Справа № 816/3033/14
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 р.Справа № 816/3033/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання
Губарь А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства "Транснаціональна
фінансово-промислова нафтова компанія
"Укртатнафта" на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 29.09.2014р. по
справі № 816/3033/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Транснаціональна
фінансово-промислова нафтова компанія
"Укртатнафта"

до Південної митниці Міністерства
доходів та зборів України

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Публічне акціонерне
товариство "Транснаціональна
фінансово-промислова нафтова компанія
"Укртатнафта", звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Південної
митниці Міністерства доходів та зборів
України, в якому просив суд визнати
протиправним та скасувати рішення про
коригування митної вартості товарів
від 05 липня 2014 року №500040403/2014/000012/2.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 29.09.2014 року
у задоволенні адміністративного
позову Публічного акціонерного
товариства "Транснаціональна
фінансово-промислова нафтова компанія
"Укртатнафта" до Південної митниці
Міністерства доходів та зборів України
про визнання протиправним та
скасування рішення відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивачем подано
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваної постанови, норм
матеріального та процесуального права,
позивач просить постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 29.09.2014 року
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити у повному
обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач, зокрема, посилається на
порушення судом першої інстанції
приписів ст.ст. 49, ч. 3 ст. 53, ст. ст. 55, 57, 58,
60, Митного кодексу України, ст. 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, що призвело до неправильного
вирішення справи, а також на доводи та
обставини викладені в апеляційній
скарзі.

Сторони в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явились, про
дату, час та місце апеляційного
розгляду справи повідомлені у
встановленому законом порядку, причини
неявки до суду не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд
під час судового розгляду
адміністративної справи здійснює
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу. У разі неявки у
судове засідання всіх осіб, які беруть
участь у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
вирішення справи, а особиста участь
сторін в судовому засіданні - не
визнана судом обов'язковою, колегія
суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС
України визнала можливим проводити
апеляційний розгляд справи за
відсутності сторін, без фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що 05 липня 2014 року
декларантом Товариства з обмеженою
відповідальністю "РЕГІОН", одержувач
ПАТ "Укртатнафта" до митного оформлення
був заявлений товар "ациклічні
насичені моноспирти: метанол
(метиловий спирт) із вмістом основної
речовини - 99,99%, CAS № 67-56-1, країна
виробник - Нідерланди, вага 1000000 кг або
1000 метричних тон, вартість 355 000 євро" за
МД № 500040403/2014/004007 (електронне
декларування) /а.с. 99-100/.

Для підтвердження заявленої митної
вартості товару відповідно до методу
визначення митної вартості №1
позивачем були надані документи:
електронну декларацію № 500040403/2014/004007
від 05 липня 2014 року, картку обліку
особи, яка здійснює операції з товарами
№ 806/2012/0000155 від 17 жовтня 2012 року, -
коносамент від 14 червня 2014 року №01,
вантажну відомість від 14 червня 2014
року, заява (акредитив) №0606/7/1775/ІМ,
інвойс від 16 червня 2014 року №14-06-25,
контракт №UKT/CEOS-2014 від 30 травня 2014 року
з додатками, договір доручення щодо
митного оформлення товарів від 01
вересня 2011 року, сертифікат походження
метанолу Sl688 від 20 червня 2014 року,
сертифікат якості №SCL-1583005.01.A від 12
червня 2014 року.

Митна вартість товару встановлювалась
позивачем у митній декларації за
основним методом визначення митної
вартості за ціною договору (контракту),
щодо товарів які імпортуються.

На етапі проведення перевірки,
правильності визначення митної
вартості товарів, з урахуванням
поданих до митного оформлення
документів, перевірки цінової
інформації, яка міститься у
Центральній базі даних ДМСУ,
консультації з декларантом, декларанту
було запропоновано подання додаткових
документів для підтвердження
заявленої митної вартості товарів:
виписку з бухгалтерської документації;
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару, які
відповідають опису (артикулам) товарів,
заявлених до митного оформлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировими. Декларант або
уповноважена ним особа за власним
бажанням може подати додаткові наявні
у них документи для підтвердження
заявленої ними митної вартості товару.

05 липня 2014 року записом на ДМВ
декларант повідомив про неможливість
подання витребуваних документів.

З метою забезпечення повноти
оподаткування зазначеного товару було
проведено аналіз бази даних ЄАІС ДМСУ
та встановлено, що рівень митної
вартості подібних (аналогічних)
товарів, митне оформлення яких вже
здійснено, є більшим - МД від 25 червня 2014
року №110010000/2014/003477 (метанол) - 0,827 дол.
США за кілограм нетто, ніж рівень
митної вартості, який було заявлено
декларантом згідно інвойсу - 0,484 дол.
США (0,355 євро) за кілограм нетто.

За результатом проведених
консультацій між митним органом та
декларантом, обрано метод визначення
митної вартості за ціною угоди щодо
подібних (аналогічних) товарів, про що
свідчать відповідні записи на
декларації митної вартості та у
оскаржуваному рішенні про коригування
митної вартості.

05 липня 2014 року за результатами
отриманих від позивача документів та
цінової інформації, отриманої з ЄАІС
ДМСУ Південною митницею прийнято
рішення про коригування митної
вартості товару №500040403/2014/000012/2 /а.с 103/,
згідно з яким вартість задекларованого
товару митний орган визначив за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів.

Не погодившись з рішенням про
коригування митної вартості від 21
січня 2013 року №806000006/2013/000001/1 позивач
звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції дійшов до висновку про те, що
відповідачем, з урахуванням приписів
ст.ст. 51, 53-55, 59, 61 Митного кодексу
України та зважаючи на неможливість
застосування першого методу
визначення митної вартості, було
правомірно прийнято рішення про
коригування митної вартості товарів
від 21 січня 2013 року №806000006/2013/000001/1 за
другорядним методом (ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів).

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду першої інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відносини, з приводу митного контролю
та митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через
митний кордон України, справлянням
митних платежів, регулюються
положеннями Митного кодексу України
від 13.03.2012 № 4495-VI, а також положеннями
Податкового кодексу України та інших
законів України з питань
оподаткування.

Згідно з ст. 7 Митного кодексу України
(далі - МК України) митні органи
визначено як спеціально уповноважений
орган виконавчої влади в галузі митної
справи, на які відповідно до цього
Кодексу та інших законів України
покладено її безпосереднє здійснення.

Відповідно до ст. 246 Митного кодексу
України метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

Відповідно до пункту 24 частини першої
статті 4 Митного кодексу України,
митний контроль - сукупність заходів,
що здійснюються з метою забезпечення
додержання норм цього Кодексу, законів
та інших нормативно-правових актів з
питань державної митної справи,
міжнародних договорів України,
укладених у встановленому законом
порядку.

В силу приписів ст. 318 Митного кодексу
України митний контроль передбачає
виконання митними органами мінімуму
митних формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Згідно пункту 1 частини першої статті 336
Митного кодексу України, митний
контроль здійснюється безпосередньо
посадовими особами митних органів
шляхом перевірки документів та
відомостей, які відповідно до статті 335
цього Кодексу надаються митним органам
під час переміщення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через митний кордон
України.

Відповідно до ст. 248 Митного кодексу
України митне оформлення
розпочинається з моменту подання
митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення, зокрема: код товару
згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість
товарів; митна вартість товарів та
метод її визначення; суми митних
платежів; спосіб забезпечення сплати
митних платежів (у разі застосування
заходів гарантування їх сплати) (стаття
257 МК України).

