Справа № 823/2724/14
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/2724/14
Головуючий у 1-й інстанції: Тимошенко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

10 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого суддіПетрика
І.Й.СуддівБорисюк Л.П., Собківа Я.М.,При
секретарі судового засіданняВаляєвій
Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у м. Черкасах
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 22 вересня
2014 року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 до Державної податкової
інспекції у м. Черкасах Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5
пред'явила позов до Державної
податкової інспекції у м. Черкасах
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області, в якій просить
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
№, № від 03.09.2014, вимогу про
сплату богу (недоїмки) від 03.09.2014
№Ф- та рішення від 03.09.2014 №.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 22 вересня
2014 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідач звернувся
з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення
яким у задоволені позовних вимог
позивачу відмовити. В обґрунтування
апеляційної скарги апелянт вказує, що
судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, судове рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін з таких підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову або
ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, в
період з 15.07.2014 по 28.07.2014 уповноваженими
представниками відповідача проведено
документальну планову невиїзну
перевірку ФОП ОСОБА_5, реєстраційний
номер НОМЕР_1 щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів за період з
01.01.2011 року по 31.12.2013 року, дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування з 01.01.2011 року по
31.12.2013 року, виконання вимог валютного
та іншого законодавства за період з
01.01.2011 року по 31.12.2013 року.

За результатами перевірки складений
акт від 11.08.2014 року № 186/23-01-17-01/НОМЕР_1,
згідно з висновками якого встановлено
порушення позивачем вимог податкового
законодавства, зокрема: п. 120.1 ст. 120
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року № 2755-VI із змінами та доповненнями,
в результаті несвоєчасного подання
податкової декларації про майновий
стан і доходи за період з 01.01.2012 року по
30.09.2012 року; п. 44.6 ст. 44, п. 121.1 ст. 121, п. 177.10
ст. 177, пп.. 296.1.1 ст. 296.1 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, в
результаті незабезпечення зберігання
первинних, а також інших документів з
питань обчислення і сплати належних
сум податків (внеску) протягом
установлених строків їх зберігання
та/або ненадання платником оригіналів
документів чи їх копій за період, що
перевірявся, в тому числі по звітних
(податкових) періодах - 2011, 2012 року; п.
138.1, п. 138.2 ст. 138, п. 177.2, пп. 177.5.3 п. 177.5 ст. 177
Податкового кодексу України, в
результаті чого визначено суму
податкових зобов'язань з податку на
доходи фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за період,
що перевірявся на суму 107892 грн. 86 коп., в
тому числі по звітних (податкових)
періодах: 2011 рік - 58618 грн. 64 коп.; 2012 рік -
80235 грн. 56 коп.; 2013 рік - 27657 грн. 30 коп.; пп.
164.2.2 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п.
171.2 ст. 171, п. 176.2 «а» ст. 176 Податкового
кодексу України, в результаті чого
визначено суму податкових зобов'язань
з податку на доходи фізичних осіб при
виплаті платникам податків доходів за
період, що перевірявся на суму 119 грн. 34
коп.; п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість у період, що
перевірявся на загальну суму 286740 грн.;
пп. 1.2 п. 1 ст. 7 та абз. 3 п. 8 ст. 9 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№ 2464-VI, в результаті чого донараховано
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
загальну суму 115981 грн. 47 коп.

На підставі акту перевірки від 11.08.2014
року № 186/23-01-17-01/НОМЕР_1 відповідачем
винесені наступні рішення: податкове
повідомлення-рішення від 03 вересня 2014
року № про збільшення суми
грошового зобов'язання ФОП ОСОБА_5 з
податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів в сумі 175536
грн. 22 коп.; податкове
повідомлення-рішення від 03 вересня 2014
року № про збільшення суми
грошового зобов'язання ФОП ОСОБА_5 з
податку на доходи фізичних осіб в сумі
208309 грн. 38 коп.; вимога про сплату
недоїмки від 03 вересня 2014 року Ф-
зі сплати суми недоїмки з єдиного
внеску, штрафів та пені на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 115981 грн. 47
коп.; рішення про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахуванного єдиного внеску від 03
вересня 2014 року № в сумі 9894 грн. 05
коп.

Позивач не погоджуючись із вказаними
рішеннями відповідача, звернувся до
суду з даним адміністративним позовом.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, беручи до уваги ту
обставину, що обґрунтованість та
законність прийняття рішень
відповідачем суду не доведена, суд
першої інстанції дійшов висновку про
задоволення позовних вимог.

