урахуванням часу, місця
знаходження майна або обсягу
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для виробництва товарів,
виконання робіт або послуг,
нездійснення особою, яка значиться
виробником товару, підприємницької
діяльності;

* відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності через відсутність
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

* облік для цілей оподаткування лише
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для цього виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських операцій;

* здійснення операцій з товаром, що не
вироблявся або не міг бути вироблений в
обсязі, зазначеному платником податків
у документах обліку;

* відсутність первинних документів
обліку.

Як встановлено судом першої інстанції,
протягом 16.10.2013р.-24.10.2013р. відповідачем
Луцькою ОДПІ ГУ Міндоходів у
Волинській обл. проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка ПП «Вестпрод» з питань
здійснення фінансово-господарських
операцій з ТзОВ «Компанія ОПК-С» за
період із 01.09.2010р. по 01.09.2013р., за
результатами якої складено Акт
перевірки № 1179/22.2/34524128 від 31.10.2013р.
(а.с.14-25).

Проведеною перевіркою встановлено
порушення позивачем наступних вимог:

пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1
ст.139 ПК України, у зв'язку з чим
позивачем завищено витрати, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування за 2012 рік, на загальну
суму 322765 грн., що призвело до заниження
податку на прибуток на прибуток, що
підлягає сплаті у 2012 році, на суму 67781
грн.;

п.185.1 ст.185, п.п.198.2, 198.3, 198.6 ст.198, ст.201 ПК
України, по причині чого позивачем
завищено податковий кредит за серпень
2012 року на суму 64553 грн., що призвело до
заниження податку на додану вартість
/ПДВ/, який підлягає сплаті за серпень
2012 року, на суму 64553 грн.

На підставі наведеного Акта перевірки
відповідачем прийняті спірні
податкові повідомлення - рішення:

№ від 11.11.2013р. про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в загальному розмірі 101671 грн.
50 коп., з яких 67781 грн. за основним
платежем та 33890 грн. 50 коп. за штрафними
(фінансовими) санкціями (а.с.26);

№ від 11.11.2013р. щодо збільшення
суми грошового зобов'язання з ПДВ в
загальному розмірі 96829 грн. 50 коп., з
яких 64553 грн. за основним платежем та 32276
грн. 50 коп. за штрафними (фінансовими)
санкціями (а.с.27).

Підставою для винесення спірних рішень
про збільшення суми грошових
зобов'язань з ПДВ та податку на
прибуток підприємств є висновки
податкового органу про те, що
господарські операції позивача не
підтверджуються, оскільки проведеною
перевіркою виявлено відображення в
бухгалтерському та податковому обліку
господарських операцій, що фактично не
відбувалися, при цьому первинні
документи, отримані від контрагента
ТзОВ «Компанія ОПК-С» слід вважати
недостовірними.

Задовольняючи заявлений позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
укладений між позивачем та його
контрагентом правочин мали реальний
характер, проведені господарські
операції оформлені належними
первинними документами; відповідачем
не доведено фіктивності розглядуваних
операцій, а тому позивачем правомірно
сформовані податковий кредит та валові
витрати за цими операціями.

Колегія суддів вважає, що наведені
висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки ґрунтуються на
фактичних обставинах справи та
відповідають вимогам чинного
законодавства, з огляду на таке.

Матеріалами справи
стверджується, що між позивачем
(покупець) та ТзОВ «Компанія ОПК-С»
(постачальник) укладено договір
поставки № 42 від 01.08.2012р., відповідно до
умов якого постачальник зобов'язався
поставити товар (продовольчих товарів),
а покупець прийняв на себе зобов'язання
його прийняти та оплатити на умовах,
передбачених договором (а.с.28 і на
звороті).

На виконання умов зазначеного договору
ТзОВ «Компанія ОПК-С» здійснено
реалізацію на ПП «Вестпрод» з серпня по
листопад 2012 року продовольчих товарів
(сир, масло) на загальну суму 1349048 грн. 15
коп., в т.ч. ПДВ 224841 грн. 35 коп.

Отримання товару за вказаним договором
підтверджується видатковими
накладними та податковими накладними
(а.с.142-174, 175-207). Оплата придбаного товару
проведена позивачем шляхом
банківського переказу коштів на
банківський рахунок контрагента, що
засвідчується наявними банківськими
виписками (а.с.47-53).

Окрім цього, перевезення вантажу від
ТзОВ «Компанія ОПК-С» на ПП «Вестпрод»
здійснювалось власним автотранспортом
позивача, що стверджується технічним
паспортом на автомобіль (а.с.41-42),
наказами у відрядження
водія-експедитора ОСОБА_5 (а.с.54, 56, 58, 60,
62, 64, 66, 68, 70, 72, 74, 76, 78, 80, 82, 84, 86, 88, 90, 92, 94, 96,
98, 100, 102, 104), посвідченнями про
відрядження водія-експедитора ОСОБА_5 у
м.Київ для одержання товару із
відмітками про прибуття та вибуття у
місце призначення (а.с.55, 57, 59, 61, 63, 65, 67, 69,
71, 73, 75, 77, 79, 81, 83, 85, 87, 89, 91, 93, 95, 97, 99, 101, 103),
витягом із журналу реєстрації наказів
на відрядження працівників ПП
«Вестпрод» за 2011 рік (а.с.106- 108),
товарно-транспортними накладними
(а.с.109-141).

Придбані у ТзОВ «Компанія ОПК-С»
продовольчі товари (сир, масло) були
обліковані позивачем, що
підтверджується оборотною відомістю
по рахунку № 281 (а.с.29), та в подальшому
реалізовані позивачем на користь ТзОВ
«ТД «Аванта», ТзОВ «Континіум-Трейд»,
ТзОВ «Пакко Холдинг», Маяківського НВК
загальноосвітній школі-інтернат,
відділу освіти Луцької РДА, Управління
освіти Нововолинської міської ради,
Управління освіти Ковельської міської
ради, що підтверджується відомостями
розходу з 01.08.2012р. по 30.11.2012р. (а.с.30-39).

На підтвердження походження товару
позивачем надані посвідчення про
якість:

№ 39 від 13.08.2012р., видане
підприємством-виробником ТзОВ «ОМПК
«Славія» для ТзОВ «Компанія ОПК-С» на
продукцію - масло «Селянське»,
відповідно до якого продукція
відповідає нормам та вимогам чинного
законодавства України;

№ 128 від 07.08.2012р., видане
підприємством-виробником ТзОВ
«Корнинсир» для ТзОВ «Компанія ОПК-С»
на продукцію - сир твердий «Російський»
в кількості 8603,606 кг, відповідно до
якого продукція відповідає нормам та
вимогам чинного законодавства України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що господарська операція між
позивачем та контрагентом відбулася і
придбання товару та його поставку було
здійснено в повному об'ємі, що
підтверджується фактичними
обставинами по справі, і тому у
позивача були всі правові підстави
віднести витрати для цілей визначення
податкового кредиту.

Що стосується висновків зроблених
відповідачем в Акті перевірки №
1179/22.1/34524128 від 31.10.2013р. стосовно
надходження до відповідача акту ДПІ у
Печерському районі м.Києва №
490/26-55-22-03/37046035 від 24.07.2013р., як на доказ
відсутності реального виконання
договору купівлі-продажу № 42 від
01.08.2012р., колегія суддів враховує
наступне.

Як слідує із Акту перевірку №
490/26-55-22-03/37046035 від 24.07.2013р., проведеною
перевіркою встановлена неможливість
вручення запиту ТзОВ «Компанія ОПК-С»
про надання інформації від 09.07.2013р.,
через що зроблено висновок про
неможливість проведення зустрічної
звірки та невстановлення факту
передачі товарів (послуг) від
контрагентів-постачальників до ТзОВ
«Компанія ОПК-С», у зв'язку з
відсутністю (ненаданням для перевірки)
договорів про господарську діяльність,
актів приймання-передачі товарів,
довіреностей, документів, що
засвідчують транспортування,
зберігання товарів, а також інших
первинних документів.

Однак, цей висновок не стосується
фінансової-господарської діяльності
позивача, вищевказаного договору
купівлі-продажу та первинних
бухгалтерських документів за цим
договором, а торкається лише
господарської діяльності ТзОВ
«Компанія ОПК-С».

Між тим, невстановлення факту передачі
товарів (послуг) від контрагентів
постачальників до ТзОВ «Компанія
ОПК-С» не є безумовним доказом ознак
фіктивності у діяльності ПП
«Вестпрод», оскільки невиконання
такими особами податкових зобов'язань
тягне за собою настання
відповідальності лише для зазначених
суб'єктів і не може бути підставою для
притягнення до відповідальності
іншого суб'єкта господарювання.

Таким чином, по операціях
купівлі-продажу продовольчих товарів
(сир, масло) у серпні 2012 року на суму 387318
грн. 23 коп., в т.ч. ПДВ 64553 грн. 04 коп., у ПП
«Вестпрод» не встановлено наявності
протиправного умислу на укладення
правочину з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства.

При цьому, судом першої інстанції
обґрунтовано зазначено про те, що під
час судового розгляду справи не
встановлено фактів визнання
недійсними установчих документів
юридичної особи ТзОВ «Компанія ОПК-С».
Можливі порушення контрагентом ТзОВ
«Компанія ОПК-С» правил здійснення
господарської діяльності не можуть
бути підставою для позбавлення
позивача права на формування
податкового кредиту з ПДВ та
віднесення понесених витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування.

Діючим законодавством України не
встановлено обов'язку для позивача
здійснювати контроль за веденням
господарської діяльності та
зобов'язань сплати податку до бюджету
контрагентами. Закон не ставить у
залежність право позивача на
формування податкового кредиту та
віднесення витрат від податкового
обліку (стану) інших осіб і фактичної
сплати контрагентом податку до
бюджету. Питання податкового кредиту
поширюється тільки на окремо взятого
платника податків і не ставить цей факт
у залежність від розрахунку з бюджетом
третіх осіб.

Відповідачем не було обґрунтовано
належним чином і не доведено у
встановленому законом порядку, що
договір купівлі-продажу № 42 від
01.08.2012р., укладений між ТзОВ «Компанія
ОПК-С» та позивачем, порушує публічний
порядок, суперечить моральним засадам
суспільства та спрямований на
заволодіння майном держави.

Отже, з урахуванням встановлених
обставин справи та наведених норм
чинного законодавства України, суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку про те, що позивачем дотримані
умови формування податкового кредиту
та валових витрати по операціям з
придбання продовольчих товарів у ТзОВ
«Компанія ОПК-С».

В частині доводів апеляційної скарги
колегія суддів зазначає, що аналіз
представлених первинних документів
вказує на те, що між позивачем та його
контрагентом в дійсності були виконані
господарські операції по поставці
товарів, дії останніх були спрямовані
на реальне настання правових
наслідків, а не вчинялися в цілях
заниження об'єкта оподаткування,
несплати податків.

Тобто, внаслідок проведення таких
операцій платник податків мав намір
одержати економічний ефект у
результаті підприємницької або іншої
економічної діяльності, і не прагнув
отримати вигоду виключно чи переважно
за рахунок відшкодування з державного
бюджету податку на додану вартість, а
також шляхом неправомірного
формування валових витрат та
податкового кредиту.

З урахуванням наведених обставин
підстав для висновку про фіктивність
та нереальний характер здійснених
господарських операцій колегія суддів
не вбачає.

У розглядуваному випадку
відповідачем в основу притягнення до
юридичної відповідальності позивача
не покладений конкретний склад
правопорушення, яке скоїла особа в
конкретному випадку, - при нарахуванні
податків та обов'язкових платежів
платником податків у відповідності до
закону; умисел останнього на ухилення
від сплати податків, зборів, інших
обов'язкових платежів, не встановлений.

При цьому колегія суддів враховує
правову позицію Верховного Суду
України по цій категорії спорів, яка
полягає в тому, що несплата продавцем
чи його контрагентом податку на додану
вартість до бюджету, у разі фактичного
здійснення господарської операції, не
впливає на формування податкового
кредиту покупцем та не є підставою для
позбавлення останнього права на
відшкодування цього податку, якщо він
виконав усі передбачені законом умови
отримання такого відшкодування і має
всі документальні підтвердження
розміру заявленого податкового
кредиту.

Також слід звернути увагу на
рішення Європейського суду з прав
людини від 22.01.2009р. у справі «БУЛВЕС» АД
проти Болгарії» (заява № 3991/03), в якому
зазначено, що у разі якщо національні
органи за відсутності будь-яких
вказівок на безпосередню участь
фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ,
який нараховується у ланцюгу поставок,
або будь-яких вказівок на обізнаність
про таке порушення, все ж таки
застосовують негативні наслідки до
отримувача оподатковуваної ПДВ
поставки, який повністю виконав свої
зобов'язання, за дії або бездіяльність
постачальника, який перебував поза
межами контролю отримувача і у
відношенні якого у нього не було
засобів перевірки та забезпечення його
виконання, то такі владні органи
порушують справедливий баланс, який
має підтримуватися між вимогами
суспільних інтересів та вимогами
захисту права власності.

У вищевказаному рішенні наголошується
й на тому, що платник податків не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також пеню.

За наведених обставин підстав для
втрати позивачем права на формування
податкового кредиту, а також для
донарахування грошових зобов'язань з
податку на прибуток підприємств,
колегія суддів не знаходить.

Інші висновки постанови суду першої
інстанції колегія суддів вважає
підставними і обгрунтованими, оскільки
такі відповідають вимогам ПК України.

Доводи апелянта в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до переконливого
висновку про те, що заявлений позов є
підставним та обґрунтованим, а тому
підлягає до задоволення.

При цьому висновок суду про
неправомірність рішень податкового
органу зроблено з дотриманням вимог
КАС України, оскільки він, вживши
заходів, необхідних для з'ясування всіх
обставин у справі, всебічно, повно та
об'єктивно оцінив наявні у справі
докази і постановив законне й
обґрунтоване рішення.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській обл. на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 02.12.2013р. в
адміністративній справі № 803/2423/13-а
залишити без задоволення, а вказану
постанову суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
Р.М.Шавель

Судді:
М.В.Костів

Н.В.Савицька