Справа № 823/3322/14
Суддя: А.В. Каліновська
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року
справа № 823/3322/14

м. Черкаси

16 год. 58 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Каліновської А.В.,

при секретарі судового засідання -
Педані О.В,

за участю:

представників позивача - Нор А.Г.,
Сидоріної Ю.А.,

представника відповідача - Руденка І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Золотоніський
лікеро-горілчаний завод "Златогор" до
Золотоніської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Черкаський
окружний адміністративний суд з
вищезазначеним позовом в якому,
просить визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Золотоніської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Черкаській області від
16.09.2014 № 625/.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
відповідач помилково дійшов висновку
про порушення позивачем вимог щодо
формування податкового кредиту,
оскільки з контрагентом ТОВ «Агматіс
Трейд» здійснені реальні господарські
операції, на підтвердження яких наявні
необхідні первинні документи.
Представник позивача зазначає, що
висновки акту перевірки не
відповідають нормам чинного
законодавства, базуються на
припущеннях і не підтверджуються
доказами. Висновки акту ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Агматіс Трейд»
не спростовують реальність здійснення
господарських операцій позивача із
вказаним підприємством. Посилання
відповідача на наявність окремих
недоліків у видаткових накладних не
спростовує факту здійснення
господарських операцій та не позбавляє
позивача права на податковий кредит. Як
зазначає представник позивача,
відсутність реєстрації податкових
накладних в Єдиному реєстрі податкових
накладних, обумовлено тим, що сума ПДВ в
цих податкових накладних не перевищує
10 000 грн., а тому їх реєстрація у
вказаному реєстрі не є обов'язковою.

Представник відповідача проти
заявленого адміністративного позову
заперечив, посилаючись на те, що
позивачем завищено податковий кредит
всього на суму 1 423 333 грн. за вересень 2013
та лютий 2014 по правовідносинах з ТОВ
«Агматіс Трейд», у зв'язку з
відсутністю фактичного здійснення
господарських операцій. Представник
відповідача посилається на ту
обставину, що відповідачем отримано
акт ДПІ у Печерському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві №1756/26-55-22-10/38650153
від 20.06.2014 про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Агматіс Трейд»,
який містить висновки про відсутність
у вказаного контрагента необхідних
трудових та виробничих ресурсів,
складських приміщень та транспортних
засобів для здійснення господарської
діяльності, відсутність факту купівлі
в інших юридичних осіб товарів, які в
подальшому поставлялись позивачу. Крім
того, первинні бухгалтерські документи
видані вказаним підприємством не
містять усіх необхідних реквізитів, не
дають змогу встановити осіб, які брали
участь у проведенні господарської
операції, а тому господарські операції
із ТОВ «Агматіс Трейд» не мають
реального характеру. Представник
відповідача зазначив, що ТОВ «Агматіс
Трейд» умисно роздробило податкові
зобов'язання в податкових накладних з
метою уникнення обов'язкової
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних. Зважаючи, що факт
реєстрації цих податкових накладних
відсутній, то позивач не має права на
включення сум ПДВ з цих накладних до
складу податкового кредиту. На думку
представника відповідача за даними
договорів, укладених між позивачем та
ТОВ «Петрус-Алко» основним і виключним
постачальником комплектуючих,
витратних матеріалів, а також інших
товарів для позивача є ТОВ
«Петрус-Алко», що свідчить про
відсутність реальності господарських
операцій з купівлі-продажу витратних
матеріалів між позивачем та ТОВ
«Агматіс Трейд».

Заслухавши пояснення та доводи
представників сторін, розглянувши
подані документи і матеріали, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що позов підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Золотоніський
лікеро-горілчаний завод «Златогор»
зареєстроване як юридична особа
23.01.2001р., ідентифікаційний код 31082518.

На підставі наказів Золотоніської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Черкаській області від
31.07.2014 №432 та від 20.08.2014р. №465, а також
направлення від 31.07.2014 №257 згідно із п.п.
78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу
України від 02 грудня 2010 року №2755 - VІ (із
змінами та доповненнями), проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку товариства з обмеженою
відповідальністю «Золотоніський
лікеро-горілчаний завод «Златогор»
(далі - ТОВ «Золотоніський
лікеро-горілчаний завод «Златогор»),
з питань дотримання
вимог податкового законодавства при
проведенні взаємовідносин з ТОВ
«Агматіс Трейд», за
весь період правовідносин.

За результатами вищезазначеної
перевірки ДПІ у м. Черкасах складено
акт від 04.09.2014 №277/23-13-2200/31082518 (далі по
тексту - акт перевірки).

В акті перевірки зазначено про
порушення ТОВ «ТОВ «Золотоніський
лікеро-горілчаний завод «Златогор»
вимог :

п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.4, п.
201.10 ст. 201 Податкового кодексу України,
в результаті чого встановлено
заниження податку на додану вартість,
що підлягає сплаті до бюджету, всього в
сумі 1 423 333 грн., в т.ч. за вересень 2013 в
сумі 500 000 грн. та за лютий 2014 в сумі 923 333
грн.

На підставі акту перевірки ДПІ у м.
Черкасах винесене податкове
повідомлення-рішення від 16.09.2014р.
№625/, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 2 135 000 грн. 00
коп., в тому числі за основним платежем 1
423 333 грн. 00 коп., за штрафними санкціями
711 667 грн. 00 коп.

Вирішуючи даний спір, з огляду на
аргументацію позивача, суд враховує, що
згідно п. 44.1 статті 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999р.
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

При цьому, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

В свою чергу, відповідно до п.п. 14.1.181. п.
14.1. ст. 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктом 198.3. ст. 198 Податкового кодексу
України визначено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1.
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з, зокрема,
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг (п. 198.1. ст. 198
Податкового кодексу України).

Згідно п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 201.1 ст. 201 Податкового кодексу
України визначено, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
певні обов'язкові реквізити.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу(п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України).

Отже, витрати для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ТОВ «Агмадіс Трейд» та позивачем
укладено договір поставки № 01/09/13 від
01.09.2013р., строком дії до 31.12.2014р., за
умовами якого ТОВ «Агмадіс Трейд»
зобов'язалось передати у власність
позивача продукцію та інші матеріальні
цінності, а останній зобов'язався
прийняти товар та сплатити за нього
грошові кошти на умовах цього договору,
у кількості і за цінами, згідно з
відпускними накладними. Постачання
товару здійснюється транспортом
покупця і за його рахунок.

На підтвердження виконання зобов'язань
за договором сторонами підписано та
скріплено печатками видаткові
накладні від 03.09.2013 №0903/01, №0903/02, №0903/03,
№0903/04, від 04.09.2013 №0904/01, №0904/02, №0904/03,
№0904/04, від 05.09.2013 №0905/01, №0905/02, №0905/03,
№0905/04, від 06.09.2013 №0906/02, №0906/03, №0906/04,
№0906/05, від 16.09.2013 №0916/03, №0916/04, №0916/05,
№0916/06, від 17.09.2013 №0917/01, №0917/02, №0917/03,
№0917/04, від 18.09.2013 №0918/01, №0918/02, №0918/03,
№0918/04, від 19.09.2013 №0919/01, №0919/02, №0919/03,
№0919/04, від 20.09.2013 №0920/01, №0920/02, №0920/03,
№0920/04, від 23.09.2014 №0923/02, №0923/03, №0923/04,
№0923/05, від 24.09.2013 №0924/01, №0924/02, №0924/03,
№0924/04, від 26.09.2014 №0926/02, №0926/03, №0926/04,
№0926/05, від 27.09.2013 №0927/01, №0927/02, №0927/03; від
03.02.2014 №0203/22, №0203/23, №0203/24, №0203/25, №0203/26,
№0203/27, №0203/28, №0203/29, від 04.02.2014 №0204/18,
№0204/19, №0204/20, №0204/21, №0204/22, №0204/23, №0204/24,
від 05.02.2014 №0205/10, №0205/11, №0205/12, №0205/13,
№0205/14, №0205/15, від 06.02.2014 №0206/10, №0206/11,
№0206/12, №0206/13, №0206/14, №0206/15, від 07.02.2014
№0207/06, №0207/07, №0207/08, №0207/09, №0207/10, №0207/11,
№0207/12, №0207/13, від 10.02.2014 №0210/13, №0210/14,
№0210/15, №0210/16, №0210/17, №0210/18, №0210/19, №0210/20,
№0210/21, від 11.02.2014 №0211/05, №0211/06, №0211/07,
№0211/08, №0211/09, №0211/10, №0211/11, від 12.02.2014
№0212/06, №0212/07, №0212/08, №0212/09, №0212/10, №0212/11,
№0212/12, №0212/13, №0212/14, від 13.02.2014 №0213/03,
№0213/04, №0213/05, №0213/06, №0213/07, №0213/08, №0213/09,
від 14.02.2014 №0214/09/, №0214/10, №0214/11, №0214/12,
№0214/13, №0214/14, №0214/15, від 17.02.2014 №0217/11,
№0217/12, №0217/13, №0217/14, №0217/15, №0217/16, №0217/17,
№0217/18, №0217/19, №0217/20, від 18.02.2014 №0218/08,
№0218/09, №0218/10, №0218/11, №0218/12, №0218/13, №0218/14,
№0218/15, №0218/16.

ТОВ «Агмадіс Трейд» виписало позивачу
податкові накладні від 03.09.2013 №22, №23,
№24, №25, від 04.09.2013 №31, №32, №33, №34, від
05.09.2013 №41, №42, №43, №44, від 06.09.2013 №52, №53,
№54, №55, від 16.09.2013 №152, №153, №154, №155, від
17.09.2013 №161, №162, №163, №164, від 18.09.2013 №171,
№172, №173, №174, від 19.09.2013 №181, №182, №183,
№184, від 20.09.2013 №191, №192, №193, №194, від
23.09.2014 №222, №223, №224, №225, від 24.09.2013 №231,
№232, №233, №234, від 26.09.2014 №252, №253, №254,
№255, від 27.09.2013 №261, №262, №263; від 03.02.2014
№221, №222, №223, №224, №225, №226, №227, №228, від
04.02.2014 №229, №230, №232, №233, №234, №235, №236,
від 05.02.2014 №237, №238, №239, №240, №246, №247, від
06.02.2014 №248, №249, №250, №257, №258, №259, від
07.02.2014 №260, №396, №397, №398, №399, №400, №401,
№402, від 10.02.2014 №403, №404, №405, №406, №407,
№408, №409, №410, №411, від 11.02.2014 №412, №413,
№414, №415, №416, №417, №418, від 12.02.2014 №419,
№420, №421, №422, №423, №424, №425, №426, №427, від
13.02.2014 №428, №429, №430, №431, №432, №433, №434,
від 14.02.2014 №435, №436, №437, №438, №439, №440,
№441, від 17.02.2014 №442, №443, №444, №445, №446,
№447, №448, №449, №450, №460, від 18.02.2014 №451,
№452, №453, №454, №455, №456, №457, №458, №459, які
містять усі необхідні реквізити.

Позивач повністю оплатив вартість
пляшок, етикеток та ковпачків, що
підтверджується відомостями, які
містяться у платіжних дорученнях №38
від 05.12.2013, №39 від 06.12.2013, №40 від 09.12.2013,
№41 від 10.12.2013, №42 від 11.12.2013, №43 від
12.12.2013, №44 від 13.12.2013, №45 від 16.12.2013, №46
від 17.12.2013, №29125 від 18.03.2014, №29127 від
19.03.2014, які засвідчені установою банку,
як проведені.

Судом встановлено, що 05.05.2010 між
позивачем та ТОВ
«Транс-Вест-Експедиція» укладено
генеральний договір транспортного
експедирування за яким останнє
зобов'язалось виконати або
організувати виконання послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу
автомобільним транспортом по всій
території України та за її межами.
Підставою для надання вказаних послуг
є заявка на перевезення вантажу, яка
погоджується сторонами по телефону.
Строк дії договору до 31.12.2015р.

Досліджуючи в судовому засіданні чи
відбулось фактичне здійснення
зазначених господарських операцій, суд
встановив, що транспортування
наведених товарів здійснювалось
транспортними засобами, які належать
ТОВ «Транс-Вест-Експедиція» на
підставі заявок позивача відповідно до
товарно-транспортних накладних форми
№1-ТН від 06.09.2013 року №0906/02, №0906/03, №0906/04,
№0906/05; від 16.09.2013 року №0916/03, №0916/04,
№0916/05, №0916/06; від 17.09.2013 року №0917/01,
№0917/02, №0917/03, №0917/04; від 18.09.2013 року
№0918/01, №0918/02, №0918/03, №0918/04; від 19.09.2013
року №0919/01, №0919/02, №0919/03, №0919/04; від
20.09.2013 року №0920/01, №0920/02, №0920/03, №0920/04;
від 23.09.2013 року №0923/02, №0923/03, №0923/04,
№0923/05; від 24.09.2013 року №0924/01, №0924/02,
№0924/03, №0924/04; від 26.09.2013 року №0926/02,
№0926/03, №0926/04, №0926/05; від 27.09.2013 року
№0927/01, №0927/02, №0927/03; від 03.02.2014 року
№№1-8; від 04.02.2014 року №9, №10, №11, №12, №13,
№15; від 06.02.2014 року №№23-27; від 07.02.2014
року №№28-35; від 10.02.2014 року №№ 36-43; від
11.02.2014 року №№ 45-50; від 12.02.2014 року
№№52-60; від 13.02.2014 року №№61-66, 68; від
14.02.2014 року №№69-75; від 17.02.2014 року №67,
№№77-79, 80-84; від 18.02.2014 року №№85-93.

Приймаючи до уваги ту обставину, що
транспортування товару здійснювалось
на замовлення позивача
підприємством-перевізником та не
суперечить умовам договору поставки №
01/09/13 від 01.09.2013р., суд приходить до
висновку про необґрунтованість
посилань відповідача на безтоварність
господарських операцій.

Крім того, як встановлено судом, одним з
основних видів діяльності позивача є
виробництво алкогольних напоїв, у
зв'язку з чим позивачем 01.07.2011р.
отримано відповідну ліцензію серії АВ
№577091, терміном дії з 03.07.2011 по 03.07.2016.

В контексті наведених обставин, суд
приходить до висновку, що зазначені
господарські операції фактично
відбулись та спрямовані на задоволення
позивачем власних потреб у
господарській діяльності, оскільки як
вбачається з матеріалів справи позивач
використовує у своїй господарській
діяльності товари, які придбані у ТОВ
«Агмадіс Трейд».

Відповідач стверджує, що відсутність
видаткових накладних прізвищ та посад
осіб, які брали участь у господарській
операції, а також відсутність
посилання на дату та номер довіреності
особи, яка прийняла товар, свідчить про
відсутність факту здійснення
господарських операцій.

Суд критично оцінює такі доводи
контролюючого органу, оскільки платник
податків не зобов'язаний встановлювати
автентичність та приналежність
підписів на кожному документі,
представленому контрагентом, а також
проводити почеркознавчу експертизу
під час здійснення підприємницької
діяльності, на нього не може бути
покладено надмірний тягар доказування
своєї добросовісності.

А відтак у даному випадку та обставина,
що первинні документи підписані
невстановленими особами, не є
беззаперечною та достатньою підставою
для позбавлення покупця (позивача у
справі) права на відображення у
податковому обліку податкового
кредиту з ПДВ.

Суд зазначає, що сама собою наявність
або відсутність окремих документів, а
так само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.
Зазначена правова позиція відображена
в листі Вищого адміністративного суду
України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11.

Крім того, суд звертає увагу, що на
момент здійснення господарських
операцій позивача з ТОВ «Агмадіс
Трейд», останнє не було визнано
банкрутом, знаходилось в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, та було
зареєстровано платником податку на
додану вартість. Відтак, вказане
підприємства не мало дефектів у своєму
правовому статусі та мало право
укладати правочини та вчиняти інші
юридично значимі дії.

Отже, первинними бухгалтерськими
документами підтверджено фактичне
здійснення господарських операцій між
позивачем та зазначеним контрагентом.

На думку суду, доводи податкового
органу про отримання платником
необґрунтованої податкової вигоди
мають ґрунтуватись на сукупності
доказів, що безспірно підтверджують
існування обставин, які виключають
право платника, зокрема, на формування
витрат та податкового кредиту. Однак,
відповідачем під час розгляду справи
не надано будь-яких доказів та не
зазначено будь-яких обставин, які б
ставили під сумнів фактичне здійснення
господарських операцій позивача та
доказів, які виключають право позивача
на формування витрат для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток та податкового
кредиту.

Суд переконаний, що акт ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві №1756/26-55-22-10/38650153 від 20.06.2014 ТОВ
«Агматіс Трейд» не є доказом
безтоварності операцій з цим
підприємством, оскільки вказаним актом
задокументовано неможливість
проведення зустрічної звірки за період
з 01.02.2014 по 28.02.2014, тоді як відповідач
стверджує про безтоварність операцій
між позивачем та ТОВ «Агматіс Трейд» за
періоди з 01.09.2013 по 30.09.2013 та з 01.02.2014 по
28.02.2014. Тобто, період з 01.09.2013 по 30.09.2013 не
охоплений актом №1756/26-55-22-10/38650153 від
20.06.2014. Більш того, названий акт
складений станом на 20.06.2014, тобто ним
задокументовано неможливість
проведення зустрічної звірки,
відсутність інформації про основні
засоби та трудові ресурси саме станом
на 20.06.2014, а тому суд не сприймає його як
доказ відсутності господарських
операцій, які мали місце у вересні 2013
року та лютому 2014 року.

Посилання відповідача на відсутність у
ТОВ «Агматіс Трейд» об'єктивної
можливості для виконання поставок
товарів в силу відсутності його за
місцезнаходженням, відсутності
основних засобів та робочого персоналу
не можна розцінювати як доказ
фіктивності спірних операцій. Адже
укладення трудового договору не є
єдиним способом залучення фізичних
осіб до вчинення необхідних дій в
процесі виконання поставки; податкове
законодавство не ставить право
платника на податковий кредит в
залежності від того, за рахунок яких
ресурсів (власних або залучених)
здійснюється поставка товарів
постачальником.

Крім того, позивач не зобов'язаний
перевіряти дотримання податкового
законодавства своїми контрагентами та
господарюючими суб'єктами, які
здійснюють постачання товарів чи робіт
цим контрагентам, не зобов'язаний нести
відповідальність за несплату податків
продавцями (постачальниками), або за
можливу недостовірність відомостей
про них, за умови необізнаності щодо
неї, що підтверджено практикою
Європейського суду з прав людини та
Верховного Суду України.

Суд акцентує увагу, що в матеріалах
справи відсутній вирок суду, який
набрав законної сили, та яким
встановлено укладення договорів між
позивачем та названим контрагентом з
метою, яка порушує публічний порядок,
вчинення угод з метою, що суперечать
інтересам держави і суспільства, так
само і ухилення від сплати податків за
наслідками виконання згаданого
договору з боку позивача. Відсутні
також докази дослідження в ході
слідства епізоду наявності змови
позивача з контрагентом з метою
зменшення податкових зобов'язань,
вказаний епізод судом не перевірявся і
рішення з цього приводу судом прийнято
не було.

Суд критично оцінює доводи податкового
органу щодо виключного обов'язку
позивача замовляти доставку
комплектуючих, витратних матеріалів, а
також інших товарів товариством з
обмеженою відповідальністю
«Петрус-Алко», оскільки дане питання є
предметом цивільно-правової
відповідальності, не скасовує право
позивача на вільний вибір контрагента
та право на свободу договору і саме по
собі укладення договору з іншим
контрагентом, яким являється ТОВ
«Агмадіс Трейд» не свідчить про
відсутність факту здійснення
господарських операцій з цим
контрагентом.

Щодо посилань відповідача на
відсутність реєстрації податкових
накладних в Єдиному реєстрі податкових
накладних, як на підставу, яка не дає
права позивачу на включення зазначених
у цих накладних сум ПДВ до складу
податкового кредиту, суд зазначає
наступне.

У відповідності до пункту 201.7 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна складається на кожне повне
або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Згідно пункту 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Відповідно до пункту 11 підрозділу 2
розділу ХХ Податкового кодексу України
реєстрація податкових накладних
платниками податку на додану вартість -
продавцями в Єдиному реєстрі
податкових накладних запроваджується
для платників цього податку, у яких
сума податку на додану вартість в одній
податковій накладній становить: понад
10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року.

Податкова накладна, в якій сума податку
на додану вартість не перевищує 10 тисяч
гривень, не підлягає включенню до
Єдиного реєстру податкових накладних.

З аналізу наведених норм Податкового
кодексу України вбачається, що саме
продавець товарів виписує покупцю
податкову накладну і саме на продавця
покладено обов'язок реєстрації
податкової накладної в Єдиному реєстрі
податкових накладних, однак лише у тому
випадку, коли сума податку на додану
вартість в одній податковій накладній
становить понад 10 тисяч гривень. Інших
умов щодо реєстрації податкових
накладних у названому реєстрі
Податковий кодекс не містить.

За змістом положень абзацу 9 пункту 201.10
статті 201 Податкового кодексу України
відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового
кредиту.

Суд акцентує увагу, що покупець товарів
позбавляється права на включення сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту у випадку, якщо
продавець не зареєстрував у Єдиному
реєстрі податкові накладні, сума ПДВ в
яких перевищує 10 тисяч гривень.

При цьому, на переконання суду,
законодавство не наділяє позивача
правами та обов'язками щодо здійснення
контролю своїх контрагентів на предмет
правомірності внесення чи не внесення
податкових накладних до Єдиного
реєстру податкових накладних.
Визначальною обставиною для
податкового обліку позивача є факт
наявності чи відсутності податкової
накладної в Єдиному реєстрі податкових
накладних, сума ПДВ в якій перевищує 10
тисяч гривень. Інші обставини не можуть
покладатись в основу притягнення
позивача до відповідальності.
Натомість контролюючий орган не
позбавлений можливості провести
перевірку дотримання продавцем
порядку та підстав направлення чи не
направлення податкових накладних до
Єдиного реєстру податкових накладних.

Як встановлено в судовому засіданні,
жодна з виданих товариством з
обмеженою відповідальністю «Агмадіс
Трейд» податкових накладних не містить
перевищення суми ПДВ в розмірі 10 тисяч
гривень, отже не позбавляє позивача
права на включення зазначених у ній
суми ПДВ до складу податкового кредиту.

З наведеного слідує висновок, що
позивач правомірно відніс суми ПДВ
зазначені у виданих товариством з
обмеженою відповідальністю «Агмадіс
Трейд» податкових накладних до складу
податкового кредиту.

Згідно із ч.1 ст.11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

У відповідності до ч.1 ст.71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

При цьому в силу ч.2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Представник відповідача в судовому
засіданні не довів належними та
допустимими доказами правомірність
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

Отже, враховуючи сукупність
встановлених вище обставин справи, суд
приходить до висновку про реальність
здійснення господарських операцій між
позивачем та ТОВ «Агмадіс Трейд», а
тому оскаржуване податкове
повідомлення - рішення Золотоніської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Черкаській області від
16.09.2014 № 625/ є протиправним та
підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 14, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Золотоніської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області від 16.09.2014 № 625/.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, яка може бути подана до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
проголошення постанови. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
А.В. Каліновська

Повний текст постанови виготовлений 15
грудня 2014 року.