Справа № К/9991/3906/12-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/3906/12

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Кузнецовської міської ради
Рівненської області про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити дії за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Кузнецовського міського суду
Рівненської області від 28 березня 2011
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 1 грудня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

22 березня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом.

Ухвалою Кузнецовського міського суду
Рівненської області від 28 березня
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 1 грудня 2011
року, позовну заяву ОСОБА_1 за період з
2008 року по 21 вересня 2010 року
залишено без розгляду.

ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на допущені судами
порушення норм процесуального права,
просить ухвалу Кузнецовського
міського суду Рівненської області від
28 березня 2011 року та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 1 грудня 2011
року скасувати, а справу направити для
продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 21 березня 2011
року звернулася з позовом, просила
поновити строк звернення до суду та
зобов'язати відповідача провести
перерахунок та виплату грошових
доплат, передбачених статтями 37, 48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за 2008 - 2010 роки.

Вирішуючи даний спір, суди попередніх
інстанцій дійшли вірних висновків, що
позивачу було відомо про порушення
прав за 2008 - 2010 роки, проте до суду вона
звернулася лише 21 березня 2011 року,
тобто за межами строку встановленого
статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства України, в редакції, що
діяла на час виникнення спірних
правовідносин.

Відповідно до частин першої, другої
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно з приписами частини першої
статті 100 Кодексу адміністративного
судочинства України адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд за
заявою особи, яка його подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Позивач, заявляючи про поновлення
строку звернення до суду, не привів
обставин, які би давали підстави
вважати причини пропущення цього
строку поважними та достатніми для
його поновлення.

За таких обставин, враховуючи
відсутність належних доказів про
поважність причин пропуску строку,
встановленого статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суди попередніх інстанцій
прийшли до правильного висновку, що
адміністративний позов підлягає
залишенню без розгляду.

У доводах касаційної скарги позивач
також не приводить поважних причин для
поновлення строку звернення до суду.

Посилання позивача на положення статті
268 Цивільного кодексу України не можуть
бути прийняті судом, оскільки на
публічні правовідносини щодо
призначення та виплати соціальних
виплат зазначені норми Цивільного
кодексу України не поширюються.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а ухвалу Кузнецовського
міського суду Рівненської області від
28 березня 2011 року та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 1 грудня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді Амєлін
С.Є.

Кобилянський М.Г.