Справа № 9101/116164/2012
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

9101/116164/2012

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"20" травня 2014 р.

справа № 2а/0470/5683/12

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Чепурко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2012 р. у справі № 2а/0470/5683/12

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до Державної податкової інспекції в Бородянському районі Київської області Державної податкової служби

про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, -

встановив:

У травні 2012 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу відповідача від 02.04.2012 р. №113.

- стягнути з відповідача на користь позивача 623 грн. 19 коп. на відшкодування шкоди, завданої протиправним рішенням відповідача.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2012 р. в задоволені позову відмовлено повністю. Постанова мотивована тим, що другу уточнюючу декларацію подано позивачем після спливу встановленого Податковим кодексом України строку, тому на позивача правомірно було покладено зобов'язання по сплаті самостійного визначеної суми податку.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається на неповне з’ясування судом першої інстанції обставин по справі, порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, позивач зазначив, що податкова декларація від 13.02.2012 року подана позивачем своєчасно, відповідач неправомірно не визнав цю податкову декларацію податковою звітністю та присвоїв їй статус «до відома», оскільки відповідачем відповідно до п.49.11 ст.49 Податкового кодексу України не було надіслано відмови у її прийнятті.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про задоволення позову.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 01.02.2012 року позивач подав відповідачу податкову декларацію з плати за землю за 2012 рік, у якій визначив річне податкове зобов'язання у сумі 2 972 793 грн., а сума щомісячного податку, що підлягає сплаті протягом 2012 року становить 247 732,75 грн. (а.с. 12-16).

Судом встановлено, що в уточнюючій декларацій з плати за землю, яка було подана 13.02.2012 року визначено період, за який подавалась декларація «за січень 2012 року».

Відповідач в усній формі телефонограмою повідомив позивача про факт порушення вимог п.288.7 ст.288 Податкового кодексу України та присвоєння уточнюючій декларації статусу «до відома».

29.02.2012 року позивач сплатив суму податкового зобов'язання за січень 2012 року у сумі 2477,33 грн., що підтверджується меморіальним ордером № С0229UOIQS (а.с. 26).

З письмових пояснень відповідача (а.с.71) вбачається, що 01.03.2012 року відповідачем по декларації від 01.02.2012 року нараховано податкове зобов’язання податок на землю за січень в сумі 247732,75 грн. 12.03.2012 року на підставі декларації від 12.03.2012 року відповідач зменшив позивачу суму грошового зобов’язання на 245255,42 грн. та нарахував пеню в розмірі 623,19 грн.

Оскільки позивачем було сплачено за січень 2012 року земельний податок в сумі 2477,33 грн. відповідач відповідно до ст.87-9 ПК України здійснено розподіл цієї суми, а саме 623,19 грн. направлено на погашення пені, в результаті чого у позивача утворився податковий борг по сплаті орендної плати за землю в сумі 623,19 грн.

02.04.2012 року відповідачем прийнято податкову № 113 до ПАТ КБ «ПриватБанк» на суму 623,19 грн. (код бюджетної класифікації 13050212) (а.с. 9).

Вказана сума була сплачена позивачем 23.04.2012 р., по свідчить меморіальний ордер № С0423UJ43 (а.с. 11).

Колегія суддів приходить до висновку, що податкове зобов’язання було покладено на відповідача з порушенням встановленого Податковим кодексом України порядку, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 46 Податкового кодексу України, податкова декларація – документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання. Згідно приписів ст.49 Податкового кодексу, податкова декларація подається за звітний період в установлені Податковим кодексом строки до органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Пунктом 287.3 ст. 287 Податкового кодексу визначено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Пунктом 50.1 статті 50 Податкового кодексу України визначено, що у разі, якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст.102 кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації, він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Якщо після подачі декларації за звітний період платник податку подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного терміну строку подання декларації за такий самий звітний період, то штрафи до такого платника не застосовуються.

Відповідно до п. 288.7 ст. 288 Податкового кодексу України, податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

А у статті 285 Податкового кодексу України встановлено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно до п. 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України визначено, що у разі подання платником податків до органу державної податкової служби податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий орган державної податкової служби зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Пунктом 129.1 статті 129 Податкового кодексу України визначено, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 59.4 та п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем нараховано пеню та визначено податковий борг в сумі 623,19 грн. у зв’язку з тим, що позивач упродовж 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця не погасив в повному обсязі самостійно визначену в декларації від 01.02.2012 року суму грошового зобов’язання.

Колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем нараховано пеню та визначено суму грошового зобов’язання з порушенням встановленого Податковим кодексом України порядку, виходячи з наступного.

13.02.2012 року позивач подав уточнюючу декларацію, відповідно до якої сума самостійно визначеного податкового зобов’язання за січень 2012 року становить 2477,33 грн.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.19 Конституції України).

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України).

Відповідно до положень Податкового кодексу України декларація позивача 13.02.2012 року вважається прийнятою податковим органом та повинна була використана для визначення відповідачем податкового зобов’язання позивача за січень 2012 року, оскільки відповідно до п. 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України відповідачем не надавалося письмове повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації позивача із зазначенням причин такої відмови. Усне повідомлення по телефону про відмову у прийнятті податкової декларації нормами Податкового кодексу України не передбачено, тому висновок суду першої інстанції щодо правомірності такого повідомлення є помилковим.

Зазначена податкове зобов’язання в сумі 2477,33 грн. відповідно до податкової декларації від 13.02.2012 року погашено позивачем 29.02.2012 року, що підтверджується меморіальним ордером № С0229UOIQS, копія якого наявна в матеріалах справи.

З урахуванням викладеного, колегія судів приходить до висновку, що податкову вимогу від 02.04.2012 р. №113 прийнято відповідачем з порушенням встановленого Податковим кодексом порядку, що є підставою для її скасування.

Оскільки неправомірно нараховане податкове зобов’язання в сумі 623 грн. 19 коп. вже було погашено позивачем 23.04.2012 року, то вказана сума підлягає відшкодуванню.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував обставин, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають цим обставинам, що є підставою для скасування постанови суду з ухваленням нового рішення відповідно до ст. 202 КАС України.

Керуючись ст. 196, 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2012 р. у справі № 2а/0470/5683/12 скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Державної податкової інспекції в Бородянському районі Київської області Державної податкової служби від 02.04.2012 р. №113.

Стягнути з Державної податкової інспекції в Бородянському районі Київської області Державної податкової служби на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 623 грн. 19 коп. на відшкодування шкоди, завданої протиправним рішенням.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун