Справа № 815/4370/13-а
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2014-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4370/13-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м.
Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання
Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства «Підприємство по
виробництву медичних виробів з
полімерних матеріалів «Гемопласт» до
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про часткове
скасування податкового повідомлення -
рішення від 22.02.2013 року № ,-

В С Т А Н О В
И В:

Публічне акціонерне товариство
«Підприємство по виробництву медичних
виробів з полімерних матеріалів
«Гемопласт» (надалі по тексту - позивач
або ПАТ «Гемопласт») звернулося до суду
з позовом до Білгород-Дністровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Одеській області (надалі
по тексту відповідач або
Білгород-Дністровська ОДПІ ГУ
Міндоходів в Одеські області) про
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 28.08.2013 року
у справі № 815/4307/13-а, залишеною без змін
ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 12.12.2013 року,
позов задоволено частково. Скасовано
податкові повідомлення-рішення
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області від 22.02.2013 року № 2170, №
та № . В задоволенні решти
позовних вимог відмолено.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 17.10.2014 року постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 28.08.2013 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 12.12.2013 року у справі № 815/4370/13-а в
частині задоволення позову про
скасування податкового
повідомлення-рішення
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області від 22.02.2013 року № 2170 в
частині визначення грошового
зобов'язання з податку на доходи
найманих працівників на суму 3 300,38 грн.
основного зобов'язання та 825,10 грн.
штрафних санкцій скасовано та в цій
частині прийнято нове рішення - в
позові про скасування податкового
повідомлення-рішення
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області від 22.02.2013 року № 2170 в
частині визначення грошового
зобов'язання з податку на доходи
найманих працівників на суму 3 300,38 грн.
основного зобов'язання та 825,10 грн.
штрафних санкцій - відмовлено.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 28.08.2013 року
та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 12.12.2013 року
у справі № 815/4370/13-а в частині
задоволення позову про скасування
податкового повідомлення-рішення
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області від 22.02.2013 року №
0 скасовано, в цій частині справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції.

В іншій частині постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
28.08.2013 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 12.12.2013 року у справі № 815/4370/13-а
залишено без змін.

10 листопада 2014 року вказана справа
надійшла до Одеського окружного
адміністративного суду за вхідним
номером № 27751/14 та відповідно до
автоматичного розподілу справ справу
передано судді Стефанову С.О.

Ухвалою суду від 11 листопада 2014 року
суддею Стефановим С.О. прийнято до
свого провадження адміністративну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Підприємство
по виробництву медичних виробів з
полімерних матеріалів «Гемопласт» до
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області в частині вимог щодо
скасування податкового повідомлення -
рішення від 22.02.2013 року № 0.

17.11.2014 року представник позивача подав
через канцелярію суду (вхід. № 28425/14)
уточнення позовних вимог, згідно яких
позивач просить суд визнати частково
нечинним з моменту видачі податкове
повідомлення-рішення від 22.02.2013 року №
0 (податок на прибуток приватних
підприємств та штрафна (фінансова)
санкція щодо визначення грошового
зобов'язання на загальну суму 756 987,90
грн., з яких податок на прибуток 691 459,00
грн., застосована штрафна санкція 65 528,90
грн.).

В обґрунтування позовних вимог
представник позивач посилається на те
що, із врахуванням позиції ВАСУ у даній
справі, яка є обов'язковою при її новому
розгляді, спірними для нового розгляду
даної справи у суді першої інстанції
залишаються лише витрати на
відрядження підзвітних осіб по
придбанню електронних квитків без
посадкових талонів, та їх
врахування/неврахування у загальній
сумі витрат ПАТ «Гемопласт», що
випливає на часткову
дійсність/недійсність донарахованої
суми податку на прибуток і
застосованої штрафної санкції. Тому, на
думку позивача, розглядати
обґрунтованість і законність
оспорюваного податкового
повідомлення-рішення № від 22.02.2013
року слід саме із врахуванням позиції
ВАСУ, а саме - із виключенням із суми
валових витрат ПАТ «Гемопласт» саме
витрат на відшкодування витрат
підзвітних осіб по придбанню
електронних квитків без наявності
посадкових талонів, тобто вказане
податкове повідомлення рішення, слід
визнати нечинним частково - у сумі 756
987,90 грн. (тобто без врахування
донарахованих сум податку на прибуток
у розмірі 4 432,00 грн. та пропорційно
штрафної санкції у розмірі 388,10 грн.).

Представник позивача у судовому
засіданні уточнені позовні вимоги
підтримав у повному обсязі,
посилаючись на обставини викладені в
позовній заяві та в уточненнях
позовних вимог.

Представник відповідача у судовому
засіданні з адміністративним позовом
не погодився, вважає його таким, що не
підлягає задоволенню, посилаючись на
те, що в ході перевірки з боку позивача
були встановлені порушення, які
знайшли відображення в акті перевірки,
що підтверджується фактичними
обставинами, а тому оскаржуване
рішення є законним.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, а
також дослідивши обставини, якими
обґрунтовувалися позовні вимоги,
перевіривши їх доказами, судом
встановлені наступні факти та
обставини.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України, документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Судом встановлено, що у період з 10
грудня 2012 року по 22 січня 2013 року на
підставі направлень від 10.12.2012 року №
62/22, № 63/22, № 64/22, № 65/22, № 60/22, № 61/22, №
66/17-01, виданих Білгород-Дністровською
ОДПІ, посадовими особами відповідача, з
урахуванням вимог п. 77.1 ст. 77
Податкового кодексу України та
відповідно до плану-графіку проведення
документальних перевірок суб'єктів на 4
квартал 2012 року проведено планову
документальну перевірку
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання ПАТ «Гемопласт»
вимог податкового законодавства за
період з 01 січня 2011 року по 30 вересня 2012
року, іншого законодавства за період з
01 січня 2011 року по 30 вересня 2012 року.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем складено акт №277/22-118/00480922
від 05 лютого 2013 року «Про результати
планової виїзної перевірки ПАТ
«Гемопласт», з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 січня 2011
року по 30 вересня 2012 року, іншого
законодавства за період з 01 січня 2011
року по 30 вересня 2012 року» (а.с. 12-232 - том
І), у висновку якого зафіксовані
встановлені під час перевірки
порушення.

Не погодившись із висновками вказаного
акту перевірки, позивач надав
заперечення до Білгород-Дністровської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Одеської області Державної
податкової служби (а.с. 1-13 - том 5).

Висновком Білгород-Дністровської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Одеської області Державної
податкової служби від 19 лютого 2013 року
№01, позивача повідомлено про те, що
висновки акту перевірки зроблені на
підставі наданих підприємством
документів та є обґрунтованими (а.с. 1-93
том -2).

На підставі зазначеного акту
перевірки, а також згідно з п. 54.3 ст. 54 ПК
України, відповідачем, зокрема,
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 22
лютого 2013 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток приватних підприємств у
розмірі 761 808,00 грн. (за основним
платежем - 695 891 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) - 65 917
грн.) (а.с. 46 - том 3).

Не погодившись з висновками акту
перевірки та прийнятим податковим
повідомленням - рішенням, ПАТ
«Гемопласт», оскаржило його в судовому
порядку та з урахуванням поданих
уточнень просить суд визнати нечинним
вказане рішення в частині визначення
позивачу грошового зобов'язання на
загальну суму 756 987,90 грн., з якого:
податок на прибуток у сумі 691 459,00 грн.
та застосована штрафна санкція у сумі 65
528,90 грн.

Оцінивши належність, допустимість,
достовірність наданих сторонами
доказів, а також достатність та
взаємний зв'язок у їх сукупності, суд
вважає зазначене податкове
повідомлення-рішення в оскарженій
позивачем частині необґрунтованим, а
позовні вимоги такими, що підлягають
задоволенню у зв'язку з наступним.