Із такою правовою позицією суду першої
інстанції колегія суддів може
погодитись із огляду на наступне.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Водночас витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку, не можуть
підлягати включенню до складу витрат
платника податків (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
ПК).

Згідно з пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає зокрема у разі
здійснення операцій з придбання
товарів та послуг.

При цьому згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу).

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України передбачено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. Податковий
кредит - це сума, на яку платник податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу (пункти 14.1.156,
14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового
кодексу України)

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК визначено, що
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну, яка, як
встановлено п. 201.10 цієї ж статті є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно із частини другої ст. 3 Закону
України від 16.07.1999 №996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством та на даних
якого ґрунтується, зокрема, податкова
звітність.

Частиною першою ст. 9 цього Закону
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо безпосередньо
після її закінчення. Частиною 2
визначено перелік обов'язкових
реквізитів первинних документів: назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, формування валових витрат та
податкового кредиту з ПДВ обумовлено
придбанням товарів, робіт (послуг) з
метою їх використання в межах
господарської діяльності та
реалізується за наявності в платника
належно оформлених підтверджуючих
проведення господарських операцій
первинних документів і податкових
накладних.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, за
перевіряємий період позивач мав
взаємовідносини з ПП «Авітех», ТОВ ВТФ
«Авіас», Черкаська філія
«Укравтозапчастина», ФОП «Крайняк».

На підтвердження господарських
відносин з контрагентами позивачем
надані первинні документи, зокрема
договори, податкові та видаткові
накладні, фіскальні чеки,
товарно-транспортні накладні (а.с. 50-251
том І, 1-101 том ІІ).

Апелянт зазначає, що в ході проведення
перевірки позивачем надані
товарно-транспортні накладні не в
повному обсязі, подорожні листи для
перевірки не надані, а надані для
перевірки товарно-транспортні
накладні не відповідають Правилам
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
наказом Мінтрансу України від 14.10.1997
№363.

З цього приводу колегія суддів
зазначає наступне.

Факт здійснення господарських
операцій між контрагентами
підтверджується наданими суду
первинними документами.

Окрім того, позивачем виконано вимоги
статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність» щодо документального
оформлення фактів здійснення
господарських операцій та дотримано
вимог статті 198 Податкового кодексу
України, надано всі передбачені діючим
законодавством України документи, в
тому числі податкові накладні,
складені у відповідності до п. 201.1
статті 201 Податкового кодексу України
особами, які зареєстровані як платники
податку у порядку, передбаченому
статтею 183 цього Кодексу.

Крім того, доводи апелянта про те, що
надані для перевірки
товарно-транспортні накладні не
відповідають Правилам перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Мінтрансу України від 14.10.1997 №363, не є
беззаперечним фактом відсутності
реального здійснення господарських
операцій та свідченням відсутності у
позивача права на формування
податкового кредиту по господарським
операціям із контрагентами за
наявності податкових накладних,
отриманих позивачем від контрагентів,
а також встановлення судом
відповідності угод між позивачем та ПП
«Авітех», ТОВ ВТФ «Авіас», Черкаська
філія «Укравтозапчастина», ФОП
«Крайняк» нормам чинного
законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 10 листопада 2014 року у
справі № К/800/57916/13.

З огляду на зазначене колегія суддів
вважає безпідставними посилання
відповідача на відсутність фактичного
здійснення господарських операцій.

Крім того, 28.10.2013 ДПІ у м. Черкасах
проведено зустрічну звірку ФОП ОСОБА_5
щодо зобов'язань за червень 2013 року, про
що складено довідку №54/1701/НОМЕР_1.
Висновками даної довідки
документально підтверджено здійснення
господарських операцій з
контрагентами у червні 2013 року.

Згідно вимог п. 3 ст. 5 та п. 1 ст. 7
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники відносин у сфері
господарювання здійснюють свою
діяльність у межах встановленого
правового господарського порядку,
додержуючись вимог законодавства.

Господарські операції між ФОП ОСОБА_5
та ПП «Авітех», ТОВ ВТФ «Авіас»,
Черкаською філією
«Укравтозапчастина», ФОП ОСОБА_6
фактично здійснені та оформлені
належним чином.

Крім того, перевіркою не встановлено
факт безтоварності господарської
операції з придбання позивачем товару
(робіт, послуг) у вищезгаданих
контрагентів (ПП «Авітех», ТОВ ВТФ
«Авіас», Черкаська філія
«Укравтозапчастина», ФОП ОСОБА_6).

Зазначене надало позивачу підстави для
формування податкового кредиту
внаслідок придбання вказаних робіт
(послуг) у відповідних податкових
періодах.

У акті перевірки від 11.08.2014 року №
186/23-01-17-01/283490112 ревізором не
заперечується факт надання до
перевірки первинних бухгалтерських
документів як доказу правомірного
віднесення ФОП ОСОБА_5 до складу витрат
суми витрат на придбання ПММ та інших
матеріалів, наведені вище, однак
ревізор вважає, що платником податків
порушено вимоги їх ведення та
оформлення.

Крім того, в акті перевірки ревізором
зазначено, що показники податкової
звітності, сформовані в порушення
вимог пп. 138.10.2, п. 138.10 ст. 138, п. 177.2, пп.
177.5.3 п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу
України, не можуть бути підставою для
формування валових витрат та не
знаходять відображення в
господарській діяльності платника.

Колегія суддів зауважує, що проведення
будь-якої господарської операції
товариства фіксується та
підтверджується первинними
документами, на основі яких і ведеться
бухгалтерська звітність. У свою чергу,
відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.99 р. №
996-ХІУ на даних бухгалтерської
звітності базуються фінансова,
податкова та інші види звітності. Тобто
первинні документи є основою і для
податкового обліку.

Судом також враховано правову позицію,
викладену в інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 2 червня 2011 р. № 742/11/13-11, згідно з
якою з метою встановлення факту
здійснення господарській операції,
формування витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податку на
прибуток або податкового кредиту з
податку на додану вартість судам
належать з'ясовувати, зокрема,
обставини щодо руху активів у процесі
здійснення господарської операції,
установлення спеціальної, податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції, установлення
зв'язку між фактом придбання товарів,
послуг, спорудженням основних фондів,
імпортом товарів, послуг, понесених
інших витрат і господарською
діяльністю платника податків.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що податкові
повідомлення-рішення №, №
від 03.09.2014 є протиправними та
підлягають скасуванню.

Оскільки ФОП ОСОБА_5 не було занижено
оподаткований дохід, що у свою чергу
виключає занижено суму єдиного внеску
в розмірі 115981 грн. 47 коп. та нарахуванню
ФОП ОСОБА_5 штрафних санкцій у розмірі
9894 грн. 05 коп., а тому позовні вимоги
щодо визнання протиправною та
скасування вимоги про сплату богу
(недоїмки) від 03.09.2014 №Ф- та
визнання протиправним та скасування
рішення від 03.09.2014 № підлягають
задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що
відповідачем не надано судового
рішення, яке б набрало законної сили,
прийнятого в порядку ст. 551
Господарського кодексу України щодо
встановлення підробної реєстрації
контрагентів, втрачених документів або
реєстрацію на осіб, які не мали наміру
провадити фінансово-господарську
діяльність або реалізовувати
повноваження, а також не наданого
судового рішення в порядку ст. 234
Цивільного кодексу України щодо
фіктивності правочинів між позивачем
та його контрагентами.

Отже, на підтвердження виконання
вказаних правочинів (договорів)
надавались первинні бухгалтерські
документи, які повністю відповідають
вимогам, встановлених до первинних
документів, які пред'являються п. 2 ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та п. 2 Положення про
документальне - забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88. Вимоги правочинів
(договорів) виконані в повному обсязі,
сторони претензій не мають, що
відповідачем в судовому засіданні не
заперечувалось.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не спростовано доводів
позивача та доказів, наявних у
матеріалах справи, які доводять
товарність та реальність
господарських операцій між позивачем
та контрагентамм.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що операції позивача з
контрагентами здійснені в межах
господарської діяльності, є реальними,
відповідають дійсному економічному
змісту та підтверджуються необхідними
документами, що є свідченням
добросовісності позивача при
здійсненні вказаних операцій, а
наявність незначних дефектів у
заповненні товарно-транспортних
накладних, які не перешкоджають
встановленню змісту господарської
операції та ідентифікації її
учасників, не може слугувати підставою
для висновку про непідтвердженість
сформованого платником податкового
кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого адміністративного
суду України від 26 листопада 2014 року у
справі № К/800/40771/13.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, то
колегія суддів апеляційної інстанції
підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 41, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Черкасах
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 22 вересня
2014 року залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 22 вересня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
в порядку ст. 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Петрик І.Й.

Судді:
Борисюк Л.П.

Собків Я.М.

.

Головуючий суддя
Петрик І.Й.

Судді:
Борисюк Л.П.

Собків Я.М.