Справа № 2а-1500/11/1370
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року
Справа № 46310/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Гінди О.М., Старунського Д.М.,

з участю секретаря
Щербі С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 30.03.2011 року
у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова про
визнання нечинними податкових
повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИЛА :

Позивач 10.02. 2011року звернувся з позовом
до державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м.Львова про
визнання нечинними податкових
повідомлень - рішень.

Позов мотивує тим, що його довіреною
особою 02.02.2011р. отримані податкові
повідомлення-рішення № /0/2310 від
28.01.2011р. № /0/2307 від 28.01.2011р. виданих
відповідачем. Вважає безпідставним
вручення вказаних повідомлень - рішень
його довіреній особі. Відповідно до
свідоцтва про державну реєстрацію
фізичної особи - підприємця №004749 він
зареєстрований суб'єктом
господарювання і здійснюю надання
послуг по перевезенню вантажів
автомобільним транспортом в межах
України та за кордон відповідно до ст. 30
ЗУ «Про транспорт»від 10.11.1994р. №234/94-ВР
та ст..61 ЗУ «Про автомобільний
транспорт». 08.10.2008р. зареєстрований
платником податку на додану вартість. В
наявності є Ліцензія на право надання
послуг з перевезення пасажирів та
вантажів. Видами діяльності є:
діяльність автомобільного вантажного
транспорту.

Відповідно до договору № 12 від 21.10.2008р.
з фірмою Dietrich international Spedition», позивач
придбав транспортні засоби: сідельний
тягач марки DAF модель TF95XF 430 згідно
митної декларації № 209000004/8/023597 від
02.12.2008 року; сідельний тягач марки DAF
модель TF95XF 480 згідно митної декларації
№ 209000004/8/023571 від 02.12.2008 року; та
напівпричепи: напівпричеп марки KOEGEL
моделі SN 24 згідно вантажно-митної
декларації № 203000004/8/023592 від 02.12.2008 року;
напівпричеп марки SHMITTZ моделі SO 2 згідно
вантажно-митної декларації №
203000004/8/023591 від 02.12.2008 року, як суб'єкт
господарювання і використовує їх в
господарській діяльності з надання
послуг перевезення вантажів
автомобільним транспортом в межах
України та за кордон. На виконання
даного договору ним оплачено платіжним
дорученням в іноземній валюті №2 від
24.10.2008 року на суму 45000,00 Євро за
придбані автотранспортні засоби та
напівпричепи, при ввезенні на
територію України при розмитненні на
підставі ВМД (вантажно-митних
декларацій ) було включено до
податкового кредиту суму ПДВ 93107,00 грн.,
оскільки на момент укладання договору
та виписання ВМД позивач був
зареєстрований як суб'єкт
господарювання, перебував на обліку в
ДПІ Шевченківського району м. Львова з
надання послу по перевезенню вантажів
автомобільним транспортом як на
території України так і за кордон, був
зареєстрований як платник податку на
додану вартість, також був
зареєстрований в Митних органах
України (Львівська митниця) як суб'єкт
господарювання - фізична
особа-підприємець.

До перевірки були надані первинні
документи, що підтверджують такий
зв'язок і право на податковий кредит:
вантажно-митні декларації, де
зазначено що одержувачем є фізична
особа-підприємець; ліцензія на
здійснення перевезень, ліцензійні
картки на транспортні засоби;
використання автомобілів та
напівпричепів в господарській
діяльності; первинні документи про
перевезення; подорожні листи,
СМІІ,накладні,ТТН тощо. Факт придбання
списання і відображення у податковому
обліку запасних частин для ремонту
вантажних автомобілів підтверджується
первинними документами, а саме
рахунками-фактурами, видатковими
накладними, податковими накладними, їй
специфікаціями, якими визначено його
статус як підприємця.

Ведення бухгалтерського обліку та
нарахування амортизації на свої
основні засоби для підприємця законом
не передбачено. Відповідно до частини 3
статті 13 Декрету КМУ № 13-92 від 26.12.92 р.
«Про прибутковий податок з
громадян»«до складу витрат
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів належать витрати, які
включаються до складу валових витрат
виробництва (обігу) або підлягають
амортизації згідно з Законом України
«Про оподаткування прибутку
підприємств». Це підтверджує і ДПІ у
Шевченківському р-ні м. Львова в акті
перевірки (ст.. 10) «Ведення
бухгалтерського обліку балансової
вартості груп основних фондів діючими
нормативно-правовими актами для ФО СПД
суми витрат, понесені на придбання
основних фондів на нарахування
амортизації законодавством не
передбачено». Крім того наголошує, що
він як фізична особа-підприємець не
може вести бухгалтерського обліку.
Просить визнати нечинними податкові
повідомлення-рішення № /0/2310 від
28.01.2011р.; № 00000 91720/0/2307 від 28.01.2011р.

Оскаржуваною постановою Львівського
окружного адміністративного суду від
30.03.2011 року в задоволенні позовної
заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова про
визнання нечинними податкових
повідомлень - рішень - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач
просить зазначену постанову скасувати
та прийняти нову, якою задоволити
позовні вимоги в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Вимоги за апеляційною скаргою
відповідач обґрунтовує тим, що до
перевірки були надані первинні
документи, що підтверджують такий
зв'язок і право на податковий кредит:
вантажно-митні декларації,де зазначено
що одержувачем є фізична
особа-підприємець; ліцензія на
здійснення перевезень, ліцензійні
картки на транспортні засоби;
використання автомобілів та
напівпричепів в господарській
діяльності; первинні документи про
перевезення; подорожні листи,
СМІІ,накладні,ТТН тощо. Факт придбання
списання і відображення у податковому
обліку запасних частин для ремонту
вантажних автомобілів підтверджується
первинними документами, а саме
рахунками-фактурами, видатковими
накладними, податковими накладними, їй
специфікаціями, якими визначено його
статус як підприємця.

Ведення бухгалтерського обліку та
нарахування амортизації на свої
основні засоби для підприємця законом
не передбачено. Відповідно до частини 3
статті 13 Декрету КМУ № 13-92 від 26.12.92 р.
«Про прибутковий податок з
громадян»«до складу витрат
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів належать витрати, які
включаються до складу валових витрат
виробництва (обігу) або підлягають
амортизації згідно з Законом України
«Про оподаткування прибутку
підприємств». Це підтверджує і ДПІ у
Шевченківському р-ні м. Львова в акті
перевірки (ст.. 10) «Ведення
бухгалтерського обліку балансової
вартості груп основних фондів діючими
нормативно-правовими актами для ФО СПД
суми витрат, понесені на придбання
основних фондів на нарахування
амортизації законодавством не
передбачено». Крім того наголошує, що
він як фізична особа-підприємець не
може вести бухгалтерського обліку.
Просить визнати нечинними податкові
повідомлення-рішення № /0/2310 від
28.01.2011р.; № 00000 91720/0/2307 від 28.01.2011р.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга підлягає
задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої
інстанції виходив з того, що в листі ДПА
України від 03.10.2008 р. N 20189/7/16-1517-26 на який
позивач посилається, вказано, що
відповідно до Порядку заповнення і
подання податкової декларації з
податку на додану вартість,
затвердженого наказом ДПА України від
30.05.97 р. N 166 та зареєстрованого, в
Міністерстві юстиції України 09.07.97 р. за
N 250/2054 (з урахуванням змін і доповнень),
платник податку самостійно обчислює
суму податкового зобов'язання, яку
зазначає в декларації. Дані, наведені в
декларації, мають відповідати даним
бухгалтерського та податкового обліку
платника (пункт 3.4 Порядку), оскільки, як
визначено пунктом 2 статті З Закону
України від 16.07.99 р. N 996-ХІУ "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку. При цьому слід
враховувати, що статтею 51 Цивільного
кодексу України визначено, що до
підприємницької діяльності фізичних
осіб застосовуються
нормативно-правові акти, що регулюють
підприємницьку діяльність юридичних
осіб, якщо інше не встановлено законом
або не випливає із с відносин.