В акті перевірки встановлено заниження
ПАТ «Підприємством по виробництву
медичних виробів з полімерних
матеріалів «Гемопласт» податку на
прибуток за перевіряємий період на 1
292 785, 00 грн.

Перевіркою повноти визначення витрат
за період з 01 січня 2011 року по 30 вересня
2012 року встановлено їх завищення
всього у сумі 5 712 525, 00 грн.

Як зазначено у акті, на підставі
авансових звітів №110 від 31 січня 2011
року, №119 від 02 лютого 2011 року, №120 від 02
лютого 2011 року підприємство
безпідставно включило до складу
валових витрат витрати на відрядження
працівників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
відповідно.

Суд не погоджується з висновками
відповідача стосовно того, що витрати
на відрядження вищезазначених
працівників підприємства не
підтверджені первинними документами,
що встановлюють або засвідчують намір
та факт здійснення цих відряджень, з
огляду на наступне.

Як вбачається з акту перевірки,
перевіркою встановлено, що за рахунок
підприємства було відшкодовано
витрати на відрядження підзвітної
особи ОСОБА_1 (добові та витрати на
проїзд), які не підтверджені первинними
документами, що встановлюють або
засвідчують намір та факт здійснення
цих відряджень, у зв'язку із чим суму
відшкодування цих витрат слід вважати
доходом отриманим ОСОБА_1

Відповідно до пп. 140.1.7 п. 140.1 ст. 140 ПК
України, витрати на відрядження
фізичних осіб, які перебувають у
трудових відносинах із таким платником
податку або є членами керівних органів
платника податку, в межах фактичних
витрат особи, яка відряджена, на проїзд
(у тому числі перевезення багажу,
бронювання транспортних квитків) як до
місця відрядження і назад, так і за
місцем відрядження (у тому числі на
орендованому транспорті), оплату
вартості проживання у готелях
(мотелях), а також включених до таких
рахунків витрат на харчування чи
побутові послуги (прання, чищення,
лагодження та прасування одягу, взуття
чи білизни), на найм інших жилих
приміщень, оплату телефонних розмов,
оформлення закордонних паспортів,
дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове
страхування, інші документально
оформлені витрати, пов'язані з
правилами в'їзду та перебування у місці
відрядження, в тому числі будь-які
збори і податки, що підлягають сплаті у
зв'язку із здійсненням таких витрат.

Зазначені в абзаці першому цього
підпункту витрати можуть бути включені
до складу витрат платника податку лише
за наявності підтвердних документів,
що засвідчують вартість цих витрат у
вигляді транспортних квитків або
транспортних рахунків (багажних
квитанцій), у тому числі електронних
квитків за наявності посадкового
талона та документа про сплату за всіма
видами транспорту, в тому числі
чартерних рейсів, рахунків, отриманих
із готелів (мотелів) або від інших осіб,
що надають послуги з розміщення та
проживання фізичної особи, в тому числі
бронювання місць у місцях проживання,
страхових полісів тощо.

Не дозволяється включати до складу
витрат на харчування вартість
алкогольних напоїв і тютюнових
виробів, суми "чайових", за винятком
випадків, коли суми таких "чайових"
включаються до рахунку згідно із
законами країни перебування, а також
плату за видовищні заходи.

До складу витрат на відрядження
відносяться також витрати, не
підтверджені документально, на
харчування та фінансування інших
власних потреб фізичної особи (добові
витрати), понесені у зв'язку з таким
відрядженням у межах території
України, але не більш як 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
податкового (звітного) року, в
розрахунку за кожен календарний день
такого відрядження, а для відряджень за
кордон - не вище 0,75 розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня податкового (звітного) року, в
розрахунку за кожен календарний день
такого відрядження.

Будь-які витрати на відрядження можуть
бути включені до складу витрат
платника податку за наявності
документів, що підтверджують зв'язок
такого відрядження з діяльністю такого
платника податку, зокрема (але не
виключно) таких: запрошень сторони, що
приймає, діяльність якої збігається з
діяльністю платника податку;
укладеного договору чи контракту;
інших документів, які встановлюють або
засвідчують бажання встановити
цивільно-правові відносини;
документів, що засвідчують участь
відрядженої особи в переговорах,
конференціях або симпозіумах, інших
заходах, які проводяться за тематикою,
що збігається з господарською
діяльністю платника податку.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_1 є головою
ревізійної комісії ПАТ «Підприємство
по виробництву медичних виробів з
полімерних матеріалів «Гемопласт».

Відповідно до Положення про ревізійну
комісію ПАТ «Підприємство по
виробництву медичних виробів з
полімерних матеріалів «Гемопласт»,
затвердженого загальними зборами ПАТ
«Гемопласт», протокол №21 від 29 червня
2011 року, ревізійна комісія товариства є
органом, який здійснює контроль за
загальною фінансово-господарською
діяльністю Товариства, діяльністю
Виконавчого органу Товариства
(Правлінням), дочірніх підприємств,
філій, представництв товариства та
обирається відповідно до чинного
законодавства та Статуту Товариства.
Комісія здійснює свою діяльність
шляхом проведення планових перевірок
фінансово-господарської діяльності
Товариства за результатами
фінансового року, позапланових
перевірок, спеціальних перевірок
фінансово-господарською діяльності
Товариства у передбачених Положенням і
законодавством випадках, а також
службових розслідувань по фактам
виявлених фінансових порушень (а.с.
223-230, том - 2).

На підтвердження витрат на відрядження
ОСОБА_1, позивачем надано до суду: звіти
про використання коштів, виданих на
відрядження або під звіт, авіаквитки
(а.с. 177-192, том - 2), накази про відрядження
(а.с. 203-212, том - 2), договір №45 від 03
серпня 2010 року (а.с. 216-222, том - 2).

Судом встановлено, що 03 серпня 2010 року
між ПАТ «Підприємство по виробництву
медичних виробів з полімерних
матеріалів «Гемопласт» (м.
Білгород-Дністровський, Україна) та ЗАТ
«М-ЦЕНТР» (м. Москва, Росія) укладено
договір №45 від 03 серпня 2010 року (а.с.
216-222, том 2). Як вбачається з наказу про
відрядження №693 від 28 січня 2011 року,
голова ревізійної комісії ОСОБА_1
відряджена до м. Москви (Росія) на ЗАТ
«М-ЦЕНТР» для вирішення виробничих
питань (а.с. 203, том - 2).

Відповідач посилається на те, що
витрати на відрядження ОСОБА_1 не
підтверджені відповідно до Інструкції
про службові відрядження в межах
України та за кордон, а саме до наказу
про відрядження не надано технічне
завдання на відрядження.

Згідно з пунктом 1 розділу 1 Інструкції
про службові відрядження в межах
України та за кордон, затвердженої
Наказом Міністерства фінансів України
13.03.1998 року N 59 (у редакції наказу
Міністерства фінансів України від
17.03.2011 року N 362), службовим відрядженням
вважається поїздка працівника за
розпорядженням керівника органу
державної влади, підприємства,
установи та організації, що повністю
або частково утримується
(фінансується) за рахунок бюджетних
коштів (далі - підприємство), на певний
строк до іншого населеного пункту для
виконання службового доручення поза
місцем його постійної роботи (за
наявності документів, що підтверджують
зв'язок службового відрядження з
основною діяльністю підприємства).

Оскільки ПАТ «Підприємство по
виробництву медичних виробів з
полімерних матеріалів «Гемопласт» не
утримується (фінансується) за рахунок
бюджетних коштів, та має код форми
власності - 10 Приватна власність,
відтак положення зазначеної
Інструкції не можуть бути застосовані
до позивача, а тому доводи відповідача
про не підтвердження витрат на
відрядження ОСОБА_1 та заниження
підприємством податку на прибуток на
суму 6 331,00 грн. є помилковими та
спростовуються наявними в матеріалах
справи документами.

Перевіркою також встановлено, що за
рахунок підприємства було
відшкодовано витрати підзвітних осіб
по придбанню електронних квитків без
наявності посадкових талонів та
документів, що засвідчують вартість
цих витрат, у зв'язку з чим позивачу
донараховано податку на прибуток на
суму 4 432,00 грн. та визначено штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 1 грн.,
разом з тим, з урахуванням поданих
уточнень позовних вимог, позивач в цій
частині податкове
повідомлення-рішення № від 22
лютого 2013 року не оскаржує.

Також судом встановлено, що в
перевіряємий період ПАТ «Підприємство
по виробництву медичних виробів з
полімерних матеріалів «Гемопласт» до
складу витрат включено витрати по
придбанню товарів та
товарно-матеріальних цінностей у
наступних підприємств-контрагентів:
ТОВ «Собраніє», ПП «Акарі-Груп», ТОВ
«Будмашпост», ТОВ «Будівельна компанія
СТ», ТОВ «Бітекс», ТОВ «Промсервіс», ТОВ
«Укрвебконсантінг».

На підтвердження товарності
зазначених операцій позивачем надано
до суду копії наступних документів: по
ТОВ «Собраніє» видаткові накладні (а.с.
102-103 том 4), податкову накладну (а.с. 104 -
том 4), витяг з виписки банку (а.с. 105 - том
4); по ПП «Акарі-Груп» видаткова
накладна (а.с. 106), податкова накладна
(а.с. 107 - том 4); по ТОВ «Будмашпост»
договір поставки від 01 червня 2011 року
(а.с. 117-119 - том 4), видаткові накладні (а.с.
108-111 - том 4), податкові накладні (а.с. 112-115
- том 4), витяг з виписки банку (а.с. 116 -
том 4); по ТОВ «Будівельна компанія СТ»
видаткова накладна (а.с. 120 - том 4),
податкова накладна (а.с. 121 - том 4), витяг
з виписки банку (а.с. 122 - том 4); по ТОВ
«Бітекс» видаткова накладна (а.с. 123-124 -
том 4), податкова накладна (а.с. 125-126 - том
4), витяг з виписки банку (а.с. 127 - том 4),
договір поставки від 06 лютого 2012 року
(а.с. 128-130 - том 4); по ТОВ
«Укрвебконсантінг» видаткові накладні
(а.с. 131-138 - том 4), податкові накладні (а.с.
139-146 - том 4), витяг з виписки банку (а.с. 147
- том 4); по ТОВ «Промсервіс» видаткові
накладні (а.с. 148-152 - том 4), податкові
накладні (а.с. 153-159 - том 4), витяг з
виписки банку (а.с. 160 - том 4), договір
поставки №110310 від 10 березня 2011 року
(а.с. 161-164 - том 4), додаткова угода №1 від
31 серпня 2011 року до договору №110310.

Також позивачем надано витяг із
реєстру отриманих податкових
накладних за період 01 січня 2011 року по 30
вересня 2012 року (а.с. 166-167 - том 4), витяг
із Журналу-ордеру №6 по рахунку 63101 за
період з 01 січня 2011 року по 30 вересня 2012
року та витяг із Журналу-ордеру №6 по
рахунку 63107 за період з 01 січня 2011 року
по 30 вересня 2012 року (а.с. 168-173 - том 4).

Судом встановлено, що на виконання
вимог ст. 1, п. 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» усі первинні
документи надані позивачем для
перевірки оформлено належним чином,
зокрема, щодо наявності в них змісту та
обсягу господарської операції, одиниці
виміру господарської операції та
даних, що дають змогу ідентифікувати
осіб, які брали участь у здійсненні
господарської операції, відносно чого
представник відповідача не
заперечував у судовому засіданні.

Проаналізувавши зміст акту перевірки
№277/22-118/00480922 від 05 лютого 2013 року «Про
результати планової виїзної перевірки
ПАТ «Гемопласт», з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 січня 2011
року по 30 вересня 2012 року, іншого
законодавства за період з 01 січня 2011
року по 30 вересня 2012 року», суд
зазначає, що доводи відповідача
стосовно взаємовідносин позивача із
вищезазначеними підприємствами
ґрунтуються на податковій інформації,
витягах з актів перевірки контрагентів
позивача та положеннях цивільного
законодавства щодо складання
правочинів та їх нікчемність, висновки
про виявлені порушення зроблено без
дослідження первинних документів, що
свідчить про їх необґрунтованість.

Згідно п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших
витрат, визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК
України, витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку; витрати банківських
установ, до яких відносяться: а)
процентні витрати за
кредитно-депозитними операціями, в
тому числі за кореспондентськими
рахунками та коштами до запитання,
цінними паперами власного обігу; б)
комісійні витрати, в тому числі за
кредитно-депозитними операціями,
розрахунково-касове обслуговування,
інкасацію та перевезення цінностей,
операціями з цінними паперами,
операціями на валютному ринку,
операціями з довірчого управління; в)
від'ємний результат (збиток) від
операцій з купівлі/продажу іноземної
валюти та банківських металів; г)
від'ємне значення курсових різниць від
переоцінки активів та зобов'язань у
зв'язку зі зміною офіційного курсу
національної валюти до іноземної
валюти відповідно до підпункту 153.1.3
пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ)
суми страхових резервів, сформованих у
порядку, передбаченому статтею 159 цього
Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені
до Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб; е) витрати з придбання права
вимоги на виконання зобов'язань у
грошовій формі за поставлені товари чи
надані послуги (факторинг); є) витрати,
пов'язані з реалізацією заставленого
майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані
зі здійсненням банківських операцій та
наданням банківських послуг; з) інші
витрати, передбачені цим розділом.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України, витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг (п. 138.4
ст. 138 ПК України).

У відповідності з п.п. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139 ПК
України, не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

У пункті 3.1.2.3 акту перевірки
встановлено, що підприємство включило
до складу валових витрат вартість
проведених поточних ремонтів у сумі 183
839, 00 грн. без відповідних
підтверджуючих документів про
проведення ремонтів.

Для документального підтвердження
господарських операцій в рамках
проведення поточних та капітальних
ремонтів позивачем надано до суду
копії наступних документів, а саме
актів по проведеним ремонтам та звітів
по ремонтам (а.с. 1-99 - том 4).

В акті перевірки зазначається, що
підприємством не було дотримано вимоги
наказу Міністерства статистики
України від 29 грудня 1995 року N 352 «Про
затвердження типових форм первинного
обліку», а саме відсутні накази
керівника про виведення об'єктів
основних засобів з експлуатації, акти
приймання-здачі відремонтованих,
реконструйованих і модернізованих
об'єктів (форма ОЗ-2).

Між тим суд зазначає, що зазначеним
наказом затверджено типові форми
первинної облікової документації з
обліку основних засобів та не
зазначається про наказ про виведення
об'єктів основних засобів з
експлуатації. Крім того позивачем до
суду надано лист-відповідь державної
служби статистики України №03.4-6/485 від 05
квітня 2013 року на запит ПАТ «Гемопласт»
щодо уточнення статусу форм № ОЗ-1 «Акт
приймання-передачі (внутрішнього
переміщення) основних засобів» та ОЗ-2
«Акт приймання-здачі відремонтованих,
реконструйованих та модернізованих
об'єктів», відповідно до якого Держстат
України повідомляє, що для
відображення господарських операцій
підприємство може використовувати як
відповідні типові форми первинного
обліку, так й інші первинні документи,
що фіксують факти здійснення цих
операцій (а.с. 101 - том 4).

