Справа № 872/16470/13
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 листопада 2014 рокусправа № 808/6151/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Кругового О.О.

суддів: Дадим Ю.М.
Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Добробут» Василівської
міської ради Запорізької області

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 15 жовтня 2013
року у справі №808/6151/13-а за позовом
Комунального підприємства «Добробут»
Василівської міської ради Запорізької
області до Державної фінансової
інспекції в Запорізькій області про
скасування пунктів вимоги, -

в с т а н о в и в:

11 липня 2013 року Комунальне
підприємство «Добробут» Василівської
міської ради Запорізької області
звернулось до суду з адміністративним
позовом, в якому просило визнати
протиправними та скасувати пункти 2 і 3
обов'язкових до виконання вимог від
25.04.2013 року щодо усунення порушень,
виявлених ревізією Василівською
міжрайонною Державною фінансовою
інспекцією в Запорізькій області.

Адміністративний позов
обґрунтовано тим, що позивачем
правомірно та на підставі норм діючого
законодавства встановлені та
виплачувалися надбавки бухгалтерам
підприємства за розширення зони
обслуговування та доплати
слюсарям-сантехнікам та
електрогазозварникам підприємства за
роботу зі шкідливими умовами праці.
Законодавством надане право
підприємствам самостійно визначати
умови та розміри оплати праці. А тому
пункти 2, 3 обов'язкових до виконання
вимог від 25.04.2013 щодо усунення порушень
є протиправними та такими, що
підлягають скасуванню.

Постановою Запорізького
окружного адміністративного суду від 15
жовтня 2013 року адміністративний позов
комунального підприємства «Добробут»
залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції комунальне
підприємство «Добробут» Василівської
міської ради Запорізької області,
позивач, звернулось з апеляційною
скаргою, в якій посилаючись на
порушення судом першої інстанції вимог
норм матеріального та процесуального
права просить оскаржувану постанову
скасувати та прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована
доводами адміністративного позову.

Сторони, які були належним чином
повідомлені про час та місце
проведення розгляду справи, в судове
засідання не з'явились, у зв'язку з чим
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
фіксування судового процесу не
здійснювалось.

Перевіривши, в межах доводів
апеляційної скарги, законність та
обґрунтованість судового рішення,
оцінивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи із
наступного.

Судом першої інстанції
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що відповідно до п.7.3.4.1
Плану контрольно-ревізійної роботи
Державної фінансової інспекції в
Запорізькій області на І квартал 2013
року Василівською міжрайонною
державною фінансовою інспекцією
проведена ревізія
фінансово-господарської діяльності
Комунального підприємства «Добробут»
за період з 01.02.2009 по 01.01.2013 р.

За результатами ревізії складено
акт ревізії від 22.03.2013 №006-20/2, на який
позивачем подані заперечення. Згідно
із висновками відповідача від 25.04.2013 р.
заперечення позивача не прийняті.

На підставі зазначеного акту ревізії
позивачу пред'явлено письмову
обов'язкову вимогу щодо усунення
порушень, виявлених ревізією від 25.04.2013
№ 006-11/533 (далі - вимога).

Так, згідно з п.2 вимоги, в ході
ревізії встановлено, що в порушення
абз.1 ст.15 Закону України «Про оплату
праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР у 2009 - 2011 роках
внаслідок безпідставного
встановлення надбавок за розширення
зони обслуговування бухгалтеру 1
категорії ОСОБА_1 та бухгалтеру 2
категорії ОСОБА_2 зайво нараховано та
виплачено надбавки за розширену зону
обслуговування у загальній сумі 16 242
грн. 04 коп., відповідно зайво нараховано
та перераховано внесків до державних
цільових фондів на загальну суму 5 972
грн. 20 коп.

У зв'язку з чим, позивачу необхідно:

- в повному обсязі відшкодувати зайво
виплачену надбавку за розширення зони
обслуговування, внаслідок
безпідставного її встановлення
працівникам, у загальній сумі 16 242 грн.04
коп., шляхом внесення коштів до каси або
на розрахунковий рахунок КП
«Добробут», у тому числі, шляхом
стягнення на підставі ст.1166 Цивільного
кодексу України;

- провести перерахунок та відповідні
взаємозвірки щодо сум єдиного
соціального внеску відповідно до
Порядку зарахування в рахунок
майбутніх платежів єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування або повернення
помилково сплачених коштів,
затвердженого постановою Пенсійного
фонду України від 27.09.2010 № 21-1, повернути
зайво сплачені кошти у сумі 5 972 грн. 20
коп. або зарахувати в рахунок майбутніх
платежів.

Згідно п.3 вимоги, в ході ревізії
встановлено, що в порушення абз.1 ст.15
Закону України «Про оплату праці» від
24.03.1995 № 108/95-ВР внаслідок
безпідставного використання КП
«Добробут» матеріалів атестації
робочих місць КП «Василівське ВУЖКГ»,
протягом періоду з лютого 2009 року по
квітень 2012 року позивачем зайво
нараховано та виплачено доплату за
роботу з шкідливими умовами праці
слюсарям-сантехнікам та
електрогазозварникам підприємства на
загальну суму 23 090 грн. 76 коп. та
відповідно зайво нараховано та
перераховано внесків до державних
цільових фондів на загальну суму 8 105
грн. 08 коп.

У зв'язку з чим, позивачу необхідно:

- в повному обсязі відшкодувати зайво
виплачену доплату за роботу зі
шкідливими умовами праці, внаслідок
безпідставного її встановлення
працівникам, у загальній сумі 23 090 грн. 76
коп., шляхом внесення коштів до каси або
на розрахунковий рахунок КП
«Добробут», у тому числі шляхом
стягнення на підставі ст.1166 Цивільного
кодексу України;

- провести перерахунок та відповідні
взаємозвірки щодо сум єдиного
соціального внеску відповідно до
Порядку зарахування в рахунок
майбутніх платежів єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування або повернення
помилково сплачених коштів,
затвердженого постановою Пенсійного
фонду України від 27.09.2010 № 21-1, повернути
зайво сплачені кошти у сумі 8 105 грн. 08
коп. або зарахувати в рахунок майбутніх
платежів.

Правомірність та обґрунтованість
п. 2 і 3 обов'язкової до виконання вимоги
Державної фінансової інспекції в
Запорізькій області є предметом спору
переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та
відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
порушено вимоги чинного законодавства
України при нарахуванні підвищення
посадового окладу працівникам у
зв'язку з розширення сфери
обслуговування, та неправомірно
використано атестацію робочих місць на
іншому підприємстві для власних
робочих місць з умовами праці, що дають
працівникам права на призначення
пільгової пенсії.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Надаючи правову оцінку пункту
вимоги провести перерахунок та
відповідні взаємозвірки щодо сум
єдиного соціального внеску відповідно
до Порядку зарахування в рахунок
майбутніх платежів єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування або повернення
помилково сплачених коштів,
затвердженого постановою Пенсійного
фонду України від 27.09.2010 № 21-1, повернути
зайво сплачені кошти у сумі 5 972 грн. 20
коп. або зарахувати в рахунок майбутніх
платежів, суд апеляційної інстанції
виходить з наступного.

Відповідачем встановлено, що у
лютому-грудні 2009 року, січні-грудні 2010
року, січні - грудні 2011 року бухгалтеру 1
категорії ОСОБА_1 та бухгалтеру 2
категорії ОСОБА_2 згідно з штатними
розписами на 2009 та 2010 роки,
затвердженими директором КП
«Добробут», відповідно до: п.2 наказу №1
від 02.01.2009 «Про встановлення доплат та
надбавок працівникам підприємства на
2009 рік», п.8 наказу №33 від 14.01.2010 «Про
встановлення доплат та надбавок
працівникам підприємства та
затвердження штатного розпису на 2010
рік», п.9 наказу №6 від 06.01.2011 «Про
затвердження штатного розпису на 2011
рік», позивачем неправомірно
встановлена доплата за розширення зони
обслуговування та особливий характер
роботи у розмірі 30% та 10% посадового
окладу, та відповідно зайво нараховано
й виплачено надбавки за розширення
зони обслуговування у загальній сумі 16
242 грн. 04 коп. та зайво нараховано й
перераховано внесків до державних
цільових фондів на загальну суму 5 972
грн. 20 коп..

Позивач проти виявлених порушень
заперечує, зазначаючи, що керівні
органи підприємства наділені
повноваження щодо самостійного
нарахування розміру заробітних плат
працівників, а також вирішення питання
щодо розширення сфери обслуговування
кожного окремого працівника у
відповідності до норм законодавства.

Однак суд апеляційної інстанції
не погоджується з такими доводами
адміністративного позову з огляду на
наступне.

Відповідно до ч.2 ст.97 КЗпП
України, ч.1 ст.15 Закону України «Про
оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР форми
і системи оплати праці, норми праці,
розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми
посадових окладів, умови запровадження
та розміри надбавок, доплат, премій,
винагород та інших заохочувальних,
компенсаційних і гарантійних виплат
встановлюються підприємствами,
установами, організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.

У Додатках №4 «Перелік і мінімальні
гарантовані розміри доплат, надбавок,
компенсацій, що мають галузевий
характер» до колективних договорів
позивача на 2008-2009 роки та на 2010-2011 роки
визначено, що доплата за розширення
зони обслуговування або збільшення
обсягу робіт визначається наявністю
одержаної економії за тарифними
ставками і окладами, які могли б
виплачуватися при нормативній
чисельності працівників.

Відповідно до п.12 Наказу №269
розрахунок чисельності працюючих
працівників бухгалтерського обліку на
підприємстві здійснюється в
залежності від загальної чисельності
працюючих на підприємстві та кількості
самостійних структурних підрозділів.

Водночас, надані розрахунки штатної
чисельності, складені працівниками
позивача, проведені у відповідності до
застарілих норм Довідника працівників
житлово-експлуатаційної організації
1985 року, які розраховані відповідно до
п.3 Р.1 стор.16 (при розмірі
обслуговуваної площі на 100 тис.м2) та
розрахунки штатної чисельності АУП
(адміністративно управлінчеський
персонал) дільниць. Згідно розрахунків
позивача за 2009-2011 роки нормативна
штатна чисельність бухгалтерів
підприємства складає 4 штатні одиниці

При цьому, на території України
для розрахунку нормативної
чисельності працівників
бухгалтерського обліку діють
Міжгалузеві нормативи чисельності
працівників бухгалтерського обліку,
затверджені наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 26.09.2003 №269.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
застосування позивачем норм Довідника
працівників ЖЕО 1985 року випуску в
частині визначення нормативної
чисельності бухгалтерів суперечить
постанові Верховної Ради України «Про
порядок тимчасової дії на території
України деяких актів законодавства
Союзу РСР» від 12.09.1991 №1545-ХІІ (далі -
Постанова №1545), якою встановлено, що до
прийняття відповідних актів
законодавства України на території
республіки застосовуються акти
законодавства Союзу РСР з питань, не
врегульованих законодавством України.

Як вбачається з матеріалів ревізії,
відповідачем проведено розрахунок
нормативної чисельності працівників
бухгалтерського обліку в КП
«Добробут», який у 2009 році становить 3,5
штатні одиниці, а фактично затверджено
штатними розписами на 2009 рік 4 штатні
одиниці бухгалтерів, в тому числі 1
штатна одиниця головного бухгалтера, 1
штатна одиниця бухгалтера 1 категорії, 2
штатні одиниці бухгалтера 2 категорії;
у 2010 році становить 3,7 штатні одиниці, а
фактично затверджено штатними
розписами на 2010 рік 4 штатні одиниці
бухгалтерів, в тому числі 1 штатна
одиниця головного бухгалтера, 1 штатні
одиниці бухгалтера 1 категорії, 2 штатні
одиниці бухгалтера 2 категорії, у 2011
році становить 3,5 штатні одиниці, а
фактично затверджено штатними
розписами на 2011 рік 4 штатних одиниць
бухгалтерів (а з 01.04.2011 року 5 штатних
одиниць), в тому числі 1 штатна одиниця
головного бухгалтера, 1 штатна одиниця
бухгалтера 1 категорії, 2 штатні одиниці
бухгалтера 2 категорії.

Отже, протягом періоду, що ревізувався,
(з 01.02.2009 по 01.01.2013) фактична чисельність
працівників бухгалтерського обліку
відповідала штатній.

Як вже зазначалось, у відповідності до
Постанови №1545 на території України
застосовуються акти законодавства
Союзу РСР з питань, не врегульованих
законодавством України, за умови, що
вони не суперечать Конституції і
законам України.

Положення Постанови №1145 продовжує
діяти в частині щодо визначення
суміщення професій (посад), розширення
зони обслуговування і збільшення
обсягу виконуваних робіт.

Інструкцією щодо застосування
Постанови №1145 «Про порядок і умови
суміщення професій (посад)» від 14.05.1982
№53-ВЛ (далі - Інструкція №53)
передбачено порядок та умови в тому
числі і розширення зон обслуговування
або збільшення обсягів виконуваних
робіт. Під розширенням зон
обслуговування або збільшенням
обсягів виконуваних робіт мається на
увазі виконання працівником поряд зі
своєю основною роботою, обумовленою
трудовим договором, додаткового обсягу
робіт за однією і тією ж професією
(посадою).

Згідно з абз.1 п.3 Інструкції №53 розміри
доплат за суміщення професій (посад),
розширення зон обслуговування або
збільшення обсягів виконуваних робіт
оформлюються наказом (розпорядженням)
адміністрації і встановлюються на
умовах, передбачених у колективному
договорі.

Постановою №1145 передбачено, що для
встановлення доплат за розширення зони
обслуговування використовуються кошти
фонду заробітної плати, заощаджені в
результаті зменшення чисельності
працівників порівняно зі штатним
розписом.

Таким чином, враховуючи той факт, що
протягом ревізуємого періоду
чисельність бухгалтерських
працівників за 2009-2011 роки не
зменшувалась, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції стосовно
відсутності у КП «Добробут» законних
підстав для здійснення виплат
підвищення заробітної плати саме у
зв'язку з розширення сфери
обслуговування.

Надаючи правову оцінку пункту вимоги
відповідача про проведення
перерахунку та відповідних
взаємозвірок щодо сум єдиного
соціального внеску відповідно до
Порядку зарахування в рахунок
майбутніх платежів єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування або повернення
помилково сплачених коштів,
затвердженого постановою Пенсійного
фонду України від 27.09.2010 № 21-1, повернути
зайво сплачені кошти у сумі 8 105 грн. 08
коп. або зарахувати в рахунок майбутніх
платежі, суд апеляційної інстанції
виходить з наступного.

Встановлені обставини справи свідчать,
що в ході ревізії встановлено, що
протягом періоду з лютого 2009 року по
квітень 2012 року позивачем зайво
нараховано та виплачено доплату за
роботу з шкідливими умовами праці
слюсарям-сантехнікам та
електрогазозварникам підприємства на
загальну суму 23 090 грн. 76 коп. та
відповідно зайво нараховано та
перераховано внесків до державних
цільових фондів на загальну суму 8 105
грн. 08 коп. за відсутності матеріалів
атестації робочих місць.

Як пояснено позивачем, при переведення
на КУП «Добробут» колишніх працівників
з КП «Василівське ВУЖКГ» було виявлено,
що робочі місця та посади працівників
докорінно не змінилися, у зв'язку з чим,
позивачем було використано атестацію
робочих місць КП «Василівське ВУЖКГ»
для працівників, що мають право на
призначення пільгової пенсії за
Списком №1 та №2.

Атестація проводиться на виконання
вимог ст.ст.7, 13 Закону України «Про
охорону праці» від 14.10.1992 № 2694, згідно з
Порядком проведення атестації робочих
місць за умовами праці, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 01.08.1992 №442 (далі - Порядок №442) та
відповідно до Методичних рекомендацій
щодо проведення атестації робочих
місць за умовами праці, затверджених
постановою Міністерства праці України
і Головним санітарним лікарем України
від 01.09.1992 №41, та є обов'язковою умовою
перевірки робочих місць на
відповідність нормативно-правовим
актам з охорони праці в порядку і
строки, що визначаються
законодавством, за підсумками якої
керівництво підприємства вживає
заходів щодо усунення небезпечних і
шкідливих для здоров'я виробничих
факторів.

Санітарно-гігієнічні дослідження
чинників виробничого середовища і
трудового процесу проводяться
санітарними лабораторіями підприємств
і організацій, атестованими органами
Держспоживстандарту і Міністерства
охорони здоров'я України по списках,
погоджених з органами Державної
експертизи умов праці, а також
лабораторіями територіальних
санітарно - епідеміологічних станцій,
як передбачено п.7 Порядку №442.

Так, за оцінку умов праці керівників та
спеціалістів береться оцінка умов
праці керованих ними працівників, якщо
вони зайняті виконанням робіт в умовах,
передбачених у Списках №1 і №2 Порядку
застосування списків №1 і №2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників при обчисленні стажу
роботи, що дає право на пенсію за віком
на пільгових умовах», затвердженого
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 18.11.2005
№383 (далі - Порядок №383).

Порядок №383 регулює застосування
Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників при
обчисленні стажу роботи, що дає право
на пенсію за віком на пільгових умовах.

Результати досліджень оформляються
протоколами, форма яких затверджена
наказом №91 від 21.04.1999.

протоколах визначається гігієнічна
оцінка умов праці шляхом співставлення
фактично встановлених показників із
нормативними, а також визначається
рівень шкідливості та небезпечності
кожного фактора виробничого
середовища і процесу за критеріями, що
визначені Гігієнічною класифікацією
праці за показниками шкідливості та
небезпечності факторів виробничого
середовища, важкості та напруженості
трудового процесу, затвердженою
Міністерством охорони здоров'я України
від 27.12.2001 №528.

На підставі даних протоколів
досліджень заповнюється один із
основних документів атестації - Карта
умов праці.

Карта умов праці оформляється на кожне
визначене робоче місце або групу
аналогічних місць відповідно до вимог
Інструкції по заповненню Карти умов
праці при проведенні атестації робочих
місць, що затверджена за №06-4148 від
20.11.1992 Головним державним експертом
України з умов праці і заступником
Головного державного санітарного
лікаря України від 27.11.1992.

Карта умов праці є узагальнюючим
документом результатів атестації, в
якій зазначається сумарна кількість
шкідливих або небезпечних факторів з
кожного рівня відхилення від
нормативу; надається гігієнічна оцінка
умов праці, що визначає, до якого класу
і якого рівня відносяться умови та
характер праці на даному робочому
місці; оцінюються технічний та
організаційний рівні робочого місця;
фіксується висновок комісії про
віднесення робочого місця до
конкретного виду умов праці: з особливо
шкідливими та особливо важкими умовами
праці, зі шкідливими та важкими умовами
праці, з шкідливими умовами праці тощо.

На підставі комплексної оцінки умов
праці в Карті умов праці зазначаються
рекомендації щодо поліпшення умов
праці, їх економічне обґрунтування, а
також пропозиції щодо встановлення
пільг і компенсацій за роботу в
шкідливих і небезпечних умовах.

Карта умов праці підписується всіма
членами атестаційної комісії і з її
змістом ознайомлюють працівників,
зайнятих на робочому місці.

Перелік робочих місць, виробництв,
професій і посад з пільговим пенсійним
забезпеченням працівників після
узгодження з профспілковим комітетом
затверджується наказом по
підприємству. Матеріали атестацій
робочих місць є документами строгої
звітності і повинні зберігатися на
підприємстві протягом 50 років.

Виписка з наказу додається до трудової
книжки працівника, професія (посада)
якого внесена до затвердженого
переліку. І як наслідок, результати
атестації використовуються при
встановленні пенсій за віком на
пільгових умовах, пільг і компенсацій
коштами підприємства.

Виходячи з системного аналізу норм
права, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що результати
атестації робочих місць носять
індивідуальний характер щодо кожного
окремого підприємства, та відповідно
сама по собі атестація робочих місць на
підприємством є результатом
індивідуальної оцінки та
інспектування рівня умов, характеру
праці на робочому місця його
характеристик в цілому.

Як встановлено судом першої інстанції
КП «Добробут» не є правонаступником КП
«Василівське ВУЖКГ», воно було
створено рішенням 23 сесії V скликання
від 24.06.2008 №09 та провадить власну
фінансово - господарську діяльність з
01.07.2008 року.

Отже, з огляду на викладене, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що позивачем мало бути проведено
атестацію власних робочих місць для
працівників, що мають право на
пільговий стаж за Списком №1 та №2 у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Надаючи правову оцінку вимогам
Державної фінансової інспекції про
відшкодування грошових коштів, суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне зазначити наступне.

Згідно з Положенням Державна фінансова
інспекція України (далі -
Держфінінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра фінансів
України, входить до системи органів
виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно
до покладених на неї завдань вживає в
установленому порядку заходів до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства та притягнення
до відповідальності винних осіб, а
саме: вимагає від керівників та інших
службових осіб підконтрольних установ
усунення виявлених порушень
законодавства; звертається до суду в
інтересах держави, якщо підконтрольною
установою не забезпечено виконання
вимог до усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів <…> (підпункт 4 пункту 4
Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення
Держфінінспекція України для
виконання покладених на неї завдань
має право в установленому порядку,
зокрема, пред'являти керівникам та
іншим особам підприємств, установ та
організацій, що контролюються,
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства; при виявленні збитків,
завданих державі чи об'єкту контролю,
визначати їх розмір згідно з методикою,
затвердженою Кабінетом Міністрів
України.

Також Положенням установлено, що у
разі, якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів,
Держфінінспекція України має право
звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з
положеннями пункту 7 статті 10 Закону №
2939-ХІІ, згідно з якими державній
контрольно-ревізійній службі надано
право пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів, вилучати в судовому порядку
до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що органу державного
фінансового контролю надано
можливість здійснювати контроль за
використанням коштів державного і
місцевого бюджетів та у разі виявлення
порушень законодавства пред'являти
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на корегування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і у цій частині
вона є обов'язковою до виконання. Що
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

На підставі наведеного, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про наявність у органу державного
фінансового контролю права заявляти
вимогу про усунення порушень,
виявлених у ході перевірки
підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути виявлені
в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного
судочинства може бути оскаржене лише
таке рішення, яке породжує
безпосередньо права чи обов'язки для
позивача.

У справі, яка розглядається,
відповідачем пред'явлено вимоги, які
вказують на виявлені збитки, їхній
розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки
відшкодовуються у судовому порядку за
позовом органу державного фінансового
контролю, правильність їх обчислення
перевіряє суд, який розглядає цей
позов, а не за поданням
адміністративного позову
підконтрольної установи про визнання
вимоги протиправною.

Вказана правова позиція щодо
застосування зазначених норм
матеріального права була висловлена
колегією суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у постанові від 15 квітня
2014 року (справа № 21-40а14).

Отже, з огляду на викладене, суд
апеляційної інстанції вважає позовні
вимоги в цій частині необґрунтованими
та такими, що не підлягають задоволенню
за відсутності правових підстав.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
оскаржувана постанова є законною та
обґрунтованою, прийнятою у
відповідності до вимог норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а відтак підстави для її
зміни або скасування відсутні.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200,
ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу комунального
підприємства «Добробут» Василівської
міської ради Запорізької області -
залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 15 жовтня 2013
року у справі №808/6151/13-а - залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
О.О. Круговий

Суддя:
Ю.М. Дадим

Суддя:
С.А. Уханенко