Згідно частини восьмої наведеної
статті Митного кодексу України митне
оформлення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
здійснюється органами доходів і зборів
на підставі митної декларації, до якої
декларантом залежно від митних
формальностей, установлених цим
Кодексом для митних режимів, та
заявленої мети переміщення вносяться
такі відомості, у тому числі у вигляді
кодів:1) заявлений митний режим, тип
декларації та відомості про
особливості переміщення; 2) відомості
про декларанта, уповноважену особу, яка
склала декларацію, відправника,
одержувача, перевізника товарів і
сторони зовнішньоекономічного
договору (контракту) або іншого
документа, що використовується в
міжнародній практиці замість договору
(контракту), а в разі якщо
зовнішньоекономічний договір
(контракт) укладено на підставі
посередницького договору, - також про
іншу, крім сторони
зовнішньоекономічного договору
(контракту), сторону такого
посередницького договору; 3) відомості
про найменування країн відправлення та
призначення; 4) відомості про
транспортні засоби комерційного
призначення, що використовуються для
міжнародного перевезення товарів
та/або їх перевезення митною
територією України під митним
контролем, та контейнери; 5) відомості
про товари: а) найменування; б)
звичайний торговельний опис, що дає
змогу ідентифікувати та класифікувати
товар; в) торговельна марка та виробник
товарів (за наявності у
товаросупровідних та комерційних
документах); г) код товару згідно з УКТ
ЗЕД; ґ) найменування країни походження
товарів (за наявності); д) опис упаковки
(кількість, вид); е) кількість у
кілограмах (вага брутто та вага нетто)
та інших одиницях виміру; є) фактурна
вартість товарів; ж) митна вартість
товарів та метод її визначення; з)
відомості про уповноважені банки
декларанта; и) статистична вартість
товарів; 6) відомості про нарахування
митних та інших платежів, а також про
застосування заходів гарантування їх
сплати: а) ставки митних платежів; б)
застосування пільг зі сплати митних
платежів; в) суми митних платежів; г)
офіційний курс валюти України до
іноземної валюти, у якій складені
рахунки, визначений відповідно до
статті 3 1 цього Кодексу; ґ) спосіб і
особливості нарахування та сплати
митних платежів; д) спосіб забезпечення
сплати митних платежів (у разі
застосування заходів гарантування їх
сплати); 7) відомості про
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або інший документ, що
використовується в міжнародній
практиці замість договору (контракту),
та його основні умови; 8) відомості, що
підтверджують дотримання встановлених
законодавством заборон та обмежень
щодо переміщення товарів через митний
кордон України; 9) відомості про
документи, передбачені частиною
третьою статті 335 цього Кодексу; 10)
довідковий номер декларації (за
бажанням декларанта).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України
визначено, що митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів
використовуються, зокрема, для
нарахування митних платежів.

Статтями 51, 52 МК України визначення
митної вартості під час її
декларування віднесено до компетенції
декларанта. За результатами здійснення
контрою правильності визначення
митної вартості митний орган визнає
заявлену декларантом митну вартість
або приймає письмове рішення про її
коригування.

Згідно із вимогами ч.ч. 4,5 ст. 58 МК
України визначено, що митною вартістю
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті. При цьому, ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

У відповідності до положень ст. 53 МК
України, у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає митному
органу документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, зокрема, є:
декларація митної вартості та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

З аналізу положень ч. 1 та 2 ст. 53 МК
України вбачається, що законодавцем
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 5
ст. 53 МК України, забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

В свою чергу, згідно із ч. 3 ст. 53 МК
України передбачено, що в разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Відповідно до ст. 54 МК України, контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється митним
органом під час проведення митного
контролю і митного оформлення шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості. Контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до вимог ст. 57 МК України визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
в Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за основним
методом (тобто за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції)) та
другорядними: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); за резервним. Основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ст. 58 МК України
передбачено, що метод визначення
митної вартості за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Згідно із положеннями ч.ч. 4-6 ст. 54 МК
України, митний орган під час
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
зобов'язаний, зокрема, здійснювати
контроль заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, а також у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

Митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: невірно проведеного декларантом
або уповноваженою ним особою
розрахунку митної вартості; неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Виходячи із системного аналізу
вищезазначених правових норм, колегія
суддів дійшла висновку, що при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості митний
орган зобов'язаний перевірити складові
числового значення митної вартості,
правильність розрахунку, здійсненого
декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
ст. 58 МК України.

Єдиними підставами, які надають
контролюючому органу право відійти від
встановлених обмежень, які пов'язані із
перевіркою основного переліку
документів що підтверджують митну
вартість товарів, та витребувати від
декларанта додаткові документи, є лише
наявність передбачених законодавцем
обставин, а саме, у випадку якщо надані
декларантом документи містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, адже такі вади не
дозволяють митному органу законно
здійснити визначений законом мінімум
митних формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи для розмитнення
задекларованого товару.

Окрім того, відповідно до положень п.
3.16, 3.17 Загального додатку до
Міжнародної конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур
встановлено стандартне правило, що на
підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства. У випадках, коли окремі
підтверджуючі документи не можуть бути
представлені разом з декларацією на
товари з причин, які визнані митною
службою обґрунтованими, вона дозволяє
подачу таких документів протягом
визначеного періоду часу.

Під час судового розгляду справи
встановлено, що при здійсненні
перевірки наданих до митного
оформлення документів були виявлені
наступні розбіжності, зокрема:

1) у поданих документах, а саме: інвойсі
від 16 червня 2014 року №14-06-25 та
зовнішньоекономічному договорі від 30
травня 2014 року №ІІКТ/СЕ05-2014 наявні
різні зразки печаток та підписів
іноземного контрактоутримувача. Такі
відмінності викликали сумніви щодо їх
автентичності;

2) відомості про оплату за товар,
вказані у контракті, відрізняються від
умов оплати, вказаних у додатках до
контракту та інвойсі, відсутня
інформація про здійснення остаточної
повної оплати.

Враховуючи виявлені розбіжності та
керуючись положенням частини 3 ст. 53
Митного кодексу України, посадовою
особою митного органу письмово
запитані у позивача додаткові
документи на підтвердження заявленою
митної вартості (перелік зазначений на
зворотній стороні основного аркуша
декларації митної вартості), а саме:
виписку з бухгалтерської документації;
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару, які
відповідають опису (артикулам) товарів,
заявлених до митного оформлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини. Зазначено, що
декларант або уповноважена ним особа
за власним бажанням може подати
додаткові наявні у них документи для
підтвердження заявленої ним митної
вартості товару.

Частиною 9 ст. 58 МК України передбачено,
що розрахунки згідно із цією статтею
(для застосування методу визначення
митної вартості за ціною договору)
робляться лише на основі об'єктивних
даних, що підтверджуються
документально та піддаються
обчисленню.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про наявність
законних підстав у митного органу для
витребування додаткових документів.

Разом з тим, позивачем не було надано
митному органу витребуваних
документів, що підтверджується
матеріалами справи /а.с. 101, зворотній
бік/ та не заперечувалось
представником позивача в ході розгляду
справи в судах першої та апеляційної
інстанцій.

Дослідивши подані позивачем до митного
оформлення документи, судом
встановлено, що у інвойсі від 16 червня
2014 року №14-06-25 /а.с. 107/ та
зовнішньоекономічному договорі від 30
травня 2014 року №ІІКТ/СЕ05-2014 /а.с. 108-116/
наявні різні зразки печаток та
підписів іноземного
контрактоутримувача.

Згідно з ч. 21 ст. 58 МК України,
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості
повинні бути об'єктивними, піддаватися
обчисленню та підтверджуватися
документально.

З урахуванням вищевикладених обставин,
колегія суддів погоджується з
висновками відповідача про те, що
декларантом, станом на час проведення
митного оформлення товару, заявлені
неповні та непідтверджені
документально відомості про митну
вартість задекларованого товару.

Згідно частини другої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд вирішує справи на підставі
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

10 квітня 2008 року Верховна Рада України
шляхом прийняття Закону України №250-VІ
ратифікувала Протокол про вступ
України до Світової організації
торгівлі (надалі - СОТ) та приєдналася
до Угоди про СОТ, чим взяла на себе
зобов'язання, серед іншого,
дотримуватися положень Генеральної
угоди про тарифи та торгівлю 1994 року
(ГАТТ 1994). Відповідно до статті VII пункт
2. (a) Генеральної угоди по тарифам і
торгівлі 1947 року (ГАТТ 1947), оцінка
імпортованого товару для митної мети
повинна ґрунтуватись на дійсній
вартості імпортованого товару, який
обкладається митом, або аналогічного
товару, та не повинна ґрунтуватись на
вартості товару національного
походження або на вільних чи фіктивних
оцінках. Статтею 17 Угоди про
застосування статті VII ГАТТ 1994 року,
ніщо в цій Угоді не тлумачиться як
обмежуюче або таким, що ставить під
сумнів право податкових адміністрацій
переконуватися у правдивості або
точності будь якої заяви, документу або
декларації, що надаються для цілей
митної оцінки.

Факт проведення консультацій завірено
підписом інспектора митниці і
засвідчено підписом представника /а.с.
101, зворотній бік/.

Згідно із частинами 1- 4 статті 60 Митного
кодексу України, у разі якщо митна
вартість оцінюваних товарів не може
бути визначена згідно з положеннями
статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну
вартість береться прийнята органом
доходів і зборів вартість операції з
подібними (аналогічними) товарами, які
продано на експорт в Україну і час
експорту яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними)
розуміються товари, які хоч і не
однакові за всіма ознаками, але мають
схожі характеристики і складаються зі
схожих компонентів, завдяки чому
виконують однакові функції порівняно з
товарами, що оцінюються, та вважаються
комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними
(аналогічними), враховуються якість
товарів, наявність торгової марки та
репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних
(аналогічних) товарів береться за
основу для визначення митної вартості
товарів, якщо ці товари ввезено
приблизно в тій же кількості і на тих же
комерційних рівнях, що й оцінювані
товари.

Судом встановлено, що за результатом
проведених консультацій між митним
органом та декларантом, обрано метод
визначення митної вартості за ціною
угоди щодо подібних (аналогічних)
товарів.

При цьому, з метою забезпечення повноти
оподаткування зазначеного товару,
митним органом було проведено аналіз
бази даних ЄАІС ДМСУ та встановлено, що
рівень митної вартості подібних
(аналогічних) товарів, митне оформлення
яких вже здійснено, є більшим - МД від
25.05.2014 №110010000/2014/003477 (метанол) - 0,827 дол.
США за кілограм нетто, ніж рівень
митної вартості, який було заявлено
декларантом згідно інвойсу - 0,484 дол.
США (0,355 євро) за кілограм нетто.

На вимогу суду першої інстанції,
відповідачем надано до матеріалів
справи витяг з бази ЄАІС за МД від 25
червня 2014 року №110010000/2014/003477 з
поставкою аналогічного товару:
метанолу СА5 67-56-1, за країною
виробництва Нідерланди, вартість
скориговано відповідно до ваги товару
та митної вартості за 1 кг /а.с. 232/.

Відповідно до розділу 5 Методичних
рекомендацій щодо роботи посадових
осіб митних органів з аналізу,
виявлення та оцінки ризиків при
здійсненні контролю правильності
визначення митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, які затверджені наказом
Державної митної служби України від
13.07.2012 року № 362 під час робіт з аналізу,
виявлення та оцінки ризиків
використовуються такі джерела
інформації як спеціалізовані
програмно-інформаційні комплекси
Єдиної автоматизованої інформаційної
системи Держмитслужби України (ЄАІС
ДМСУ); інформація, отримана за
результатами здійснення митного
контролю та інші.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що у даних спірних правовідносинах у
митниці виник обґрунтований сумнів
щодо правильності заявленої позивачем
митної вартості товару, яка була
визначена позивачем на підставі
документів, що містять розбіжності та
яка є нижчою від наявної цінової
інформації за даними Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
Державної митної служби України та
документів, наданих самим декларантом.

При цьому, обґрунтованими є доводи
відповідача, що метод визначення
митної вартості за ціною угоди щодо
ідентичних товарів у даному випадку, не
може бути використаний, у зв'язку з
відсутністю інформації щодо вартості
операцій з ідентичними товарами - даних
стосовно фізичних характеристик
товару та якості, та репутації на ринку.

При застосуванні цього методу
визначення митної вартості за основу
береться вартість операції з
ідентичними товарами з дотриманням
умов, зазначених у цій статті /стаття 59
Митного кодексу України/.

При цьому під ідентичними розуміються
товари, однакові за всіма ознаками з
оцінюваними товарами, у тому числі за
такими, як: фізичні характеристики;
якість та репутація на ринку;
країна походження; виробник.

Під подібними (аналогічними)
розуміються товари, які хоч і не є
однаковими за всіма ознаками, але мають
схожі характеристики і складаються із
схожих компонентів, завдяки чому
виконують однакові функції порівняно з
товарами, що оцінюються, та вважаються
комерційно взаємозамінними /стаття 60
Митного кодексу України/.

Таким чином, у зв'язку з суперечливістю
наявних документів та ненаданням
позивачем запропонованих митним
органом додаткових документів, у
митниці не було можливості застосувати
митну вартість, визначену позивачем, що
дало митниці підстави для визначення
митної вартості товарів у спосіб,
передбачений статтею 60 Митного кодексу
України.

Частиною другою статті 55 Митного
кодексу України встановлено, що
прийняте органом доходів і зборів
письмове рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів має
містити, зокрема, обґрунтування
числового значення митної вартості
товарів, скоригованої митним органом,
та фактів, які вплинули на таке
коригування.

Крім того, відповідно п.2.1 Правил
заповнення рішення про коригування
митної вартості товарів, які
затверджені наказ Міністерства
фінансів України від 24 травня 2012 року
№598 у графі 33 рішення зазначаються
обставини його прийняття та джерела
інформації, що використовувалися
митним органом для визначення митної
вартості; послідовність застосування
методів визначення митної вартості та
причин, через які не був застосований
кожний з методів, що передує методу,
обраному митним органом.

У дослідженому судом рішенні наведено
достатнє обґрунтування причин, через
які заявлену декларантом митну
вартість не може бути визнано, а саме: в
поданих декларантом документах, які
підтверджують заявлену митну вартість,
містяться розбіжності.

Також, у зазначеному рішенні про
коригування митної вартості товарів
визначені джерела інформації, що
використовувалися митним органом для
визначення митної вартості, а саме:
спеціалізовані програмно-інформаційні
комплекси Єдиної автоматизованої
інформаційної системи Держмитслужби
України (ЄАІС ДМСУ), у яких міститься
інформація, отримана за результатами
здійснення митного контролю із
зазначенням номеру відповідної митної
декларації.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

З огляду на вищевикладене та
встановлені судом обставини, колегія
суддів приходить до висновку, що
відповідач, приймаючи спірне рішення
запропонував декларанту надати
додаткові документи для підтвердження
заявленої митної вартості товарів,
провів усну та письмову консультації з
декларантом, а тому з урахуванням
ненадання декларантом усіх необхідних
належних для підтвердження митної
вартості додаткових документів,
прийняв обґрунтоване рішення про
визначення митної вартості товару за
ціною угоди щодо подібних (аналогічних)
товарів та прийнято рішення про
коригування митної вартості товарів
від 05 липня 2014 року №500040403/2014/000012/2.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова Полтавського
окружного адміністративного суду від
29.09.2014 року відповідає вимогам ст. 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги позивача колегією
суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Транснаціональна
фінансово-промислова нафтова компанія
"Укртатнафта" залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 29.09.2014р. по
справі № 816/3033/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С. Повний текст ухвали
виготовлений 15.12.2014 р.