Справа № 11/704
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2014 року
м. Київ К/9991/24138/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої Г.К.,
Ланченко Л.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі м. Києва на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21.07.2009 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 06.04.2011 у справі № 11/704

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аргон"

до Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі м.
Києва

про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство в судовому порядку
оскаржило податкове повідомлення -
рішення від 03.08.2005 № /0, ухваленого
державним податковим органом за
результатами позапланової комплексної
документальної невиїзної перевірки,
яким у позивача виявлено завищення
суми бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість (далі - ПДВ) у
сумі 277 412,93 грн.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Постановою Господарського суду м.
Києва від 12.12.2006, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 29.03.2006, позовні
вимоги задоволено, визнано недійсним
податкове повідомлення - рішення від
03.08.2005 № /0, яким виявлено у
позивача завищення суми бюджетного
відшкодування в розмірі 277 412,93 грн. та
на цю суму у картці особового рахунку
платника податків зменшено бюджетне
відшкодування.

Вищий адміністративний суд України
ухвалою від 09.08.2007 К-20281/06 судові рішення
попередніх інстанцій скасував, а
справу направив на новий розгляд до
суду першої інстанції з тих підстав, що
вирішуючи спір про наявність у
платника податків права на податковий
кредит та відповідне бюджетне
відшкодування, суди дослідили лише
реєстри податкових накладних та витяг
з книги придбання та продажу товарів
(робіт, послуг), залишивши поза увагою,
що, зокрема, документом, що підтверджує
право на податковий кредит є податкова
накладна, проте судами податкові
накладні позивача не досліджувались.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено, оспорюване податкове
повідомлення - рішення визнано
недійсним.

Не погодившись із судовими рішеннями,
Державна податкова інспекція до Вищого
адміністративного суду України подала
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що фактичною
підставою для ухвалення податкового
повідомлення-рішення, з приводу
правомірності якого виник спір, стали
висновки контролюючого органу,
викладені у акті від 02.08.2004 про
результати позапланової комплексної
документальної перевірки дотримання
вимог податкового законодавства
Товариства за період з 01.06.2002 по 01.11.2003,
про порушення позивачем пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону України від 03.04.1997 № 198/97-ВР "Про
податок на додану вартість" (далі -
Закон № 198/97-ВР). Такий висновок
мотивовано тим, що позивачем
документально не підтверджено
правомірність формування суми
бюджетного відшкодування, оскільки
Товариством на запит податкового
органу від 30.07.2005 не надано документи,
що підтверджують правомірність
формування податкового кредиту та
правильності визначення податкових
зобов'язань.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з
думкою якого погодився апеляційний
суд, виходив з того, що перевірка була
проведена відповідно до декларацій,
поданих до державного податкового
органу підприємством, при цьому
позивач належним чином не був
повідомлений про перевірку, перевірка
була розпочата до закінчення
триденного терміну, встановленого
законодавством для відповіді на запит,
а запит про надання документів від
30.07.2005, на який відповідач посилається
як на підставу проведення перевірки, не
прийнятий судом, оскільки не містить
відомостей про перевірку та доказів
щодо надсилання на адресу юридичної
особи такого запиту, що також
підтверджується актом про відсутність
підприємства за юридичною адресою,
складеним державним податковим
органом в той же день.

Так, згідно правової позиції
Верховного Суду України, висловлену у
постанові від 24.12.2010 у справі № 21-25а10 за
позовом Товариство з обмеженою
відповідальністю "Foods and Goods L.T.D." до
Державної податкової інспекції у
Калінінському районі м. Донецька, третя
особа - Державна податкова
адміністрація в Донецькій області, про
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, саме на
етапі допуску до перевірки платник
податків може поставити питання про
необґрунтованість її призначення та
проведення, реалізувавши своє право на
захист від безпідставного та
необґрунтованого здійснення
податкового контролю щодо себе.
Водночас допуск до перевірки нівелює
правові наслідки процедурних порушень,
допущених контролюючим органом при
призначенні податкової перевірки.

З урахуванням викладеного та
враховуючи відсутність процедури
допуску до камеральних та невиїзних
перевірок, платник податків не в змозі
висловити свою незгоду із
правомірністю призначення щодо нього
податкової перевірки до моменту її
проведення шляхом недопуску до такої
перевірки.

З огляду на це, суди обґрунтовано в
судовому порядку розглянули питання
щодо правомірності призначення та
проведення документальної перевірки,
дотримання процедури її проведення та
визнали протиправним податкове
повідомлення - рішення, прийняте з
урахуванням результатів такої
перевірки.

При цьому судами попередніх інстанцій
з урахуванням висновків і мотивів, з
яких ухвалою Вищого адміністративного
суду України було скасовані рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
(постанову Господарського суду м. Києва
від 12.12.2006, ухвалу Київського
апеляційного господарського суду від
29.03.2006), ухвалені за наслідками
первісного розгляду справи, та
відповідно до вимог ч. 5 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
було витребувано та залучено до
матеріалів справи податкові накладні,
на підставі яких позивачем було
сформовано податковий кредит та
відсутність яких під час перевірки
стала підставою для висновку про
завищення Товариством суми бюджетного
відшкодування.

Дослідивши надані позивачем податкові
накладні, суди дійшли висновку про те,
що позивачем правомірно віднесено до
податкового кредиту суми ПДВ,
зазначені у даних податкових
накладних, які, як встановлено судами,
були наявні на момент проведення
перевірки.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі м.
Києва відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21.07.2009 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.04.2011 у
справі № 11/704 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

Л.В. Ланченко