Справа № 814/1873/14
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 р. Справа № 814/1873/14

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції:
Малих О.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В. судді -
Потапчук В.О. судді - Коваль М.П.при
секретаріПолянській А.М.

за участю сторін: ПП „Благодатненський
птахопром"Лекаренко О.М. (довіреність)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Одеського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Миколаївського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на Постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 11
липня 2014 року по справі за позовом
Миколаївського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
приватного підприємства „Аграрне
підприємство „Благодатненський
птахопром" про стягнення
заборгованості в сумі 504762,36 грн., -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до суду з
позовом до приватного підприємства
„Аграрне підприємство
„Благодатненський птахопром" про
стягнення заборгованості в сумі 504762,36
грн.

Постановою Миколаївського
окружного адміністративного суду від 11
липня 2014 року у задоволені позову
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, апелянт подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову суду та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення з наступних підстав:

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів України» № 875-XII від 21.03.1991
року (далі - Закон України № 875)
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані надавати
державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до статті 19 Закону № 875, для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій,
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу і
забезпечують працевлаштування
інвалідів.

Згідно зі статтею 20 Закону № 875,
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації,
громадські організації інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, за кожне робоче місце,
призначене для працевлаштування
інваліда і не зайняте інвалідом.
Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону.

Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені, що
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Судом першої інстанції встановлено, що
19.03.2014 року відповідач подав до Фонду
Звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік, в
якому зазначено наступне:
«Середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу (осіб) -
499; середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність (осіб) - 8; кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону № 875 (осіб) - 19 (арк. спр. 9).

Як зазначає позивач, на підставі
поданої ПП «АП «Благодатненський
птахопром» інформації, за 12 робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів і не
зайнятих ними у 2013 році, відповідач до
16.04.2014 року повинен був сплатити
адміністративно-господарських санкції
в сумі 494 089,80 грн. Розмір нарахованої
пені становить 10 672,56 грн.

Отже, загальна заборгованість
відповідача становить 504 762,36 грн., що
підтверджується наявним у справі
матеріалами та наданим позивачем
розрахунком суми позову (арк. спр. 8).

Відповідно до частини 1 статті 218
Господарського кодексу України,
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинення ним
правопорушення у сфері господарювання,
при цьому відповідальність учасника
господарських відносин за невиконання
або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності настає у
випадку, якщо такий учасник не доведе,
що ним вжито усіх залежних від нього
заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Обов'язки роботодавців в частині
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування, відповідно до
частини 3 статті 18 Закону № 875,
полягають у:

- виділенні та створенні робочих місць
для працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальних робочих місць;

- створенні для інвалідів умов праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації;

- забезпеченні інших
соціально-економічних гарантій,
передбачених чинним законодавством;

- наданні державній службі зайнятості
інформації, необхідної для організації
працевлаштування інвалідів;

- звітуванні Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Зазначені вище письмові докази, що
надав відповідач, на думку суду,
свідчать про те, що відповідачем вжито
усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Як вказано у постанові Верховного Суду
України від 26.06.2012 у справі № 21-105а12,
обов'язок підприємства зі створення
робочих місць для інвалідів не
супроводжується обов'язком займатися
пошуком інвалідів для
працевлаштування. Підприємство
вживало заходів, спрямованих на
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів та
недопущення правопорушення у сфері
господарювання. У зв'язку з цим
покладання на підприємство
відповідальності за ненаправлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для їх
працевлаштування, відсутність у
населеному пункті за місцем
знаходження підприємства інвалідів,
які бажають працевлаштуватись, має
узгоджуватися з підставами,
передбаченими частиною другою статті
218 Господарського кодексу України.

Аналогічну позицію Верховний Суд
України вислови у постанові від 02.04.2013 у
справі № 21-95а13.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позовні вимоги
Миколаївського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
про стягнення заборгованості в сумі
504762,36 грн. належним чином не
обґрунтовані, не підтверджені наявними
у справі матеріалами задоволенню не
підлягають.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Миколаївського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів, -
залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 11 липня 2014
року по справі № 814/1873/14, - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Ухвалу складено у повному обсязі - 10
грудня 2014 року.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк суддя В.О.
Потапчук суддя М.П. Коваль