Справа № 816/5394/13-а
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року м. Київ
К/800/11278/14

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

при секретарі Сватко А.О.

за участю представників:

позивача - не з'явились,

відповідача - Вербицької І.Г.,

розглянув у судовому засіданні
касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області (далі
- Кременчуцька ОДПІ)

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 02.12.2013

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 30.01.2014

у справі № 816/5394/13-а

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Кременчуцький
елеватор" (далі - Товариство)

до Кременчуцької ОДПІ

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року Товариство
звернулося до Полтавського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просило визнати неправомірними
та скасувати податкові
повідомлення-рішення:

від 12.06.2013 № /1071, за яким
позивачеві визначено грошове
зобов'язання з ПДВ у сумі 996 759 грн. (у
тому числі 671 485 грн. за основним
платежем та 325 274 грн. за штрафними
санкціями);

від 12.03.2013 № /495 про нарахування
Товариству грошового зобов'язання з
податку на прибуток у сумі 710 758 грн. (у
тому числі 644 096 грн. за основним
платежем та 66662 грн. за штрафними
санкціями).

від 12.03.2013 № /500, за яким позивача
зобов'язано сплатити 297,03 грн. з податку
на доходи фізичних осіб (у тому числі
237,62 грн. за основним платежем та 59,41 грн.
за штрафними санкціями).

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 02.12.2013,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 30.01.2014,
позов задоволено частково; визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення: від 12.03.2013 №
/495, від 12.06.2013 № /1071 в частині
збільшення суми грошового зобов'язання
з ПДВ на 978 458 грн. (у тому числі 659 398 грн.
за основним платежем та 319 060 грн. за
штрафними санкціями); в решті позову
відмовлено.

Посилаючись на невідповідність
окремих висновків судів, покладених в
основу прийняття оскаржуваних рішень
зі спору, положенням чинного
законодавства та дійсним обставинам
справи, Кременчуцька ОДПІ звернулася
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, в якій
просить частково скасувати
оскаржувані судові рішення та повністю
відмовити у позові.

Перевіривши повноту встановлення
судовими інстанціями фактичних
обставин справи та правильність
застосування ними норм матеріального і
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення розглядуваних
касаційних вимог Кременчуцької ОДПІ з
урахуванням такого.

Як вбачається з установлених судами
обставин справи, державною податковою
службою України у Полтавській області
(далі - ДПС) було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку Товариства з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2009 по
30.09.2012, а також валютного та іншого
законодавства за той самий період.
Результати перевірки висвітлені в акті
від 15.02.2013 № 2/16-210/33081783.

Зокрема, в цьому акті відображено
висновок податкового органу про
завищення позивачем оподатковуваного
доходу за безтоварними операціями з
поставки Товариством
товарно-матеріальних цінностей
товариству з обмеженою
відповідальністю «Агро Овен»,
публічному акціонерному товариству
«Птахокомбінат «Бершадський»
фактичне виконання яких не
підтверджується з урахуванням
реального часу здійснення цих
операцій, місцезнаходження майна,
наявності трудових та матеріальних
ресурсів, економічно необхідних для
виконання цих поставок, віддаленості
контрагентів один від одного.

Також ДПС зазначено про заниження
позивачем оподатковуваного доходу
внаслідок невключення до його складу
вартості безоплатно отриманого товару
(сої) загальною вартістю 1366200 грн. від
товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільгосппродукт».

У підпункті 3.1.2 пункту 3.1 розділу 3 акта
перевірки ДПС зазначено про завищення
позивачем валових витрат на загальну
суму 5 531 308 грн. за звітні періоди з ІІ
кварталі 2011 року по ІІ квартал 2012 року,
у тому числі за операціями з придбання
товару (сої) та
транспортно-експедиційних послуг,
пов'язаних з доставкою цього вантажу, у
рамках господарських правовідносин з
товариством з обмеженою
відповідальністю «Сембі-Сервіс» (далі -
ТОВ «Сембі-Сервіс»), яке не мало майна,
основних фондів та трудового
персоналу, об'єктивно необхідного для
виконання цих операцій, ліцензії для
здійснення перевезень автомобільним
транспортом, не перебувало за місцем
реєстрації; керівник ТОВ
«Сембі-Сервіс» є одночасно посадовою
особою на 25 підприємствах України;
аналіз правовідносин цього суб'єкта
господарювання з іншими особами
свідчить про вигодоформуючий характер
господарської діяльності ТОВ
«Сембі-Сервіс».

