Справа № 638/15192/13-а
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 р.Справа № 638/15192/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Старостіна В.В. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання
Машури Г.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Буряковської
О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Харківської міської ради на
постанову Дзержинського районного
суду м. Харкова від 12.03.2014р. по справі
№ 638/15192/13-а

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

до Харківської міської ради

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа - підприємець
ОСОБА_3, звернулась до суду з
адміністративним позовом до
Харківської міської ради (далі -
відповідач), в якому просив суд визнати
протиправним та скасувати припис № 7/122
від 25 жовтня 2012 року спеціаліста І
категорії відділу реклами
Департаменту контролю Харківської
міської ради Калникова Є.В. та
скасувати рішення виконавчого
комітету Харківської міської ради №195
від 10.04.2013 року, в частині скасування
запису №234 (Щит на огорожі який
належить ФОП ОСОБА_3 та розташований у
АДРЕСА_1, розміром 0,40х1,60х1).

Постановою Дзержинського
районного суду міста Харкова від 12.03.2014
року адміністративний позов
задоволено.

Відповідач, не погодившись із вказаною
постановою, подав апеляційну скаргу, в
якій просить її скасувати та прийняти
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, відповідач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, а також на доводи
та обґрунтування, викладені в
апеляційній скарзі.

У судовому засіданні представники
сторін підтримали свої правові позиції
по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача та представника
відповідача, перевіривши рішення суду
та доводи апеляційної скарги,
дослідивши письмові докази, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що в жовтні 2012 року позивач
отримав припис №7/122 від 25.10.2012 року
Спеціаліста І категорії відділу
реклами Департаменту контролю
Харківської міської ради Калникова
Є.В., в якому зазначалось, що в
результаті перевірки дотримання
порядку розміщення зовнішньої реклами
у місті Харкові встановлено порушення
позивачем ч.1 статті 16 Закону України
«Про рекламу» №1121-ІV від 11.07.2003 року, а
саме відсутність дозволу на розміщення
зовнішньої реклами.

Позивач звернувся до Відділу реклами
Департаменту контролю Харківської
міської ради із листом-відповіддю, в
якому зазначив, що вивіска магазину
позивача, яка складалась з декількох
текстових елементів "ІНФОРМАЦІЯ_1" є
інформаційною вивіскою біля входу про
те, що асортимент товару, який
продається в цьому об'єкті торгівлі є
непродовольчий.

В листопаді 2012 року позивач отримав
лист №1217 від 20.11.2012 року, в якому Відділ
реклами Департаменту контролю
Харківської міської ради вказав, що
площа поверхні вивіски чи таблички не
повинна перевищувати 3 кв. метрів, та
зауважив, що в разі невиконання вимог
припису № 7/122 від 25.10.2012р., або не
приведення конструкції у
відповідність до поняття «вивіски»
відділом реклами Департаменту
контролю Харківської міської ради буде
вжито заходів щодо усунення порушення
чинного законодавства України про
рекламу шляхом демонтажу рекламної
конструкції що розташована за адресою
АДРЕСА_1.

Позивач направив Відділу реклами
Департаменту контролю Харківської
міської ради відповідь на лист №1217 від
20.11.2012 року, в якому попросив
повідомити, яким чином йому необхідно
привести вивіску яка складалась з
декількох текстових елементів
"ІНФОРМАЦІЯ_1" у відповідність до
поняття «вивіски».

Листом № 1318 від 28.11.2012 року Відділ
реклами Департаменту контролю
Харківської міської ради зазначив, що
чинним законодавствам України чітко
визначено поняття вивіски, вимоги до її
змісту та площі поверхні. Станом на
сьогодні вищезазначена спеціальна
конструкція не відповідає поняттю
«вивіски», тому, з метою усунення
порушень чинного законодавства
України в сфері реклами, позивачу
необхідно привести вищезазначену
спеціальну конструкцію у
відповідність до поняття «вивіски» або
ж її демонтувати та отримати дозвіл на
розміщення зовнішньої реклами.

23 травня 2013 року представником КП
«Міський інформаційний центр» -
Ромашиним І.Ю., у присутності
представника Відділу реклами
Департаменту контролю Харківської
міської ради - Калмикова Є.В.,
представника ТОВ «Міська
рекламно-інформаційна система» -
Штрикуль С.А. здійснено демонтаж
спеціальної конструкції: щит на
огорожі: 0,70Х3,00Х1 «ІНФОРМАЦІЯ_1», за
адресою АДРЕСА_1, на підставі рішення
виконкому Харківської міської ради №
195 від 10.04.2013 р.

За результатами демонтажу складено акт
проведення демонтажу спеціальної
конструкції від 23.05.2013 року вих. №1637.

05 червня 2013 року позивач звернувся до
відповідача з листом, в якому просив
надати копію витягу з рішення
виконкому Харківської міської ради №
195 від 10.04.2013 р., яке було підставою для
демонтажу вивіски з написом
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою адресою
АДРЕСА_1.

Вказаний лист отримано Харківською
міською радою 07.06.2013 року, однак,
прохання позивача не було виконано, у
зв'язку з чим 06.08.2013 року останній
повторно звернувся до відповідача з
листом, в якому повторно просив надати
копію витягу з рішення виконкому
Харківської міської ради № 195 від 10.04.2013
р. Повторний лист отримано Харківською
міською радою 13.08.2013 року.

09 вересня 2013 року позивач отримав лист
від відповідача, в якому знаходився
витяг з рішення виконкому Харківської
міської ради № 195 від 10.04.2013 р. з
додатком.

Додатком до вищевказаного рішення
виконкому Харківської міської ради №195
від 10.04.2013 року визначено перелік
конструкцій зовнішньої реклами, які
підлягають демонтажу, №234 в переліку
зазначено «Щит на огорожі який
належить ФОП ОСОБА_3 та розташований у
АДРЕСА_1, розміром 0,40х1,60х1 відповідно до
припису №122 від 25.10.12 року з
інформаційним полем «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Позивач, не погодившись із вказаними
діями відповідача, звернувся до суду із
даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
інформація, яка знаходиться в приписі
№7/122 від 25.10.2012 року Спеціаліста І
категорії відділу реклами
Департаменту контролю Харківської
міської ради Калникова Є.В. не
відповідає дійсності і тому підлягає
скасуванню. Враховуючи те, що
оскаржуване рішення виконкому
Харківської міської ради винесено на
підставі даних зазначених в приписі
№7/122 від 25.10.2012 року, воно теж підлягає
скасуванню в частині демонтажу запису
№234.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Закон України «Про рекламу» визначає
засади рекламної діяльності в Україні,
регулює відносини, що виникають у
процесі виробництва, розповсюдження та
споживання реклами (далі - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 та ч. 1 ст. 3
зазначеного Закону цей Закон регулює
відносини, пов'язані з виробництвом,
розповсюдженням та споживанням
реклами на території України.
Законодавство України про рекламу
складається з цього Закону та інших
нормативних актів, які регулюють
відносини у сфері реклами.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 1 Закону,
зовнішня реклама - реклама, що
розміщується на спеціальних
тимчасових і стаціонарних
конструкціях, розташованих на
відкритій місцевості, а також на
зовнішніх поверхнях будинків, споруд,
на елементах вуличного обладнання, над
проїжджою частиною вулиць і доріг.

Відповідно до ч.7 ст. Закону, розміщення
інформації про виробника товару та/або
товар у місцях, де цей товар
реалізується чи надається споживачеві,
у тому числі на елементах обладнання
та/або оформлення місць торгівлі, а
також безпосередньо на самому товарі
та/або його упаковці, не вважається
рекламою.

Відповідно до ч.6 ст. 9 Закону, вивіска чи
табличка з інформацією про
зареєстроване найменування особи,
знаки для товарів і послуг, що належать
цій особі, вид її діяльності (якщо це не
випливає із зареєстрованого
найменування особи), час роботи, що
розміщена на внутрішній поверхні
власного чи наданого у користування
особі приміщення, на зовнішній
поверхні будинку чи споруди не вище
першого поверху або на поверсі, де
знаходиться власне чи надане у
користування особі приміщення, біля
входу в таке приміщення, не вважається
рекламою.

Відповідно ч.1 статті 16 Закону,
розміщення зовнішньої реклами у
населених пунктах проводиться на
підставі дозволів, що надаються
виконавчими органами сільських,
селищних, міських рад, а поза межами
населених пунктів - на підставі
дозволів, що надаються обласними
державними адміністраціями, а на
території Автономної Республіки Крим -
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, в порядку, встановленому цими
органами на підставі типових правил, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до п.п. 6 та 7 п. 2 Типових
правил розміщення зовнішньої реклами
затверджених постановою КМУ від 29
грудня 2003 р. № 2067 (надалі - Правила №2067),
спеціальні конструкції - тимчасові та
стаціонарні рекламні засоби (світлові
та несвітлові, наземні та неназемні
(повітряні), плоскі та об'ємні стенди,
щити, панно, транспаранти, троли,
таблички, короби, механічні, динамічні,
електронні табло, екрани, панелі, тумби,
складні просторові конструкції,
аеростати, повітряні кулі тощо), які
використовуються для розміщення
реклами; вивіска чи табличка - елемент
на будинку, будівлі або споруді з
інформацією про зареєстроване
найменування особи, знаки для товарів і
послуг, що належать такій особі, вид її
діяльності (якщо це не випливає із
зареєстрованого найменування особи),
час роботи, що розміщений на зовнішній
поверхні будинку, будівлі або споруди
не вище першого поверху або на поверсі,
де розташовується власне чи надане у
користування особі приміщення (крім,
випадків, коли суб'єкту господарювання
належить на праві власності або
користування вся будівля або споруда),
біля входу у таке приміщення, який не є
рекламою.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме - протоколу узгодження
оригінал-макету на виготовлення
металевої вивіски (а.с.49), металевий щит
біля входу в магазин позивача, з
інформативним полем, що складається з
декількох текстових елементів
"ІНФОРМАЦІЯ_1" є інформаційною вивіскою,
а отже не є рекламою, тому не потребує
будь-яких дозволів для її розміщення.

Відповідно до частини першої статті 26
Закону контроль за дотриманням
законодавства України про рекламу
здійснюють у межах своїх повноважень:

- центральний орган виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, - щодо захисту прав
споживачів реклами;

- Антимонопольний комітет України -
щодо дотримання законодавства про
захист економічної конкуренції;

- Національна рада України з питань
телебачення і радіомовлення - щодо
телерадіоорганізацій усіх форм
власності;

- центральний орган виконавчої влади,
що реалізує державну фінансову
політику, - щодо реклами державних
цінних паперів;

- Національна комісія з цінних паперів
та фондового ринку - щодо реклами на
фондовому ринку;

- центральний орган виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сферах
будівництва, архітектури, - щодо
спорудження житлового будинку;

- центральний орган виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного нагляду та контролю за
дотриманням законодавства про
зайнятість населення, - щодо реклами
про вакансії (прийом на роботу).

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону
на вимогу органів державної влади, на
які згідно із законом покладено
контроль за дотриманням вимог
законодавства про рекламу,
рекламодавці, виробники та
розповсюджувачі реклами зобов'язані
надавати документи, усні та/або
письмові пояснення, відео - та
звукозаписи, а також іншу інформацію,
необхідну для здійснення ними
повноважень щодо контролю. Крім того,
відповідний орган державної влади має
право, зокрема, надавати (надсилати)
рекламодавцям, виробникам та
розповсюджувачам реклами обов'язкові
для виконання приписи про усунення
порушень.

Отже, з аналізу зазначених норм
вбачається, що органи державної влади,
на які згідно із законом покладено
контроль за дотриманням вимог
законодавства про рекламу, мають право
видавати обов'язкові для виконання
приписи про усунення порушень.

Проте, з зазначених норм не вбачаться,
що на виконавчі органи міських рад
(робочий орган) згідно із законом
покладено контроль за дотриманням
вимог законодавства про рекламу та
право видавати обов'язкові для
виконання приписи.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 2
КАС України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
припис про усунення порушень порядку
розміщення зовнішньої реклами у місті
Харкові від 25.10.2012 року №7/122 Відділу
реклами Департаменту контролю
Харківської міської ради винесений не
на підставі, не у межах повноважень та
не у спосіб, що передбачений
законодавством України.

Водночас, колегія суддів відхиляє
посилання відповідача в апеляційній
скарзі на те, що оскаржуваний припис не
є нормативно - правовим актом чи актом
індивідуальної дії, з огляду на
наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті
17 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема, на
спори юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Нормативно-правові акти - це акти
управління, які встановлюють, змінюють
та припиняють (скасовують) правові
норми. Нормативно-правові акти містять
адміністративно-правові норми, які
встановлюють загальні правила
регулювання однотипних відносин у
сфері виконавчої влади, розраховані та
тривале застосування. Вони
встановлюють загальні правила
поведінки, норми права, регламентують
однотипні суспільні відносини у певних
галузях, і, як правило, розраховані на
довгострокове та багаторазове їх
застування.

Натомість, індивідуальні акти
стосуються конкретних осіб та їхніх
відносин. Загальною рисою, яка
відрізняє ці акти від нормативних, є їх
правозастосовний характер. Головною
рисою таких актів є їх конкретність, а
саме: чітке формулювання конкретних
юридичних волевиявлень суб'єктами
адміністративних правовідносин, які
видають такі акти; розв'язання за їх
допомогою конкретних, індивідуальних
питань, що виникають у сфері державного
управління; чітка визначеність
адресата; виникнення конкретних
адміністративно-правових відносин,
обумовлених цими актами.

Обов'язковою ознакою
нормативно-правового акта чи правового
акта індивідуальної дії, а також
відповідних дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень є
створення ними юридичних наслідків у
формі прав, обов'язків, їх зміни чи
припинення.

Оскаржуваний припис за своїм змістом є
правовим актом індивідуальної дії,
оскільки зобов'язує позивача вчинити
дії - усунути зазначені у цьому приписі
порушення шляхом демонтажу, створює
певні обов'язки - у випадку невиконання
цього припису у зазначений термін
спеціальні конструкції будуть
демонтовані з покладенням на
розповсюджувача зовнішньої реклами
витрат, пов'язаних з демонтажем
спеціальних конструкцій.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що припис про усунення
порушень порядку розміщення
зовнішньої реклами у місті Харкові від
25.10.2012 року №7/122 Відділу реклами
Департаменту контролю Харківської
міської ради є протиправним та
підлягає скасуванню, як і рішення
виконкому Харківської міської ради №
195 від 10.04.2013 р., в частині демонтажу
запису №234 (Щит на огорожі який
належить ФОП ОСОБА_3 та розташований у
АДРЕСА_1, розміром 0,40х1,60х1), як таке, що
винесено на підставі даних зазначених
в оскаржуваному приписі.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач,
надавши письмові докази, що були
предметом дослідження при розгляді
справи судом першої інстанції, виконав
вимоги ч.1 ст. 71 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи
проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71
КАС України, не надав жодних належних і
допустимих доказів правомірності
своїх дій.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківської міської
ради залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського районного
суду м. Харкова від 12.03.2014р. по справі №
638/15192/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Бегунц А.О.Судді
Старостін В.В. Ральченко І.М. Повний
текст ухвали виготовлений 22.12.2014 р.