Враховуючи те, що під час перевірки
було використано наступні документи:
Книга журнал-головна, Журнали-ордери
№№2, 6, 7, 10, 11, 13, аналітичні відомості по
балансовому рахунку 10 «Основні фонди»,
аналітичні відомості по балансовому
рахунку 15102 «поліпшення основних
фондів», аналітичні відомості по
балансовому рахунку 234 «Витрати на
ремонт та поліпшення основних фондів»,
аналітичні відомості по рахунках 23, 311,
372, 631, 685, акти виконаних робіт від
постачальників на проведення ремонтів
та поліпшень основних фондів, акти
списання матеріалів на ремонти
виконані власними силами, податковий
облік нарахування амортизації
основних фондів, а також надані на
запит податкової копії актів по
проведеним ремонтам, копії звітів по
ремонтам, копії книг реєстрації
наказів, беручи до уваги позицію
Держстату України, суд дійшов висновку,
що зазначені документи в їх сукупності
підтверджують здійснення операцій по
ремонту та задекларовані, у зв'язку із
цим, витрати на поліпшення основних
фондів.

Враховуючи викладене, зважаючи на
встановлені судом обставини, з
урахуванням положень діючого
законодавства, суд приходить до
висновку, що визначення відповідачем
ПАТ «Гемопласт» суми грошового
зобов'язання по податку на прибуток
приватних підприємств у розмірі 691 459,00
грн. та відповідно суми штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів) з цього
виду податку у розмірі 65 916,00 грн. є
протиправним, а тому податкове
повідомлення-рішення № від 22
лютого 2013 року в цій частині підлягає
скасуванню.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оцінка поданих особами, які беруть
участь в адміністративній справі та
самостійно зібраних судом в порядку
ст.11 КАС України доказів в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, здійснюється судом за
правилами ч.2 ст.71 КАС України в порядку,
що встановлений ст.86 цього Кодексу.

Всупереч наведеним вимогам,
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень не надав до суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірності
прийнятого ним рішення, щодо
нарахування позивачу грошового
зобов'язання з податку на прибуток.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС
України, згідно якої, усі учасники
адміністративного процесу є рівними та
ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і
вирішення справ у адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними доказів, з'ясувавши
обставини у справі; перевіривши всі
доводи і заперечення сторін та надавши
правову оцінку наданим доказам, суд
дійшов висновку, що податкове
повідомлення-рішення Державної
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Одеської області Державної податкової
служби від 22.02.2013 року № в частині
збільшення позивачу суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств у розмірі 757 375,00
грн. (за основним платежем - 691 459, 00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 65 916,00 грн.) підлягає
скасуванню, як таке, що винесене
протиправно, а отже позовні вимоги
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 11, 158-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н
О В И В:

Адміністративний позов публічного
акціонерного товариства «Підприємство
по виробництву медичних виробів з
полімерних матеріалів «Гемопласт» до
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про скасування
податкового повідомлення - рішення від
22.02.2013 року № 0 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Державної Білгород-Дністровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Одеської області Державної
податкової служби від 22.02.2013 року №
в частині збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств у
розмірі 757 375,00 грн. (за основним
платежем - 691 459, 00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) - 65
916,00 грн.).

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги. Якщо апеляційну
скаргу не буде подано в строк,
встановлений ст. 186 КАС України,
постанова суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Постанова суду може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги до Одеського
окружного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Повний текст постанови складений та
підписаний суддею 15 грудня 2014 року.

Суддя
С.О. Cтефанов

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Державної Білгород-Дністровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Одеської області Державної
податкової служби від 22.02.2013 року №
в частині збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств у
розмірі 757 375,00 грн. (за основним
платежем - 691 459, 00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) - 65
916,00 грн.).