Справа № 804/7082/14
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

804/7082/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 грудня 2014 року

справа № 804/7082/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Транскоплект-В"

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 липня 2014 року по справі № 804/7082/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Транскоплект-В" до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення - рішення,-

в с т а н о в и В :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 липня 2014 року у задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Транскоплект-В" відмовлено повністю. Постанова суду фактично мотивована відсутністю під час проведення перевірки документальних доказів, які б свідчили про фактичну поставку товарів, що свідчить про нереальність господарських операцій між ТОВ "Транскоплект-В" та ТОВ “Дніпро ТМ” .

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, товариства з обмеженою відповідальністю "Транскоплект-В" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо не підтвердження позивачем господарських операцій, за наслідками яких визначались податкові зобов’язання з ПДВ.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що посадовими особами Дніпропетровської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю “Транскомплект-В” з питань дотримання вимог податкового законодавства України при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з платниками податків за січень 2014 року, за результатами якої складено Акт №243/22-04/38400638 від 23.04.2014 року.

В акті перевірки, зокрема, зроблено висновки:

1. за результатами перевірки ТОВ “Транскомплект-В” не підтверджено реальність здійснення господарських відносин з ТОВ “Дніпро ТМ” (код ЄДРПОУ – 38138933) за січень 2014 року, а саме: встановлено відсутність об’єктів оподаткування та неможливість реального здійснення платником податків операцій із ТОВ “Дніпро ТМ” (код ЄДРПОУ - 38138933) у січні 2014 року;

Такі висновки ДПІ, з огляду на акт перевірки, ґрунтуються на наступному.

Вказані господарські операції ДПІ вважає нереальними. Нереальність господарських операцій ДПІ пов’язує з тим, що до перевірки не надано документів, які б свідчили про транспортування товару; не надано сертифікатів відповідності на товар. Згідно баз даних ОДПІ встановлено, що по ланцюгу постачання у ТОВ «Дніпро ТМ» не встановлено придбання вказаного у податкових та видаткових накладних товару за січень 2014 року та у попередніх звітних періодах; загальна чисельність працюючих на ТОВ «Дніпро ТМ», відповідно до баз даних ДПІ у Дарницькому районі м.Києва, складає 1 особа; аналізом документів податкової звітності ТОВ «Дніпро ТМ» встановлено неможливість фактичного здійснення господарських операцій через відсутність обладнання, трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів. Згідно матеріалів перевірки отриманих від ДРІ у Дарницькому районі м.Києва (акт про неможливість проведення зустрічної перевірки ТОВ «Дніпро ТМ») зустрічну звірку неможливо провести у зв’язку з відсутністю підприємства за місцезнаходженням.

З зазначених підстав, Дніпропетровською ОДПІ зроблено висновок про нереальність господарських операцій між ТОВ “Транскомплект-В” та ТОВ “Дніпро ТМ”, що свідчить про неправомірність формування ТОВ “Транскомплект-В” податкового кредиту по цим взаємовідносинам.

Правомірність та обґрунтованість вказаного податкового повідомлення-рішення є предметом спору, який передано вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржене рішення відповідача прийнято на підставі та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, з огляду на відсутність документальних доказів, які б свідчили про фактичну поставку товарів, що свідчить про нереальність господарських операцій між ТОВ "Транскоплект-В" та ТОВ “Дніпро ТМ” .

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується з наступних підстав.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права визначено підстави для формування платником податкового кредиту і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідком якої є поставка товарів (робіт, послуг), сплата (нарахування) ПДВ, у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до ч.1 ст.138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Отже, предмет доказування обумовлений предметом спору, який передано на вирішення суду.

Предметом доказування у цій справі є обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції (поставки товару/послуг).

Таким чином, у спірних правовідносинах, з огляду на позицію податкового органу щодо нереальності укладених правочинів, має бути доведеним (спростованим) факт (реальність) здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ “Дніпро ТМ”.

Встановлені обставини справи, свідчать про те, що у перевіреному періоді позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ “Дніпро ТМ” з приводу поставки товарів.

Так, ТОВ “Транскомплект-В” (покупець) 31.01.2014 року було укладено договір купівлі-продажу за №012014/1 з ТОВ “Дніпро ТМ” (продавець) на придбання запасних частин до дробилки (комплектів броней зовнішніх та конусних дробилок). Поставка товарів здійснюється на умовах EXW (EX Works), франко-склад. Місце поставки – склад покупця.

