Справа № 164/2011/14-а
Суддя: Токарська І. С.
Дата ухвалення: 2014-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 164/2011/14-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2014 року.
Маневицький районний суд Волинської
області в складі: головуючого - судді
Токарської І.С., розглянувши в порядку
скороченого провадження в смт.
Маневичі адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання провести перерахунок
та виплату пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із вказаним
адміністративним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона
є особою, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії,
а також являється інвалідом ІІІ групи.
Інвалідність пов'язана з наслідками
Чорнобильської катастрофи. Згідно
вимог Закону України „Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" їй, як інваліду ІІІ групи,
повинна виплачуватись державна пенсія
в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком
та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком. Вважає, що
відповідачем їй виплачується державна
пенсія та додаткова пенсія в розмірах,
що не відповідають вимогам вказаного
Закону. Нарахування та виплата пенсії
проводиться у розмірах, визначених
Постановою КМ України № 1210 від 23
листопада 2011 року «Про підвищення
рівня соціального захисту громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
згідно Закону України „Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи". Вказані дії відповідача
щодо нарахування пенсії позивач вважає
протиправними, оскільки вони не
відповідають вимогам чинного
законодавства. Посилаючись на
зазначені обставини, просила суд
визнати дії Управління Пенсійного
фонду України в Маневицькому районі
Волинської області протиправними та
зобов'язати провести перерахунок і
виплату пенсії з 1.01.2014 року та довічно
здійснювати нарахування та виплату
пенсії відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону
України „Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
а постанову звернути до негайного
виконання.

Відповідно до ухвали Маневицького
районного суду Волинської області від
26.11.2014 року адміністративний позов
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Маневицькому районі
Волинської області про визнання дій
протиправними та зобов'язання провести
перерахунок і виплату пенсії
відповідно до ст. ст. 50, 54 2 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" за період з
1.01.2014 року по 19.05.2014 року залишено без
розгляду в зв'язку з пропуском строку
звернення до суду.

Ухвалою Маневицького районного суду
Волинської області від 26.11.2014 року
судовий розгляд даної
адміністративної справи здійснюється
в порядку скороченого провадження.

Представник відповідача Швець Л.В.
подала до суду заперечення на позовні
вимоги ОСОБА_1, в якому зазначила, що
відносно задоволення позову
заперечують, оскільки пенсія позивачу
нараховується та виплачується
відповідно до вимог діючого
законодавства, просили відмовити у
його задоволенні за безпідставністю.
Підтвердили, що позивач є особою, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи І категорії, а також
являється інвалідом ІІІ групи.
Інвалідність пов'язана з наслідками
Чорнобильської катастрофи.

Дослідивши письмові докази у справі,
суд приходить висновку, що
адміністративний позов є підставним і
підлягає до часткового задоволення з
огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи І
категорії, а також являється інвалідом
ІІІ групи. Інвалідність пов'язана з
наслідками Чорнобильської катастрофи.
Зазначене встановлено з досліджених
судом посвідчення особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи серії НОМЕР_1 (категорії І),
пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2
від 22.03.2006 року, довідки серії ВЛН № 046261
від 15.09.200 року, згідно якої ОСОБА_1 має 3
другу інвалідності з дитинства,
захворювання якого визнане впливом
аварії на Чорнобильській АЕС,
повідомленням Управління Пенсійного
фонду України в Маневицькому районі №
4311/03-39 від 19.11.2014 року на звернення
ОСОБА_1 щодо здійснення перерахунку та
виплати пенсії з урахуванням норм
статей 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 6 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" непрацездатні громадяни
крім пенсійних виплат із системи
пенсійного забезпечення мають право
отримувати доплати, надбавки та
підвищення до зазначених виплат,
додаткову пенсію в порядку та за
рахунок коштів, визначених
законодавством.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України „Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до п.п. 12 п. 28 розділу II
„Внесення змін до деяких законодавчих
актів України" Закону України „Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" від 28.12.2007
року, який набрав чинності 1.01.2008 року,
текст ст. 50 Закону України „Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" було викладено у новій
редакції, відповідно до якої особам,
віднесеним до категорії І,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам IІI групи, в розмірі 15
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність. Крім
того, п.п. 15 п. 28 розділу II „Внесення
змін до деяких законодавчих актів
України" Закону України „Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України" від 28.12.2007 року, який
набрав чинності 1.01.2008 року, текст ст. 54
Закону України „Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" було також викладено у
новій редакції, відповідно до якої в
усіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими: ... для інших
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою: по IІI
групі інвалідності - 110 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Проте рішенням Конституційного Суду
України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року у
справі № 1-28/2008 було визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення пункту 28
розділу II „Внесення змін до деяких
законодавчих актів України" Закону
України „Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України". Положення
пункту 28 розділу II „Внесення змін до
деяких законодавчих актів України"
Закону України „Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України",
які визнані неконституційними,
втратили чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України
вказаного рішення, у якому, крім того,
було вказано на його преюдиціальність
при розгляді судами загальної
юрисдикції позовів у зв'язку з
правовідносинами, що виникли внаслідок
дії неконституційного акта.

Абзацом 3 частини 1 статті 50 Закону
України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
яка набрала чинності з 22.05.2008 року,
визначено, що особам, віднесеним до 1
категорії, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірах: ... інвалідам IІI
групи - 50 процентів мінімальної пенсії
за віком.

Частиною 4 ст. 54 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", яка
набрала чинності з 22.05.2008 року,
передбачено, що в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими, по
ІIІ групі інвалідності - 6 мінімальних
пенсій за віком.

За таких обставин є правильним та
таким, що відповідає положенням Закону
України „Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
що позивач має право на виплату
державної пенсії в розмірі, не нижчому 6
мінімальних пенсій за віком, та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в розмірі 50
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є
визначальним для вирішення вказаного
спору, крім того, це право гарантується
ч. 2 ст. 19 Конституції України,
відповідно до якої органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно ст.ст. 3, 6, 22, 64 Конституції
України людина, її життя і здоров'я,
честь і гідність, недоторканність і
безпека визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю. Права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за
свою діяльність. Утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави. Органи
законодавчої, виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження у
встановлених цією Конституцією межах і
відповідно до законів України.
Конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод. Лише в умовах
воєнного або надзвичайного стану
можуть встановлюватися окремі
обмеження прав і свобод із зазначенням
строку дії цих обмежень.

Відповідно до п. 19 ППВС України № 8
від 13.06.2007 року „Про незалежність
судової влади" відповідно до статей 8
та 22 Конституції України не
підлягають застосуванню судами закони
та інші нормативно-правові акти, якими
скасовуються конституційні права і
свободи людини та громадянина, а також
нові закони, які звужують зміст та
обсяг встановлених Конституцією
України і чинними законами прав і
свобод.

Згідно п. 5 ППВС України № 9 від
1.11.1996 року „Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя" судам необхідно виходити з
того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу
(акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, виходячи з принципу
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру пенсії позивачу застосуванню
підлягають ст.ст. 50, 54 Закону України
„Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не
постанова Кабінету Міністрів України
№ 1210 від 23.11.2011 року „Про підвищення
рівня соціального захисту громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", на
підставі якої здійснювалось
нарахування пенсії та доплати до
пенсії позивачу, оскільки остання
істотно звужують обсяг встановлених
законом прав, суперечать положенням
Закону України „Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Частиною п'ятою ст. 54 Закону України
„Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
передбачено, що порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України. Однак, надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, не порушуючи
положень цього Закону, в тому числі й
інших законів, якими встановлено
розміри мінімальної пенсії за віком.

При цьому суд бере до уваги, що дія норм
ст.ст. 50, 54 Закону України „Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" у період з 1.01.2014 року по
2.08.2014 року не була зупинена чи обмежена
іншими нормативними актами, а зміни,
внесені Законом України „Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" від 28.12.2007
року, рішенням Конституційного Суду
України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року було
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними).

Отже, нарахування та виплата пенсії та
доплати до пенсії позивачу мали
здійснюватися відповідно до норм ст.ст.
50, 54 Закону України „Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Суд не бере до уваги положень ч. 3 ст. 28
Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", якою передбачено, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми за відсутності іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено ст.ст. 50, 54 Закону України
„Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" мінімальний
розмір пенсії за віком встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Відповідно до ст. 7 Закону України
„Про Державний бюджет України на 2014
рік" від 16.01.2014 року встановлено у 2014
році прожитковий мінімум на одну особу
в розрахунку на місяць у розмірі 1176
гривень для тих, хто відноситься до
основних соціальних і демографічних
груп населення: ... осіб, які втратили
працездатність - 949 гривень.

Оскільки позивачу слід визначати
пенсію, виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії позивачу
повинен проводитись виходячи з нового
розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 8 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2014 рік" від
16.01.2014 року встановлено у 2014 році
мінімальну заробітну плату у місячному
розмірі - 1218 гривень.

Відповідно до п.п. 6 п. 2.2 Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України 30 квітня 2002
року № 80-2, у редакції постанови
правління Пенсійного фонду України від
25 лютого 2008 року № 5-5 (зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 13 березня
2008 року) управління Пенсійного фонду
України в містах та районах відповідно
до покладених на них завдань
призначають (здійснюють перерахунок) і
виплачують пенсії, допомогу на
поховання та інші виплати відповідно
до чинного законодавства. А тому суд
вважає, що слід зобов'язати управління
Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі провести
перерахунок та виплату пенсії
позивачу, оскільки саме на відповідача
покладено обов'язок проводити
нарахування та виплату пенсії у
конкретному розмірі, в зв'язку з чим суд
не може перебирати на себе функції
державного органу, на якого
законодавством покладено такі
повноваження.

Суд не бере до уваги посилання
представника відповідача в поданому до
суду запереченні на позовні вимоги на
відсутність відповідного бюджетного
фінансування для проведення
перерахунку та виплати пенсії позивачу
у відповідності до положень Закону
України „Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актів національного законодавства, не
може бути поставлена в залежність від
бюджетних асигнувань.

Зазначене підтверджується практикою
Європейського Суду з прав людини. Як
зазначив Європейський Суд з прав
людини в рішенні від 8 листопада 2005 року
у справі Кечко проти України в межах
свободи дій держави визначати, які
надбавки виплачувати своїм робітникам
з державного бюджету. Держава може
вводити, призупиняти чи закінчити
виплату таких надбавок, вносячи
відповідні зміни в законодавство.
Однак, якщо чинне правове положення
передбачає виплату певних надбавок і
дотримано всі вимоги, необхідні для
цього, органи державної влади не можуть
свідомо відмовляти у цих виплатах доки
відповідні положення є чинними (п. 23
Рішення). Згідно з п. 26 даного рішення
Суд не приймає аргумент Уряду щодо
бюджетних асигнувань, оскільки органи
державної влади не можуть посилатися
на відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань.

Крім того, представником відповідача
не враховано, що згідно ч. 1, 2 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення; в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Всупереч
зазначеним нормам КАС України
представником відповідача не було
подано відповідних доказів в
обґрунтування заперечень на заявлені
позивачем вимоги.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Судом установлено, що ОСОБА_1
направлено адміністративний позов до
Управління Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі про визнання дій
протиправними та зобов'язання провести
перерахунок і виплату пенсії лише
20.11.2014 року, що підтверджується
зазначеною на конверті датою
відправлення. Будь-яких поважних
причин пропуску строку звернення до
суду з вказаним позовом позивачем в
поданій до суду позовній заяві не
вказано, а тому суд вважає, що під час
вирішення даного спору слід
застосовувати шестимісячний строк
звернення до суду.

Відповідно до п. 6-7 „Прикінцевих
положень" Закону України „Про
Державний бюджет України на 2014 рік" від
16.01.2014 року, який набрав чинності 3.08.2014
року, установлено, що норми і положення
ст.ст. 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54
Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", ст.ст. 5 та 6 Закону України
„Про соціальний захист дітей війни"…
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік, а тому позовні вимоги
підлягають до задоволення лише по 2.08.2014
року.

Суд вважає, що позовні вимоги в частині
зобов'язання відповідача виплачувати в
подальшому пенсію на підставі положень
ст.ст. 50, 54, 67 Закону України „Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" до задоволення не
підлягають, оскільки ст. 6 КАС України
передбачено право звертатися з
адміністративним позовом за захистом
вже порушених прав, свобод чи
інтересів, у зв'язку з чим відсутні
правові підстави прийняти постанову
відносно ще не порушених прав.

Відповідно до ст. 256 КАС України негайно
також виконуються постанови суду,
прийняті в порядку скороченого
провадження у адміністративних
справах, передбачених пунктами 1, 3, 4
частини першої статті 183-2 цього
Кодексу.

Згідно п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 183-2 КАС
України скорочене провадження
застосовується в адміністративних
справах щодо: 1) зобов'язання суб'єкта
владних повноважень вчинити певні дії
щодо розгляду звернення, у тому числі
інформаційного запиту, фізичної або
юридичної особи; 3) припинення за
зверненням суб'єкта владних
повноважень юридичних осіб чи
підприємницької діяльності фізичних
осіб - підприємців у випадках,
передбачених законом, чи відміни
державної реєстрації припинення
юридичних осіб або підприємницької
діяльності фізичних осіб - підприємців;
4) стягнення грошових сум, які
ґрунтуються на рішеннях суб'єкта
владних повноважень, щодо яких
завершився встановлений цим Кодексом
строк оскарження.

Оскільки нормами вказаного
Кодексу чітко визначений перелік
постанов, прийнятих в порядку
скороченого провадження у
адміністративних справах, що
підлягають до негайного виконання,
тому в задоволенні позовної вимоги
позивача щодо звернення даної
постанови до негайного виконання також
слід відмовити.

Аналізуючи зібрані та досліджені в
судовому засіданні докази в їх
сукупності, суд вважає, що слід визнати
протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області протиправними щодо невиплати
пенсії відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону
України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
та зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Маневицькому районі
Волинської області провести
перерахунок та виплату ОСОБА_1
державної пенсії в розмірі 6
мінімальних пенсій за віком за період з
20.05.2014 року по 2.08.2014 року та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в
розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії
за віком за період з 20.05.2014 року по 2.08.2014
року на підставі положень ст.ст. 50, 54, 67
Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", виходячи із розміру
мінімальної пенсії за віком у
відповідності до ч. 1 ст. 28 Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", ч. 3 ст. 4
Закону України „Про прожитковий
мінімум", з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог
слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 7-14, 71, 86, 94, 104, 158-163, 167,
183-2, 186 КАС України, ст. 28 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", ст.ст. 1, 13, 49, 50, 54,
67, 70, 71 Закону України „Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991 року, ст.ст. 3, 6, 8,
ч. 2 ст. 19, ст. 22, ч. 1 ст. 46, ст. 64
Конституції України, ППВС України № 9
від 1.11.1996 року „Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя", ППВС України № 8 від 13.06.2007
року „Про незалежність судової влади",
ч. 3 ст. 4 Закону України „Про
прожитковий мінімум" від 15.07.1999 року,
суд, -

П О С Т А Н О
В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області щодо відмови ОСОБА_1 у
проведенні перерахунку пенсії
відповідно до вимог ст. ст. 50, 54 Закону
України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Маневицькому районі
Волинської області провести
перерахунок та виплату ОСОБА_1
державної пенсії в розмірі 6
мінімальних пенсій за віком за період з
20 травня 2014 року по 2 серпня 2014 року та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 50 відсотків
мінімальної пенсії за віком за період з
20 травня 2014 року по 2 серпня 2014 року на
підставі положень ст.ст. 50, 54, 67 Закону
України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
виходячи із розміру мінімальної пенсії
за віком у відповідності до ч. 1 ст. 28
Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", ч. 3 ст. 4 Закону України
„Про прожитковий мінімум", з
урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Маневицький районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя

Маневицького районного суду
І.С. Токарська