Виявлення ознак фіктивного суб'єкта
господарювання у приватного
підприємства «Стандарт Агро» та
здійснення ним фіктивних операцій
стало підставою для невизнання
податковим органом права Товариства на
відображення у податковому обліку
витрат у сумі 503 720 грн. за операціями з
придбання товарно-матеріальних
цінностей у цього контрагента та з
оформлення подальшої реалізації
придбаного товару в адресу третіх осіб
на загальну суму 503 720 грн.

Також ДПС не визнала право позивача на
збільшення валових витрат за
наслідками дооцінки поставленої
Товариству сої у рамках господарських
правовідносин з приватним
підприємством «Агрофірма «Донівка»
(далі - ПП «Агрофірма «Донівка») та СК
«Іскра» з підстав зміни ціни товару на
момент його оплати. За висновком
податкового органу, таку дооцінку було
проведено з порушенням вимог Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку 9
«Запаси», затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
20.10.1999 № 216, позаяк на час її проведення
відповідні запаси були відсутні.

Наведені обставини, які також
слугували підставою і для невизнання
права Товариства на формування
податкового кредиту за
вищепереліченими операціями, були
покладені Кременчуцькою ОДПІ в основу
оспорюваних донарахувань з податку на
прибуток та з податку на додану
вартість.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) податковий кредит визначено
як суму, на яку платник податку на
додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

За змістом пункту 198.1 статті 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 цієї ж статті
Кодексу податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень
вбачається, що податкові наслідки у
вигляді зменшення бази оподаткування
податку на додану вартість на суму
понесених витрат по сплаті ПДВ у ціні
придбаних товарів (робіт, послуг) є
правомірними за умови реального
виконання господарської операції та
наявності належним чином оформлених
первинних документів (зокрема,
податкових накладних), що містять
достовірні відомості про обсяг та
зміст господарської операції.

Досліджуючи відповідність наведеним
критеріям сформованого позивачем
податкового кредиту по операціям з
придбання сої у ТОВ «Сембі-Сервіс», ПП
«Агрофірма «Донівка») та СК «Іскра»
суди встановили, що виконання цих
операцій підтверджується залученими
до матеріалів справи копіями
податкових, видаткових накладних,
товарно-транспортних накладних
(складених у процесі перевезення цього
товару), виписками з банківського
рахунку позивача (якими засвідчено
здійснення Товариством оплати цього
товару в безготівковому порядку);
придбаний товар було використано
позивачем у власній господарській
діяльності шляхом переробки у соєву
олію та макуху, які у подальшому були
реалізовані позивачем третім особам.

Також суди перевірили наявність у
названих контрагентів юридичної
правосуб'єктності та реєстрації у
податковому органі (у тому числі й
платника ПДВ) на час виконання
розглядуваних господарських операцій.

На підставі цього, з огляду на існуючу в
податковому праві презумпцію
реальності господарської операції та
достовірності поданих платником
первинних документів (доки вказані
факти не спростовано податковим
органом в установленому порядку) суди
дійшли об'єктивного висновку про
реальність виконання цих операцій та
їх відображення у податковому обліку
Товариства відповідно до їх дійсного
економічного змісту на підставі
належних документів первинного обліку.

При цьому суди обґрунтовано відхилили
посилання Кременчуцької ОДПІ на
наявність ознак фіктивного
підприємництва у діяльності названих
суб'єктів господарювання.

Адже відсутність контрагента за
юридичною адресою, вказаною в
установчих документах, не впливає на
право платника-покупця врахувати при
визначенні бази оподаткування ПДВ
понесені витрати по сплаті цього
податку та не свідчить про
недобросовісність платника.

