Справа № 813/5666/14
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/5666/14
адміністративний суд у складі:
Головуючого - судді Гулкевич І.З.,
за участю секретаря -
за участю:представника позивача
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Львові
адміністративну справу за позовом
Бориславського міського центру
зайнятості до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області про скасування постанови про
накладення штрафу, -
Бориславський міський центр
зайнятості звернувся до суду з позовом
до Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, в якому просить
скасувати постанову від 23.07.2014 року про
накладення штрафу в розмірі 1360 грн.
Позовні вимоги мотивує тим, що
постанова про накладення штрафу від
23.07.2014 року ВП №42628310 винесена без
врахування обставин, що впливають на
можливість виконання судового рішення,
а тому є незаконною та підлягає
скасуванню. Вважає, що державним
виконавцем необґрунтовано накладено
штраф, оскільки позивачем самостійно
виконано в строку рішення суду та
надіслано ОСОБА_2 бланк №3-ПН та
супровідним листом №494/07 від 31.03.2014 року
повідомлено факт невиконання судового
рішення в цілому, а саме: надання бланка
Ф-18, так як цей бланк не
використовується та не є затвердженим
документом Міністерства соціальної
політики України.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала з мотивів,
вказаних в позовній заяві, просила
позов задовольнити.

Відповідач заперечень на позов не
надав, явки повноважного представника
в судове засідання не забезпечив. Суд
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача належним
чином про час і місце розгляду судової
справи з його участю та реалізації ним
права судового захисту своїх прав та
інтересів, а тому вважає за можливе
розглянути справу без участі
відповідача відповідно до положень ст.
128 КАС України.

Заслухавши думку представника
позивача, з'ясувавши обставини, на які
позивач посилається як на підставу
своїх вимог та дослідивши докази, якими
вони обґрунтовуються, суд вважає, що
позов не підлягає до задоволення,
мотивуючи це наступним.

На виконанні у відділі
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області перебував
виконавчий лист №2а-5771/09/1370, виданий
11.12.2013 року Львівським окружним
адміністративним судом про
зобов'язання Бориславського міського
центру зайнятості видати приватному
підприємцю ОСОБА_2 бланки №3-ПН та Ф-18-о.

Постановою державного виконавця
від 25.03.2014 року відкрито виконавче
провадження по виконанню вказаного
виконавчого листа та боржнику надано
строк для самостійного виконання
рішення до 31.03.2014 року.

31.03.2014 року супровідним листом
№494/07 Бориславський міський центр
зайнятості надіслав ОСОБА_2 бланк форми
№3-ПН, а також повідомив, що бланки
форми Ф-18-0 не використовуються в
Бориславському міському центрі
зайнятості.

Оскільки у встановлений термін
рішення суду боржником виконано не
повністю, а саме: не видано бланк форми
Ф-18-0, то державним виконавцем 22.05.2014
року винесено постанову про
накладення штрафу, якою на боржника -
Бориславський міський центр
зайнятості накладено штраф в сумі 680
грн.

За повторне не виконання
боржником рішення суду державним
виконавцем 23.07.2014 року винесено
постанову про накладення штрафув сумі
1360 грн.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд виходив з
наступного.

Стаття 19 Конституції України визначає,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 124 Конституції
України, правосуддя в Україні
здійснюється виключно судами. Судові
рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України. Відповідно
до вимог статті 129 Конституції України
обов'язковість рішень суду є однією з
основних засад судочинства, а згідно з
ст.ст. 7, 14 КАС України - принципом
здійснення правосуддя в
адміністративних справах.

Відповідно до ст.ст. 255, 258 КАС України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України. За
кожним судовим рішенням, яке набрало
законної сили за заявою осіб, на
користь яких воно ухвалено, видається
один виконавчий лист. Якщо судове
рішення ухвалено на користь кількох
позивачів чи проти кількох
відповідачів, суд має право видати
кілька виконавчих листів, точно
зазначивши, яку частину судового
рішення треба виконати за кожним
виконавчим листом.

Підстави та процедура відкриття
виконавчого провадження
регламентуються Законом України "Про
виконавче провадження" у редакції, що
діє з 09.03.2011 року.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до вимог ст. 5 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Державний виконавець
розглядає заяви сторін та інших
учасників виконавчого провадження та
їх клопотання, має право в т.ч.
одержувати необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки, іншу
інформацію; звертатися до органу, який
видав виконавчий документ, за
роз'ясненням рішення, порушувати
клопотання про встановлення чи зміни
порядку і способу виконання,
відстрочку та розстрочку виконання
рішення; вимагати від службових осіб
боржників юридичних осіб відомості та
пояснення по фактах невиконання рішень
або законних вимог державного
виконавця чи інших порушень вимог
законодавства про виконавче
провадження.

Згідно ч. 1 ст. 89 цього ж Закону України,
у разі невиконання без поважних причин
у встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, які можуть бути
виконані лише боржником, державний
виконавець виносить постанову про
накладення на боржника юридичну особу
штраф у розмірі від сорока до
шістдесяти неоподаткованих мінімумів
доходів громадян та встановлює новий
строк для виконання.

Відповідно до ч.2 ст.89 цього ж Закону
України, у разі повторного невиконання
рішення боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Виходячи з вищевикладеного, для
прийняття рішення щодо застосування
санкцій, передбачених частиною першою
статті 89 Закону України "Про виконавче
провадження" державний виконавець
повинен встановити два факти: по-перше,
що судове рішення не виконано, по-друге,
що рішення суду не виконано без
поважних на те причин.

Посилання позивача на поважні причини
невиконання рішення в частині невидачі
бланка форми Ф-18-0 не доведені суду у
встановленому порядку належними
доказами, а твердження про те, що такий
бланк не використовується та не є
затвердженим документом Міністерства
соціальної політики України суд не
бере до уваги.

З системного аналізу норм Закону
України «Про виконавче провадження»
вбачається, що заходами примусового
виконання рішень зобов'язального
характеру є застосування штрафних
санкцій до боржника та звернення до
правоохоронних органів про
притягнення боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.
Оскільки, в даному випадку, у
державного виконавця не було жодної
правової підстави для відкладення
провадження виконавчих дій чи невжиття
заходів примусового виконання до
боржника, дії державного виконавця
мали бути спрямовані на повне та
своєчасне виконання рішення
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22.10.2013 по
справі № 18463/10, яке набрало законної
сили з моменту його проголошення. Адже
відповідно до вимог статті 5 цього
Закону, державний виконавець
зобов'язаний вживати заходів
примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Оскільки в матеріалах справи відстні
докази повідомлення державного
виконавця та докази виконання рішення
суду від 22.10.2013 року, державний
виконавець правомірно виніс постанову
про накладення штрафу від 23.07.2014 року ВП
№42628310.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За наведених обставин, державний
виконавець при винесенні спірної
постанови про накладення штрафу ВП
№42628310 від 23.07.2014 року діяв в межах
наданих йому повноважень, на підставі
та у спосіб, передбачені законом.
Відтак, достатніх та обґрунтованих
підстав для скасування такої постанови
немає, тому в задоволенні позову слід
відмовити повністю.

Щодо судових витрат, то у відповідності
до вимог ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судові витрати у формі
судового збору зі сторін не належить
стягувати.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

Постановив:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст.254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в строк
та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови виготовлено 17
грудня 2014 року.

Суддя

Гулкевич І.З.