Справа № 333/5775/14-а(2а/333/128/14)
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 грудня 2014 рокусправа № 333/5775/14-а
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді
Головко О.В.

суддів:
Суховарова А.В. Ясенової Т.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2014 року
в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України
в Комунарському районі м. Запоріжжя

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у липні 2014 року звернулася до
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя з позовом, в якому просила
визнати незаконною відповідь
Управління Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя №
9/М-9 від 27.12.2014 про відмову в призначенні
пенсії за віком та зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя
призначити з 27.12.2014 пенсію за віком з
нарахуванням компенсації в зв'язку зі
знеціненням внаслідок інфляції.

Постановою Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2014 року
у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням
суду першої інстанції позивач подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою позов задовольнити. Апеляційна
скарга ґрунтується на тому, що судом
першої інстанції не надано належної
оцінки нормам чинного законодавства,
його висновки не відповідають
обставинам справи, що призвело до
прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, а також правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права та правової
оцінки обставин у справі, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є
громадянкою України, з 1995 року виїхала
на постійне місце проживання до
Німеччини та прийнята на консульський
облік.

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
Управління Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя з
заявою про призначення пенсії за віком
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Як вбачається з відповіді Управління
Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя №
9/М-9 від 27.01.2014, ОСОБА_1 відмовлено в
призначенні пенсії у зв'язку з тим, що
заява про призначення пенсії у формі,
визначеній чинним законодавством. Крім
того до заяви не додано документу на
підтвердження місця проживання
(реєстрації) в межах України та
оригінали документів, що підтверджують
стаж, вік та заробітну плату.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції, зокрема, виходив з
того, що оскільки при зверненні до УПФУ
з заявою ОСОБА_2 не пред'явила паспорту
громадянина України (або довідки
уповноваженого органу з місця
проживання (реєстрації)) призначення
пенсії є неможливим.

Проте суд апеляційної інстанції
знаходить такі висновки суду першої
інстанції помилковими з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» громадяни
України мають право на державне
пенсійне забезпечення за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника та в інших випадках,
передбачених цим Законом. Пенсійне
забезпечення громадян України, що
проживають за її межами, провадиться на
основі договорів (угод) з іншими
державами.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» право
на отримання пенсій та соціальних
послуг із солідарної системи мають,
зокрема, громадяни України, які
застраховані згідно із цим Законом та
досягли встановленого цим Законом
пенсійного віку чи визнані інвалідами
в установленому законодавством
порядку і мають необхідний для
призначення відповідного виду пенсії
страховий стаж, а в разі смерті цих осіб
- члени їхніх сімей, зазначені у статті
36 цього Закону, та інші особи,
передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 44 цього Закону
передбачено, що заява про призначення
(перерахунок) пенсії та необхідні
документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сферах трудових відносин,
соціального захисту населення,
особисто або через представника, який
діє на підставі виданої йому
довіреності, посвідченої нотаріально.

Пунктом 7 Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України № 22-1 від 25.11.2005, зареєстрованою
в Міністерстві юстиції України 27
грудня 2005 року за № 1566/11846 визначено, що
до заяви про призначення пенсії за
віком додаються, зокрема, документи про
місце проживання (реєстрації) особи.

Відповідно до п. 16 Порядку особа, яка
звертається за пенсією (незалежно від
виду пенсії), повинна пред'явити
паспорт (або інший документ, що
засвідчує цю особу, місце її проживання
(реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце
проживання особи, приймаються: паспорт
або довідка уповноважених органів з
місця проживання (реєстрації), у тому
числі органів місцевого
самоврядування. Іноземні громадяни та
особи без громадянства подають також
копію посвідки на постійне проживання
(реєстрації) (п. 29 Порядку).

Відповідно до статті 5 Закону України
«Про громадянство України»
документами, що підтверджують
громадянство України, зокрема, є
паспорт громадянина України для виїзду
за кордон.

Також суд апеляційної інстанції
зазначає, що Рішенням Конституційного
Суду України № 25рп/2009 від 07.10.2009 визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними),
положення пункту 2 частини першої
статті 49, другого речення статті 51
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV.

Вказаним рішенням встановлено, що
конституційне право на соціальний
захист включає і право громадян на
забезпечення їх у старості. Пенсія за
віком, за вислугу років та інші її види,
що призначаються у зв'язку з трудовою
діяльністю, заслужені попередньою
працею і є однією з форм соціального
захисту. Цим визначається зміст і
характер обов'язку держави стосовно
тих громадян, які набули право на
одержання пенсії. Конституційне право
на соціальний захист не може бути
поставлене в залежність від факту
укладення Україною з відповідною
державою міжнародного договору з
питань пенсійного забезпечення. Право
громадянина на одержання пенсії не
може пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні, держава
відповідно до конституційних
принципів зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія, - в
Україні чи за її межами.

Відповідно до Закону України «Про
Конституційний Суд України» та рішення
Конституційного Суду України № 15-рп/2000
від 14.12.2000 закони, правові акти або
окремі положення визнані за цими
рішеннями неконституційними, не
підлягають застосуванню, як такі, що
відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України втратили чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Статтею 24 Конституції України
встановлено, що громадяни мають рівні
конституційні права і свободи та є
рівними перед законом. Не може бути
привілеїв чи обмежень за ознаками раси,
кольору шкіри, політичних, релігійних
та інших переконань, статі, етнічного
та соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Положеннями статті 46 Конституції
України визначено, що громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Статтею 2 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» визначено, що
реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не можуть бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.

Також суд апеляційної інстанції
зазначає, що відповідно до п.1 Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» заява про призначення
пенсії непрацюючим громадянам і членам
їх сімей подається заявником особисто
або через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально,
безпосередньо до органу, що призначає
пенсію, за місцем проживання
(реєстрації), або законним
представником відповідно до
законодавства за місцем проживання
(реєстрації) заявника.

При цьому чинним законодавством не
обмежується право особи на подання
заяви за призначенням пенсії у
довільній формі.

Таким чином колегія суддів доходить
висновку, що відмова Управління
Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя у
призначені ОСОБА_1 пенсії за віком з
підстав постійного проживання в
Німеччині та подання заяви про
призначення пенсії не встановленого
зразка є неправомірною, такою, що
суперечить Конституції та законам
України.

Разом з тим, пунктом 30 Порядку подання
та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначено, що документи,
необхідні для призначення пенсії,
можуть бути подані як в оригіналах, так
і копіях, засвідчених у нотаріальному
порядку або адміністрацією
підприємства, установи, організації, що
подає документи заявника для
призначення пенсії, чи органом, що
призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну
плату подаються тільки в оригіналах. У
разі, якщо підтвердженням страхового
стажу є трудова книжка, подається копія
з неї, засвідчена адміністрацією
підприємства, установи, організації за
місцем останньої роботи або органом, що
призначає пенсію.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії
за віком було додано копії документів,
що підтверджують стаж, вік та заробітну
плату, які не були завірені у
встановлено законом порядку.

Вказана обставина свідчить про
недотримання заявником вимог
законодавства щодо порядку звернення
до УПФУ за призначенням пенсії
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а тому у відповідача
були відсутні правові підстави для її
призначення.

Враховуючи викладене колегія суддів
доходить висновку, що постанова суду
першої інстанції ухвалена з порушенням
норм матеріального права, у зв'язку з
чим постанова суду підлягає скасуванню
з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Постанову Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 26
вересня 2014 року скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_1
відмовити.

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копій та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Головуючий:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров

Суддя:
Т.І. Ясенова