Справа № 804/10541/13-а
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" листопада 2014 р. м. Київ
К/800/35722/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Швеця В.В.,

Малиніна В.В.,

Ситникова
О.Ф.,

провівши в порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Терни-Сервісмонтаж»
(далі - Товариство) про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (далі -
відділення Фонду) на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 5 вересня 2013
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 3 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року відділення Фонду
пред'явило в суді позов, в якому просило
стягнути з Товариства
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
2012 році в розмірі 50030 гривень 76 копійок,
а також пеню в розмірі 10
гривень 01 копійка за порушення
встановлених законодавством термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій.

В обґрунтування позову відділення
Фонду зазначило, що відповідно до
положень Закону України від 21 березня
1991 року № 875-ХІІ "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин; далі - Закон № 875-XІI)
Товариство не забезпечило
працевлаштування необхідної кількості
інвалідів та вчасно не сплатило за це
адміністративно-господарські санкції.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
5 вересня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 3 червня 2014 року, відділенню Фонду в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги
відділення Фонду посилається на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, у зв'язку з чим
ставить питання про скасування
прийнятих ними рішень та ухвалення
нового, про задоволення позовних вимог.

Товариство своїм правом, як сторони у
справі, не скористалося та заперечень
на касаційну скаргу не подало.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що Товариством вжиті усі,
передбачені чинним законодавством,
заходи по забезпеченню
працевлаштування інвалідів, а тому
штрафні санкції, передбачені статтею 20
Закону № 875-XІI, до нього
застосовуватися не можуть.

Проте погодитися з таким висновком не
можна, оскільки суди дійшли його з
порушенням вимог процесуального
законодавства щодо всебічності й
повноти з'ясування дійсних обставин
справи, прав та обов'язків сторін у
відповідних правовідносинах, належної
правової оцінки зібраних у справі
доказів.

Згідно зі статтею 19 Закону № 875-XІI для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Статтею 20 цього ж Закону передбачено,
що підприємства (об'єднання), установи і
організації незалежно від форми
власності і господарювання, де
кількість працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим частиною першою статті 19
цього Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів штрафні
санкції, сума яких визначається у
розмірі середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві (в
об'єднанні), в установі, організації за
кожне робоче місце, не зайняте
інвалідом.

Статтею 218 Господарського кодексу
України встановлено, що підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Згідно з частиною четвертою статті 20
Закону України "Про зайнятість
населення" підприємства, установи і
організації незалежно від форми
власності реєструються у місцевих
центрах зайнятості за їх
місцезнаходженням як платники збору до
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття,
щомісяця подають цим центрам
адміністративні дані у повному обсязі
про наявність вільних робочих місць
(вакансій), у тому числі призначених для
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до статті 181 Закону № 875-XІI
рішення про визнання інваліда
безробітним і взяття його на облік для
працевлаштування приймається центром
зайнятості за місцем проживання
інваліда на підставі поданих ним
рекомендації МСЕК та інших,
передбачених законодавством
документів.

Державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

Статтею 18 Закону № 875-XІI встановлено, що
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування здійснюється шляхом
їх безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Перевіркою матеріалів справи
встановлено, що згідно зі звітом за
формою № 10-ПІ за 2012 рік, поданим
Товариством відділенню Фонду,
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
Товариства в зазначений період склала
364 особи. Відповідно, кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених за вимогами статті 19
Закону № 875-XІI, складає 15 осіб, а
фактично в Товаристві працювало
12 інвалідів. Звіти ж про наявність
вакансій, у тому числі призначених для
працевлаштування інвалідів, за формою
№ 3-ПН подавалися Товариством до
Тернівського районного центру
зайнятості міста Кривого Рогу в 2012 році
не щомісяця, як того вимагає стаття 20
Закону України "Про зайнятість
населення", а лише п'ять разів на рік: 9
квітня, 16 травня, 10 липня, 1 серпня та 17
жовтня.

За наведених обставин колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про вжиття
Товариством вичерпних заходів щодо
недопущення правопорушення, яке є
підставою для застосування до нього
штрафних санкцій, визначених статтею 20
Закону № 875-XІI, однак, лише в квітні,
травні, липні, серпні та жовтні.

Водночас, в обґрунтування такого ж
висновку за період з січня по березень,
у вересні та з листопада по грудень 2012
року суди не встановили ні факту
подання Товариством до Тернівського
районного центру зайнятості міста
Кривого Рогу звітів за формою №3-ПН
щодо наявності вакансій для
працевлаштування інвалідів за
вказаний період, ні факту виконання ним
в цей період нормативу із створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у повному обсязі.

Незважаючи на те, що судами допущено
неповне з'ясування обставин справи
лише в частині періоду з січня по
березень, у вересні та з листопада по
грудень 2012 року, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
скасувати усі ухвалені у справі
рішення в повному обсязі та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, оскільки позовні вимоги
стосуються річного періоду, який не
підлягає поділу.

Під час нового розгляду справи суду
першої інстанції необхідно врахувати
викладене, всебічно і повно встановити
всі фактичні обставини справи на
підставі об'єктивної оцінки наявних у
ній доказів, з'ясувати справжні права
та обов'язки сторін і, залежно від
встановленого, правильно застосувати
норми матеріального права, що
врегульовують спірні правовідносини,
та ухвалити законне й обґрунтоване
рішення.

Керуючись статтями 222, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
5 вересня 2013 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 3 червня 2014
року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам та оскарженню не підлягає.

Судді
В.В.Швець

В.В.Малинін

О.Ф.Ситников