Такі обставини, як відсутність у
контрагента трудових ресурсів,
мінімальна кількість працівників,
відсутність у власності основних
засобів, майна не можуть спростовувати
фактичне виконання операції з
поставки, оскільки специфіка
підприємницької діяльності з
купівлі-продажу товару, полягає у тому,
що підприємству, яке реалізує
товарно-матеріальні цінності та є
перепродавцем товару, як правило, не
вимагається ані значної кількості
працівників, ані наявності основних
засобів, складських приміщень та
транспорту для виконання взятих на
себе зобов'язань. Специфікою поставки
товару за участю транзитних
постачальників є те, що даний вид
діяльності може здійснюватися без
попереднього зберігання товару, а
перевезення виконуватися
транспортними засобами, що належать
третім особам, у тому числі попередніми
перепродавцями товару.

За умови реальності виконання
розглядуваних операцій та відсутності
доказів узгодженості дій
постачальників по ланцюгу з метою
досягнення вигідних для одного з
суб'єктів результатів у сфері
оподаткування, правовідносини
постачальників позивача з іншими
суб'єктами господарювання (з якими
Товариство не перебувало у
безпосередніх правовідносинах) не
можуть впливати на податковий облік
позивача у справі.

З тих самих мотивів, керуючись
правилами формування витрат,
наведеними у підпункті 138.1.1 пункту 138.1,
пункті 138.2 статті 138 ПК України, суди
визнали правомірним врахування
Товариством витрат за розглядуваними
операціями при визначенні
оподатковуваного доходу.

По епізоду щодо порушення позивачем
вимог підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті
135 ПК України внаслідок невключення до
оподатковуваного доходу у ІІ кварталі
2012 року вартості безоплатно отриманого
платником податку у звітному періоді
товару (сої вартістю 1 366 200 грн.) суди
зазначили, що оскільки об'єкт
оподаткування податку на прибуток за 1-3
квартали 2012 року становив від'ємне
значення, то наведене правопорушення
не призвело до виникнення у платника
податкового зобов'язання.

Надаючи правову оцінку діям платника
зі збільшення валових витрат внаслідок
проведення дооцінки придбаного товару
(сої), суди встановили, що збільшення
ціни цієї продукції було передбачено у
договорах поставки від 29.09.2011 № 1530 та №
1531, укладених позивачем з СК «Іскра» та
з ПП «Агрофірма «Донівка», відповідно,
у випадку зміни рівня ціни на цей товар
на внутрішньому ринку України на
момент оплати у порівнянні з
визначеною ціною договору.

Оплата поставленого у жовтні 2011 року
товару здійснювалася позивачем у
період з 01.03.2012 по 01.06.2012 з відповідним
перерахунком ціни; на підставі цього
позивач цілком правомірно збільшив
суму витрат та податкового кредиту за
наслідками проведення перерахунку, як
того вимагає пункт 140.2 статті 140,
підпункт 192.1.2 пункту 192.1 статті 192 ПК
України.

За таких обставин слід погодитися з
висновком судів про незаконність
оспорюваних донарахувань податкових
зобов'язань з податку на прибуток та з
податку на додану вартість.

Мотивом для визначення позивачеві 297,03
грн. з податку на доходи фізичних осіб
(у тому числі 237,62 грн. за основним
платежем та 59,41 грн. за штрафними
санкціями) за податковим
повідомленням-рішенням від 12.03.2013 №
/500 став висновок податкового
органу про необхідність оподаткування
як додаткового блага працівників
Товариства вартість послуг
міжнародного роумінгу, користувачами
яких були зазначені працівники, які не
перебували у закордонних відрядженнях.
Суди підтримали правову позицію
податкового органу по цьому епізоду; в
цій частині судові акти зі спору
учасниками провадження не
оскаржуються,

З огляду на відповідність висновків
судів по суті спору вимогам чинного
законодавства та фактичним обставинам
даного спору, правильність ухвалених у
справі судових актів підстави для
скасування оскаржуваних постанови та
ухвали судів першої і апеляційної
інстанцій та задоволення касаційних
вимог відсутні.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
залишити без задоволення.

2. Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 02.12.2013 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 30.01.2014 у
справі № 816/5394/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько