Справа № 813/3341/14
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року м.
Київ К/800/44963/14

Вищий адміністративний суд
України у складі: суддя-доповідач Кочан
В.М., судді Винокуров К.С., Пасічник С.С.,
розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу Львівського окружного
адміністративного суду від 22.05.2014р. та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 30.07.2014р. у
справі за позовом ОСОБА_2 до Державної
фінансової інспекції України про
поновлення на роботі та виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,

В С Т А Н О В
И В :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до Державної
фінансової інспекції України, в якому
просив скасувати накази Головного
контрольно-ревізійного управління
України від 26.03.2010р. 179-о "Про поновлення
на посаді ОСОБА_3", від 08.04.2010 р. №227-о "Про
звільнення ОСОБА_2" та зобов'язати
Державну фінансову інспекцію України
поновити його на роботі та стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 22.05.2014р.,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 30.07.2014р., позов ОСОБА_2 залишено без
розгляду у зв'язку з пропуском строку
звернення з позовом до суду.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
допущених судами, просить судові
рішення скасувати та направити справу
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення касаційної
скарги з урахуванням наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 3 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
для захисту прав, свобод та інтересів
особи цим Кодексом та іншими законами
можуть встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для звернення до суду у
справах щодо прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк.

Вказана стаття кореспондується
із ч.1 ст.233 Кодексу законів про працю
України, якою визначено, що у справах
про звільнення працівник може
звернутися до суду із заявою в місячний
строк із дня вручення копії наказу про
звільнення або з дня видачі трудової
книжки.

Верховний Суд України у постанові
від 06.11.2013р. (справа № 21-389а13) висловив
наступну правову позицію, що
перебування особи на державній службі
є однією із форм реалізації
закріпленого у ст. 43 Конституції
України права на працю, а тому до
вказаних правовідносин необхідно
застосовувати ст. 233 Кодексу законів
про працю України як таку, що
врегульовує строки звернення до
адміністративного суду при вирішенні
питання щодо звільнення з публічної
служби.

Пропущення строку звернення до
адміністративного суду відповідно до
ст. 100 Кодексу адміністративного
судочинства України є підставою для
залишення позову без розгляду, якщо суд
на підставі позовної заяви та доданих
до неї матеріалів не знайде підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, про що постановляється
ухвала.

Як встановлено судами, позивач
звільнений згідно з наказом Головного
контрольно-ревізійного управління
України від 08.04.2010р. №227-о "Про
звільнення ОСОБА_2", з яким він
ознайомився 08.04.2010р., трудову книжку
позивач отримав 08.04.2010р. та з ним
проведено повний розрахунок. З
урахуванням вказаного суд першої
інстанції правильно визначив 09.04.2010р.
початком перебігу строку звернення до
суду.

В обґрунтування причин пропуску
строку звернення до суду позивач
посилався на наявність сімейних
обставин, зокрема, необхідність
термінового лікування онуки, крім того,
зазначав, що з квітня 2010 року на нього
здійснювався тривалий
адміністративний тиск, що припинився у
квітні-травні 2013 року.

Залишаючи позов без розгляду, суд
першої інстанції, з яким погодився і
суд апеляційної інстанції,
обґрунтовано виходив з того, що про
порушення своїх прав ОСОБА_2 дізнався
08.04.2010р., а з даним позовом до суду він
звернувся лише 07.05.2014р., тобто з
пропуском встановленого законом
місячного строку, при цьому судом не
встановлено обставин, які би свідчили
про поважність причин пропуску такого
строку та наявність правових підстав
для його поновлення.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно і всебічно встановили обставини
справи, дали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
ухвалу Львівського окружного
адміністративного суду від 22.05.2014р. та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 30.07.2014р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає, крім випадків, встановлених
статтями 235-237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
Кочан В.М.

судді

Винокуров К.С.

Пасічник С.С.