Справа № 804/923/14
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2014 рокусправа № 804/923/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Кругового О.О.

суддів:
Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті
Дніпропетровську апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
31.01.2014 року по справі № 804/923/14 за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Приват-Авто» до Державної податкової
інспекції у Кіровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про скасування податкового
повідомлення рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Приват-Авто» (далі -
Позивач) звернулося до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя Запорізької області
Державної податкової служби про
скасування податкового-повідомлення
рішення № від 08.08.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що у Відповідача не було
правових підстав для прийняття
податкового повідомлення рішення,
прийнятого за результатами перевірки
взаємовідносин Позивача з ТОВ
«Лізинг-Технологія», оскільки
господарські операції були спрямовані
на настання реальних правових
наслідків обумовлених ними та
підтверджуються належним чином
сформованими первинними документами.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
31.01.2014 року адміністративний позов
задоволено, скасовано податкове
повідомлення рішення № від 08.08.2013
року.

Державна податкова інспекція у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, не
погодившись з рішенням
адміністративного суду першої
інстанції, звернулася з апеляційною
скаргою, в якій посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
31.01.2014 року скасувати та прийняти нове
судове рішення, яким в задоволенні
позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
податкове повідомлення-рішення було
прийняте на підставі, в межах
повноважень, та у спосіб, що визначені
Конституцією України та Законами
України, а відтак підстави для його
скасування відсутні.

Сторони, які були належним чином
повідомлені про час та місце
проведення розгляду справи, в судове
засідання не з'явились, у зв'язку з чим
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
фіксування судового процесу не
здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції при прийнятті
оскаржуваного судового рішення норм
матеріального та процесуального права,
суд вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
посадовими особами ДПІ у Кіровському
районі м. Дніпропетровська було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ «Приват-Авто»
() щодо дотримання вимог
податкового законодавства по податку
на додану вартість по взаємовідносинам
з платником податків ТОВ «Лізинг
Технологія» ( код за ) за
квітень 2013 року, на підставі якої було
складено Акт №145/04-65-22-03/32781350 від 26.07.2013
року.

В Акті перевірки зроблено висновок про
порушення позивачем:

- п.п. 198.2, 198.1, 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (
із змінами та доповненнями) занижено
податок на додану вартість в квітні 2013
року на суму 64244.00 грн.;

На підставі зазначеного Акту,
Відповідачем було винесено
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення № від 08.08.2013
року , яким Позивачу було збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на суму 96366.00 грн., в
тому числі за основним платежем - 64244.00
грн., штрафними санкціями у розмірі -
32122.00 грн.

Не погодившись з законністю винесення
зазначеного податкового повідомлення
рішення, Позивач оскаржив його в
судовому порядку.

Правомірність та обґрунтованість
винесення податкових повідомлень
рішення № від 08.08.2013 року є
предметом спору, переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та
задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції зазначив, що
реальність правових наслідків та
господарської мети по правочинам
підтверджується наявними в матеріалах
справи первинним документами, які
фактично підтверджують реальність
здійснення господарської операції, а
тому винесення
податкового-повідомлення рішення
№ від 08.08.2013 року є
необґрунтованим та незаконним.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з зазначеними висновками
суду першої інстанції з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів перевірки,
підставою для визначення Позивачу
грошового зобов'язання за основним
платежем з податку на додану вартість,
стали висновки акту №135/22-2/34230581 від
11.07.2013 року про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Лізинг-Технологія»,
яким було встановлено відсутність
документального підтвердження
реальності здійснення господарських
операцій з ТОВ «Приват-Авто» та
відсутність об'єкту оподаткування
податком на додану вартість.

У зв'язку з зазначеним, податковий
орган дійшов висновку, що ТОВ
«Приват-Авто» є вигодонабувачем, тобто
здійснював облік операцій з метою
податкового обліку операцій, які не
носять реального характеру.

Однак, суд апеляційної інстанції не
погоджується з висновками податкового
органу з огляду на наступне.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г) в
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного
фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

У відповідності з п.198.6 ст.198 ПК України,
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Із системного аналізу зазначених
матеріально-правових норм вбачається,
що до підстав формування платником
податків податкового кредиту
віднесено: наявність господарської
операції, сплата податку на додану
вартість у вартості товарів (робіт,
послуг), факт сплати податку на додану
вартість має підтверджуватися
відповідними податковими накладними,
використання придбаних товарів (робіт,
послуг) в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності
платника податку.

Встановлені обставини справи свідчать
про те, що правовідносини між ТОВ
«Приват-Авто» та ТОВ «Лізинг
Технологія» здійснювались на підставі
договору купівлі-продажу №28/13 від
28.02.2013 року.

На думку податкового органу вказаний
правочин укладено без мети реального
настання наслідків обумовлених цим
правочином.

Надаючи оцінку акту перевірки, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що податковою службою,
фактично, не досліджувалась реальність
господарських операцій, за наслідками
яких позивачем визначено податкові
зобов'язання з ПДВ та податку на
прибуток, а підставою для
донарахування спірних податкових
зобов'язань стали висновки ДПІ про
відсутність факту реального настання
наслідків укладеного договору, ним
обумовлених, які зроблено лише на
відсутність контрагента платника
податків за своєю юридичною адресою.

Враховуючи принцип адміністративного
судочинства - офіційне з'ясування
обставин справи суд апеляційної
інстанції, встановив суть, зміст та
обсяг господарських операцій, які мали
місце між Позивачем та ТОВ «Лізинг
Технологія».

Пунктом 1 договору купівлі-продажу №28/13
від 28.02.2013 року встановлено, що в
порядку та на умовах, визначених цим
договором, продавець передає у
власність Покупцеві, а Покупець
приймає та оплачує сталь
холоднокатану неот ожжену у рулонах
0,47*1250 у кількості за ціною, визначених в
Специфікації до цього Договору.

Специфікацією №2 та специфікацією №3
за квітень 2013 року, які є додатками до
договору купівлі-продажу №28/13 від
28.02.2013 року встановлено, що за квітень
2013 року кількість товару, яка підлягала
продажу Позивачу за специфікацією №2
складала 13.500 т. на загальну суму 60264.00
грн., з яких 10044.00 грн. є сума ПДВ, а за
специфікацією №3 складала 57.469 т. на
загальну суму 271000.82 грн., з яких 54200.16
грн. є сума ПДВ

Факт виконання умов договору
купівлі-продажу №28/13 від 28.02.2013 року, та
здійснення господарських операцій у
квітні 2013 року, підтверджують наступні
документи: податкові накладні №4 від
25.04.2013 року, №3 від 24.04.2013 року, та
видаткові накладні №РН-0000006 від 24.04.2013
року, №РН-00000007 від 25.04.2013 року.

Розрахунок за отриманий товар Позивач
здійснював простим векселем за номером
АА 2044994, дата оплати якого дійсна до
31.12.2013 року, що підтверджується Актом
прийому-передачі векселя від 15.05.2013.

Також, відповідно до договору про
відповідальне зберігання від 27.11.2009
року, ТОВ «Лізинг-Технологія» передає,
а ТОВ «Приват-Авто» приймає на
відповідальне зберігання
товарно-матеріальні цінності по актам
приймання-передачі на відповідальне
зберігання.

Так, 24.04.2013 року Позивач прийняв від ТОВ
«Лізинг-Технологія» сталь
холоднокатану неотоженну в рулонах в
кількості 13.500 т., що підтверджується
актом приймання-передачу на
відповідальне зберігання.

Також, 25.04.2013 року Позивач прийняв від
ТОВ «Лізинг-Технологія» сталь
холоднокатану неотоженну в рулонах в
кількості 57.469 т., що підтверджується
актом приймання-передачу на
відповідальне зберігання.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що господарську
діяльність ТОВ «Приват-Авто» здійснює
в нежитловому приміщені, яке належить
йому на підставі договору оперативної
оренди нежитлових приміщень №08/08 СК
від 01.10.2008 року, яке розташоване за
адресою: вул.. Набережна Перемоги, 32-а, м.
Дніпропетровськ, 49094.

Досліджені вище документи
відповідають вимогам чинного
законодавства, та визнаються судом
апеляційної інстанції як первинні з
огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

У відповідності до ч.2 ст.9
означеного Закону первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань платників
здійснюється на підставі первинних
документів, у яких міститься
інформація саме про господарські
операції (результати їх здійснення).

Надані позивачем для підтвердження
реальності здійснення господарських
операцій, первинні документи
відображають зміст та обсяг укладених
договорів, містять всі необхідні
реквізити, та обов'язкові посвідчення,
що вказує на безпідставність висновків
податкового органу про неправомірне
відображення позивачем сум податку на
додану вартість та податку на прибуток
у податковій звітності за вказаними
господарськими операціями.

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2
ст.71 КАС України покладено обов'язок
щодо доказування правомірності
прийнятого рішення, не доведено того,
що сторонами укладено угоди не з метою
реального настання правових наслідків,
а з метою порушення публічного порядку.

Тобто, зазначеними вище документами
підтверджується факт реального
здійснення господарської операції між
Позивачем та ТОВ «Лізинг Технологія»,
та відповідно правомірність
віднесення коштів до податкового
кредиту.

Щодо посилання Відповідача на
дефектність товарно-транспортних
накладних, як на підставу
безтоварності господарської операції
суд апеляційної інстанції зазначає
наступне.

Відповідно до ст..1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - це документ який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Товарно-транспортна накладна не є
первинним документом, який підтверджує
здійснення господарської операції з
поставки товарів, оскільки не
відображає відомості про господарську
операцію з поставки товару, а
відображає відомості про господарську
операцію перевезення, а тому є
безпідставним твердження відповідача,
що відсутність товарно-транспортної
накладної, вказує на те, що
господарські операції з поставки
товару не здійснювалась.

Також, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що сертифікат якості не є
первинним документом, який підтверджує
реальність здійснення господарської
операції, оскільки він не містить
інформацію про господарську
діяльність та не підтверджує її
здійснення.

Водночас, суд апеляційної інстанції
зазначає, що формування підприємством
податкового кредиту не може ставитись
у пряму залежність від додержання
податкової дисципліни третіми особами.
Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, або припустився інших
порушень при здійсненні господарської
діяльності, це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість у разі, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо включення сум податку, сплачених
ним в ціні придбаних товарів (робіт,
послуг), до складу податкового кредиту
та має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Отже, встановлені обставини справи
свідчать про реальність господарських
операцій між Позивачем та ТОВ «Лізинг
Технологія», а тому податкове
повідомлення рішення № від 08.08.2013
року є протиправним та таким, що
підлягає скасуванню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо безпідставності
висновків Відповідача про заниження
позивачем у періоді, що перевірявся,
податку на додану вартість, а тому
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що оскаржувана постанова
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 31.01.2014 року
є обґрунтованою та законною, а підстави
для її скасування відсутні.

На підставі наведеного, керуючись, ст.
196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206 КАС України,
суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
31.01.2014 року по справі № 804/923/14 - залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий:
О.О. Круговий

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
Ю.М. Дадим