Таким чином, до податкового кредиту
фізичних осіб - суб'єкт господарювання,
зареєстрованих платниками податку на
додану вартість можливе включення сум
податку на додану вартість,
нарахованих (оплачен у зв'язку з
придбанням транспортних засобів
(тягачів та напівтягачів), за умови
використання таких засобів в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності та наявності
належного документально оформлення та
підтвердження відповідних витрат та
відображення їх бухгалтерському та
податковому обліку.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач, як суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа перебуваючи
2008 році на спрощеній системі
оподаткування, бухгалтерського обліку
не вів, не нараховував амортизацію та
не відображав в податковому обліку
витрати на придбання автотранспортних
засобів, а тому не мав права на
включення сум ПДВ, що виникли у зв'язку
з придбанням сідельних тягачів та
напівпричепі до складу податкового
кредиту з цього податку в грудні 2008
року.

Таким чином суд приходить до
переконання, що з боку позивача мали
місце порушення вимог передбачених
п.п.7.4.1, п.7.4, ст.7 Закон України „Про
податок на додану вартість" в
результаті чого завищено податковий
кредит в періоді, що перевірявся, на
загальну суму 90092,00 грн., що відповідно і
призвело до завищення залишку
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, не відповідають
нормам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, що
відповідно до договору № 12 від 21.10.2008р.
з фірмою Dietrich international Spedition», позивач
придбав транспортні засоби: сідловий
тягач марки DAF модель TF95XF 430 згідно
митної декларації № 209000004/8/023597 від
02.12.2008 року; сідельний тягач марки DAF
модель TF95XF 480 згідно митної декларації
№ 209000004/8/023571 від 02.12.2008 року; та
напівпричепи: напівпричеп марки KOEGEL
моделі SN 24 згідно вантажно-митної
декларації № 203000004/8/023592 від 02.12.2008 року;
напівпричеп марки SHMITTZ моделі SO 2 згідно
вантажно-митної декларації №
203000004/8/023591 від 02.12.2008 року, як фізична
особа-підприємець. Підтвердженням
придбання вищевказаного є платіжне
дорученням в іноземній валюті №2 від
24.10.2008 року на суму 45000,00 Євро та
вантажно-митні декларації .

Відповідно до акту виїзної планової
документальної перевірки від 12.01.2011р.
№22/17-2/НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_1 встановлено
порушення: 1.пп.7.4.1, п.7.4, ст.7 Закону
України „Про податок на додану
вартість" №168/97-БР від 03.04.1997

рік (із змінами та доповненнями) у
результаті чого завищено податковий
кредит у періоді, що перевірявся, на
загальну суму 90092,00 грн., що призвело до
завищення залишку від'ємного значення ,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду (ряд 26 декларації по ПДВ).

Врахувати в податковій декларації по
ПДВ за грудень 2010 року зменшення
залишку від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду (рядка
26) на суму 90092,00 грн. при проведенні всіх
перевірок за наступні періоди. В
другому та третьому кварталах 2010 року
занижено суму ПДВ, що підлягає сплаті
на 3445,00 грн.(в другому кварталі на 2700,00
грн. та в третьому кварталі на 845,00 грн.).,
2.ст.3,6 Закону України "Про податок з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин та механізмів"
від 18.02.1997р. №75/97-ВР із наступними
змінами та доповненнями, внаслідок
чого нараховано податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин та механізмів на 2009-2010
роках: 3774,00 грн.

Податковим повідомленням-рішенням №
/0/2310 від 28.01.2011р. відповідач
зменшив розмір від»ємного значення
суми податку на додану вартість в сумі
90092,00 грн..- за основним платежем та 22523,00
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями, а податковим повідомленням -
рішенням № /0/2307 від 28.01.2011р. ДПІ у
Шевченківському р-ні м. Львова
збільшило суму грошового зобов'язання
з урахуванням штрафних санкцій з
податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів
(робіт,послуг), НОМЕР_2, в сумі 4431.25 грн. в
тому числі 3545,00 грн. - за основним
платежем, 886,25 грн.- за штрафними (
фінансовими) санкціями за період
господарської діяльності позивача з
15.08.2008 р. по 30,09.2010 р. на підставі акту
перевірки № 22 /17-2/ НОМЕР_1 (а.с.21,22).

Як вбачається із Свідоцтва про сплату
єдиного податку №228443 від 14.12.2009р. таке
видане суб'єкту підприємницької
діяльності ОСОБА_1 та вказано термін
дії до 01.01.2010р. Окрім того із Свідоцтва
вбачається, видами діяльності позивача
є вантажні перевезення і експедиційні
послуги., а місце здійснення діяльності
міжнародні та по Україні . Ліцензією на
право надання послуг з перевезення
пасажирів та вантажів №415891 від 23.12.2008р.
стверджується, що до видів діяльності
позивача відноситься надання послуг з
перевезення вантажів . Позивачем
надано копії свідоцтв про реєстрацію
сідлового тягача марки DAF модель TF95XF 430,
сідлового тягача марки DAF модель TF95XF 480,
та напівпричепів: марки KOEGEL моделі SN 24;
марки SHMITTZ моделі SO 2. Вказані
транспорті засоби зареєстровані за
фізичною особою ОСОБА_1. Окрім того
позивачем надано копії документів на
підтвердження факту використання
вищезазначених транспортних засобів у
підприємницькі діяльності (акти
виконаних робіт, подорожні листи,
інвойси, заявки). З аналізу вказаних
документів вбачається, що використання
транспортних засобів у
підприємницькій діяльності позивача,
як виду діяльності, мали місце з червня
2009року по липень 2010року.

Згідно п.п.7.5.2 ЗУ «Про податок на додану
вартість» відОЗ.04.1997 року № 168/97-ВР «із
змінами та доповненнями» для операцій
з імпорту датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата сплати податку за
податковими зобов'язаннями згідно
п.п.7.3.6. цього Закону (дата подання
митної декларації). При цьому
відповідно п.п.7.2.7 Закону про ПДВ у разі
імпорту товарів та митну територію
України документом, що посвідчує право
на отримання податкового кредиту
вважається ВМД, оформлена відповідно
до вимог законодавства, яка
підтверджує сплату ПДВ.

Згідно п. 6.1.1. та ст. 8 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит складається із сум
податків, сплачених платником податків
протягом звітного періоду, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
та послуг з метою їх подальшого
використання в оподаткованих
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари(послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
періоду.

Закон України № 168/97-ВР від 03.04.07 р. «Про
податок на додану вартість» (із змінами
та доповненнями) та інші
нормативно-правові акти не пов'язують
право нарахування податкового кредиту
ПДВ з придбаних вантажних транспортних
засобів з нарахуванням в податковому
обліку амортизації витрат на купівлю
транспорту.

Лист ДПАУ від 03.10.2008 р. № 20189/16-1517-26
зазначає до податкового кредиту
фізичних осіб - суб'єктів
господарювання, зареєстрованих
платниками податку на додану вартість,
можливе включення сум податку на
додану вартість нарахованих
(сплачених) у зв'язку з придбанням
транспортних засобів, за умови
використання таких засобів в
оподаткованих операціях у межах їх
господарської діяльності та наявності
належного документального
оформлення», та лист ДПА України від
18.05.2009 р. № 10191/7/16-1575 вказує
«Визначальним фактором для формування
податкового кредиту фізичними особами
- суб'єктами господарювання,
зареєстрованими платниками податку на
додану вартість, при придбанні
основних фондів та інших товарів є, як і
для платників податку на додану
вартість - юридичних осіб, подальше
використання таких товарів (основних
фондів) в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності такої
особи - платника податку».

До перевірки були надані первинні
документи, що підтверджують такий
зв'язок і право на податковий кредит:
вантажно-митні декларації,де зазначено
що одержувачем є фізична особа -
підприємець; ліцензія на здійснення
перевезень, ліцензійні картки на
транспортні засоби; використання
автомобілів та напівпричепів в
господарській діяльності;первинні
документи про перевезення;
подорожні лист , СМК , накладні , ТТН
тощо. Факт придбання списання і
відображення у податковому обліку
запасних частин для ремонту вантажних
автомобілів підтверджується
первинними документами, а саме
рахунками-фактурами, видатковими
накладними, податковими накладними,
специфікаціями, якими визначено мій
статус як підприємця.

Ведення бухгалтерського обліку та
нарахування амортизації на свої
основні засоби для підприємця законом
не передбачено. Відповідно до частини 3
статті 13 Декрету КМУ№ 13-92 від 26.12.92 р.
«Про прибутковий податок з громадян»
«до складу витрат безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України « Про
оподаткування прибутку підприємств».
Це підтверджує і ДПІ у Шевченківському
р-ні м. Львова в акті перевірки (ст.10)
«Ведення бухгалтерського обліку
балансової вартості груп основних
фондів діючими нормативно-правовими
актами для ФО СПД суми витрат, понесені
на придбання основних фондів на
нарахування амортизації
законодавством не передбачено».

Згідно статті 2 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 р. №
996-ХІУ ведення бухгалтерського обліку
на підприємців не поширюється, тобто
підприємці бухгалтерського обліку не
ведуть та «відповідно до вимог пункту
3.2. статті З ЗУ «Про бухгалтерський
облік і фінансову звітність в Україні»
від 16.07.1999 р. № 996-ХІУ, «бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством», а не фізичною
особою-підприємцем.

Відповідно до пункту 1 підрозділу 8
розділу XX «Перехідні положення»
Податкового кодексу України від 2
грудня 2010 року № 2755-УІ до внесення змін
до розділу XIV Податкового кодексу
України в частині оподаткування
суб'єктів малого підприємництва
застосовується Указ Президента
України від 03.07.98 р. № 727/98 « Про спрощену
систему оподаткування,обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» ( в редакції Указу
від28.06.99 р. №746/99) фізичні особи платники
єдиного податку не є платниками
податку на прибуток.

Порядок обчислення і сплати податку на
додану вартість регулюється Законом
України «Про податок на додану
вартість « від 03.04.97 №168/97ВР (із змінами
і Доповненням).

Згідно з п.п.7.4.1. п.7.4. ст..7 Закону України
«Про податок на додану вартість», який
передбачає, що «... податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленої п. 6.1. ст. 6 та ст. 8-1 цього
закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів ( у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподаткованих операціях у межах
господарської діяльності платника
податку».

Перший же абзац п. п. 7.4.2. п.7.4. на зміст
якого фактично посилаються податкові
ревізори-інспектори встановлює «якщо
платник податку придбаває (виготовляє)
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання у
господарській діяльності такого
платника, то сума податку сплаченого" у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням) не включається до
складу податкового кредиту такого
платника.

Позивачем витримані статті 7 п.п. 7.2.1 п.
7.2; п.п. 7.4.1 п. 7.4; п.п. 7.4.4 п. 7.4 ЗУ «Про
податок на додану вартість» від 03.04.1997
р. № 168/97-ВР (із змінами та доповненнями).

Не зобов'язані приватні підприємці
вести бухгалтерський облік і згідно з
Декретом КМУ «Про прибутковий податок
з громадян» від 26.12.1992 року № 13-92 і
Інструкцією про оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю,
затвердженою наказом ГДПІУ від 21.04.1993
року № 12.

Отже, до податкового кредиту
приватного підприємця - платника ПДВ
можна включати суму ПДВ за придбаними
основними фондами за умови
використання їх в операціях, що
обкладаються ПДВ, у межах
господарської діяльності та наявності
документального підтвердження
(вантажно-митної декларації,
податкової накладної). Цю норму
підтверджує і ДПІ у Шевченківському
р-ні м. Львова в акті перевірки п.2.5.2 (ст.
10).

Щодо визначення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість на підставі підпунктів 7.4.1.,
7.4.ст 7 ЗУ «Про податок на додану
вартість» то ДПІ у Шевченківському р-ні
м. Львова визнала факт використання
транспортних засобів у господарській
діяльності, підтверджено правильність
формування доходу саме від
використання у господарській
діяльності транспортних засобів у
оподаткованих операціях.

Суд першої інстанції зазначає, що
суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа перебуваючи у
2008році на спрощеній системі
оподаткування бухгалтерського обліку
не вів, не нараховував амортизацію та
не відображав в податковому обліку
витрати на придбання автотранспортних
засобів, а тому не мав права на
включення суму ПДВ, що виникли у зв'язку
з придбанням сідельних тягачів та
напівпричепів до складу податкового
кредиту з цього податку в грудні
2008року.

Згідно з ст.13 розділ IV Декрету
Міністрів України від 26 грудня 1992року
№13-92 «Про прибутковий податок з
громадян» із змінами та доповненням
загальним оподаткованим доходом у
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи вважається сукупний
чистий дохід, тобто різниця між валовим
доходом (виручкою у грошовій та
натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Документально підтвердженими
витратами вважаються оплачені витрати
поточного звітного періоду, а також
попередніх періодів, якщо вони
стосуються доходу, отриманого протягом
звітного періоду, та підтверджені
відповідними документами. До складу
витрат, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходів фізичними
особами-субєктами підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи належать витрати, які
включаються до складу валових витрат
виробництва (обігу) згідно з Законом
України від 28 грудня 1994року №334/94-ВР
«про оподаткування прибутку
підприємств» (далі-Закон №334/94-ВР) з
урахуванням відповідних обмежень і
особливостей стосовно
фізичних-осіб-субєктів
підприємницької діяльності. Склад
валових витрат наведено у пункті 5.2
статті 5 Закону №334/94-ВР. Згідно з цим
пунктом до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, ведення
виробництва, реалізацією
продукції(робіт,послуг) і охороною
праці, з урахуванням певних обмежень
(п.5.2 ст.5 цього Закону). Положення ст..5
цього Закону застосовуються в частині
підтвердження первинними документами
витрачених сум згідно з операціями (які
відповідають переліку ст. 5 Закону
№334/94-ВР), за результатами або за участю
яких у податковому періоді (у звітному
кварталі) безпосередньо отримано
дохід. Також до складу валових витрат
включаються суми внесених
(нарахованих) податків,зборів
(обов'язкових платежів), установлених
Законом України від 25.06.91р. №1251-XII «Про
систему оподаткування», за винятком
податків, зборів ( обов'язкових
платежів), передбачених пп.5.3.3. п.5.3 ст.5
Закону №334/94-ВР , зокрема,податку на
додану вартість, включеного до ціни
товарів (робіт, послуг), що
придбаваються платнико податку для
виробничого або невиробничого
використання. Фізична особа-платник
податку не є платником податку на
прибуток, не має обов'язку вести
бухгалтерський облік, тому тільки
формує витрати згідно з переліком ст. 5
«Валові витрати» зазначеного Закону.
Ведення бухгалтерського обліку складу
валових витрат виробництва (обігу) та
основних фондів чи нематеріальних
активів, що підлягають амортизації, для
фізичних осіб-платників податку
законодавством не передбачено.

У відповідності до вимог п. 7.4.1. п. 7.4. ст.
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником
податку у звітному періоді у зв'язку із
придбанням товарів (робіт, послуг).
Підставою віднесення Позивачем до
податкового кредиту сум податку
сплаченого (нарахованого) у звітному
періоді (грудень 2008 року), послужила
вантажно-митна декларація, яку, згідно
вимог пп. 7.2.3. п. 7.2. ст. 7 Закону було
оформлено відповідно до вимог
законодавства. Окрім того слід
зазначити, що з порівняльного аналізу
пп. 7.2.3. п. 7.2. та пп. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону,
податкова накладна та вантажно-митна
декларація являються єдиною підставою
для визначення сум податкового
кредиту, оскільки тільки ці документи
підтверджують одну з подій, що її
здійснено покупцем: чи то сплату
податку на додану вартість чи то
отримання товару від продавця (що є
підставою для нарахування такого
податку), а тому Позивач правомірно
включив до складу податкового кредиту
93107,00 грн на підставі вантажно-митних
декларацій.

А тому висновки суду першої інстанції
не відповідають нормам матеріального
та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови не вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення без додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 202 КАС України є підставою
для задоволення апеляційної скарги та
скасування постанови суду першої
інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 -
задовольнити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 30.03.2011 року
у справі № 2а-1500/11/1370 - скасувати та
прийняти нову, якою позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова №
/0/2310 від 28.01.2011р. № /0/2307 від
28.01.2011р.

Постанова може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду у
порядку адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
О.М. Гінда

Д.М. Старунський