Справа № 2-а-484/10
Суддя: Судова-Хомюк Н.М.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 р.
Справа № 114842/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Судової-Хомюк Н.М.

суддів:
Шинкар Т.І., Коваля Р.Й.,

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Нововолинського
міськвиконкому на постанову
Нововолинського міського суду
Волинської області від 09 грудня 2010 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення Нововолинського
міськвиконкому про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
виплатити щорічну допомогу на
оздоровлення, -

встановив
:

В жовтні 2010 року позивач звернувся з
позовом до відповідача про
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок і виплату одноразової
компенсації в розмірі 60 мінімальних
заробітних плат та щорічної допомоги
на оздоровлення за 2010 рік у розмірі 5
мінімальних заробітних плат,
передбачених ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Оскаржуваною постановою позов
задоволено. Визнано дії відповідача
протиправними. Зобов'язано відповідача
провести нарахування та виплату
позивачу одноразової компенсації за
шкоду заподіяну здоров'ю та щорічної
допомоги на оздоровлення за 2010 рік в
розмірі встановленому ст. 48 «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу до Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою в позові відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що приймаючи
оскаржувану постанову суд першої
інстанції порушив норми матеріального
права, а допущена упереджена оцінка
зібраних доказів та довільне
трактування законодавства за текстом
постанови, не відповідає фактичним
обставинам справи, що призвело до
неправильного вирішення справи по суті
позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників
судового процесу, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін, мотивуючи це
наступним.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що позивач має
статус учасника ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, 1
категорії, захворювання якого
пов'язане з наслідками аварії на
Чорнобильській АЕС, що підтверджується
відповідним посвідченням.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У зв'язку з тим, що Рішенням
Конституційного Суду України № 10-рп/2008
від 22 травня 2008 року визнано такими, що
не відповідають Конституції України,
положення пункту 28 розділу II "Внесення
змін до деяких законодавчих актів
України" Закону України "Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України", якими на 2008 рік було
обмежено виплати компенсацій і
допомог у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати,
встановлених, зокрема, у ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", із
вказівкою на те, що дане рішення
Конституційного Суду України має
преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Відповідно до ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Надання законодавцем відповідно до ст.
62 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" Кабінету Міністрів України
права визначати порядок виплат особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, не означає,
що останній може допустити звуження
змісту та обсягу прав таких осіб,
встановлених цим законом.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до переконання про
підставність вимог позивача в частині
невиплати одноразова компенсація в
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат і покладення на відповідача
обов'язку щодо проведення позивачу
нарахування та виплати за вказаний
період у зазначеному розмірі.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" виплат, як на причину
невиконання державою взятих на себе
зобов'язань, до уваги колегією суддів
не приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Кечко проти України".

Відповідно до ст. 48 «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (в редакції зі змінами
відповідно до Рішення Конституційного
суду України від 09.07.2007 року N 6-рп/2007)
щорічна допомога на оздоровлення
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, 1 категорії,
виплачується в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат.

Згідно з частинами п'ять і сім статті 48
цього Закону щорічна допомога на
оздоровлення виплачується громадянам
за місцем їх проживання органами
соціального захисту населення; розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Позивачу щорічна допомога на
оздоровлення виплачувалась відповідно
до Постанови Кабінету Міністрів
України від 26 липня 1996 року № 836 "Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та від 12 липня 2005 року № 562
"Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що при визначенні розміру
виплат застосуванню підлягають
положення статті 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не
постанови Кабінету Міністрів України
№ 836 і № 562, які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Відтак, позовні вимоги позивача про
нарахування та виплату недоотриманої
суми щорічної допомоги на оздоровлення
за 2010 рік з розрахунку 5 мінімальних
заробітних плат, відповідно до статті 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" -
підлягають задоволенню.

Колегія суддів приходить до
переконання, що доводи апеляційної
скарги висновків суду першої інстанції
не спростовують, постанова суду першої
інстанції ґрунтується на правильно
встановлених обставинах справи та з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198,
ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Нововолинського міськвиконкому -
залишити без задоволення.

Постанову Нововолинського міського
суду Волинської області від 09 грудня 2010
року у справі № 2а-484/10 у справі за
позовом ОСОБА_1 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту постановлення.

Ухвала остаточна та оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
Н.М. Судова-Хомюк

Судді :
Т.І. Шинкар

Р.Й. Коваль