З метою підтвердження фактичного виконання сторонами умов договору, позивачем до перевірки надано видаткову накладну №3 від 31.01.2014р., податкову накладну №320 від 31.01.2014р., журнал ордер 631, який свідчить про оприбуткування товару.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції позивачем надано докази руху поставленого товару на складі підприємства, а саме накладну-вимогу на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів.

Фактичну наявність товару у позивача було встановлено і під час перевірки, оскільки в акті перевірки (стор.12-13 Акту) зазначено про порушення підприємством вимог пп..135.5.4 п.135.5 ст.135 ПК України, в частині не збільшення доходу на суму безоплатно отриманого товару. При цьому, безоплатно отриманим товаром ДПІ вважає товар, як зазначено в Акті: «начебто придбаний у ТОВ «Дніпро ТМ»». В той же час, ставлячи під сумнів факт отримання товару від ТОВ «Дніпро ТМ», за його наявності, ДПІ не вживала заходів щодо встановлення погодження цього товару.

Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про фактичну поставку товару на адресу позивача, який обумовлено договором, укладеним з ТОВ “Дніпро ТМ”.

При цьому, надані позивачем документи, у їх сукупності, дозволяють визначитись зі змістом та обсягом господарських операцій, найменуванням поставленого товару, його кількістю та вартістю, сторонами господарських операцій та осіб відповідальних за здійснення господарських операцій. Тобто, вказані документи, у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджують факт здійснення між сторонами господарських операцій.

Посилання ДПІ в акті перевірки про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Дніпро ТМ», про відсутність у вказаного підприємства виробничих ресурсів, не є тими обставинами, які безумовно свідчать про нереальність господарських операцій, які вчиненні від імені вказаного підприємства.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, зокрема, виходив з того, що під час проведення перевірки позивач повідомив ДПІ про те, що транспортування товару від постачальника відбулося власним транспортом заступника директора ТОВ “Транскомплект-В”, у зв’язку з чим товарно-транспортна накладна не виписувалась, в той же час, під час розгляду справи позивачем надано товарно-транспортну накладну №3 від 31.01.2014р. за відомостями якої вантаж від ТОВ “Дніпро ТМ” до ТОВ “Транскомплект-В” перевозився ПП «Вега авто». З огляду на вказані суперечності, суд погодився з ДПІ про відсутність доказів транспортування товару.

З такими підставами для висновків про нереальність господарських операцій колегія суддів не погоджується, оскільки відсутність лише товарно-транспортних накладних не позбавляє господарські операції їх реального змісту, з урахуванням наявних податкових, видаткових накладних, що свідчать про поставку товару та подальшого використання товару у власній господарській діяльності платника податків, що у своїй сукупності підтверджує отримання товару і як наслідок наявність у платника права на формування податкового кредиту. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р., якими визначено такий документ як товарно-транспортна накладна, не встановлюють правил податкового обліку витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов’язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Крім цього, суд першої інстанції не звільнявся від обов’язку досліджувати усі надані сторонами докази у справі, у тому числі і надану позивачем товарно-транспортну накладну (а.с.97). Дослідженням ТТН встановлено, що в ній відображено відомості про вантажовідправника, вантажоодержувача, перевізника, посадові особи, які діють від імені вказаних сторін; пункт навантаження та пункт розвантаження товару; найменування товару, яке відповідає видатковій накладній. Тобто, вказана ТТН є документом, який підтверджує перевезення товару. У судовому засіданні представник позивача, з приводу розбіжностей пояснень по перевезенню вантажу, зазначив, що пояснення про перевезення вантажу власним транспортом директором підприємства надано помилково, без урахування усіх документів по взаємовідносинам з ТОВ “Дніпро ТМ”.

Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про встановлення у справі обставин, які свідчать про нереальні господарські операції між позивачем та ТОВ «Дніпро ТМ» та вважає необґрунтованим прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення з підстав, які визначені в акті перевірки.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст. 198, ст.ст.202, 207 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Транскоплект-В» - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 липня 2014 року по справі № 804/7082/14- скасувати та прийняти нову постанову про задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

(Повний текст постанови виготовлено 10.12.2014р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк