Справа № 2а-3684/10/1670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2014 року
м. Київ К/9991/24247/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої Г.К.,
Ланченко Л.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Полтаві на
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 04.11.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15.02.2011 у
справі № 2а-3684/10/1670

за позовом ОСОБА_4

до Державної податкової
інспекції у м. Полтаві,

до Головного управління
Державного казначейства України в
Полтавській області

про зобов'язання вчинити дії,
-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до відповідачів про
зобов'язання вчинити дії щодо
повернення частини надмірно сплаченої
суми податку з доходів з фізичних осіб
в розмірі 391,25 грн. та штрафних санкцій в
розмірі 100% від суми надмірно
сплаченого податку в сумі 391,25 грн.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позов задоволено в
повному обсязі.

Вказані судові рішення вмотивовано
висновком про те, що при розрахунку
надмірно сплаченого податку об'єктом
оподаткування є сума доходу, зменшена
на суму збору до Пенсійного фонду
України чи внесків до фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, які
відповідно до закону справляються за
рахунок доходу найманої особи.

Не погодившись із судовими рішеннями,
Державна податкова інспекція у м.
Полтаві до Вищого адміністративного
суду України подала касаційну скаргу,
де посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права, просить зазначені судові
рішення скасувати та прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу
контролюючий орган вказує на те, що
положення Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб" при нарахуванні
податкового кредиту передбачають
застосування інших, не пов'язаних з
нарахуванням заробітної плати
критеріїв. Вважає, що цим Законом
встановлено окремі, не пов'язані між
собою, порядки щодо визначення об'єкта
оподаткування при нарахуванні
заробітної плати та щодо нарахування
податкового кредиту, за винятком
порівняння розміру (суми) податкового
кредиту з розміром (сумою) нарахованого
доходу платника податку у вигляді
заробітної плати. Тому, вважає, що
розрахунок суми податку з доходів
фізичних осіб, яка підлягає поверненню
платнику, здійснено позивачеві
відповідно до вимог Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб", тобто
без виключення сум внесків до
соціальних фондів.

У поданих запереченнях на скаргу
позивач просить її відхилити з мотивів
необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач подав до
податкового органу податкову
декларацію про доходи за 2009 рік, в якій
задекларував оподатковуваний дохід
(заробітну плату), обчислений з
врахуванням податкового кредиту, до
якого було включено витрати на
страхування життя позивача та її
доньки (поліс страхування життя від
27.02.2006 № 100032883 на суму 2 831,00 грн. -
страхувальник та застрахована особа
ОСОБА_4; поліс страхування життя від
31.03.2009 № ПВ031220 на суму 3 001,96 грн. -
страхувальник ОСОБА_4, застрахована
особа ОСОБА_5.), фактично сплачені
протягом звітного податкового року
кошти у розмірі 5 832,96 грн., та розрахунок
податку, що підлягає поверненню - 874,96
грн.

Згідно з висновком податкового органу
сума надміру сплаченого позивачкою
податку з доходів фізичних осіб склала
483,71 грн., яку і було повернуто ОСОБА_4 з
бюджету.

При розрахунку суми надміру сплаченого
податку Державна податкова інспекція
застосовувала алгоритм розрахунку,
згідно якого об'єктом оподаткування є
сума нарахованого доходу, а не
зменшеного на суму збору до Пенсійного
фонду України та внесків до фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Підпунктом 3.1.2 п. 3.1 ст. 3 Закону України
від 22.05.2003 № 889-IV "Про податок з доходів
фізичних осіб" (втратив чинність з
01.01.2011) встановлено, що об'єктом
оподаткування резидента є чистий
річний оподатковуваний дохід, який
визначається шляхом зменшення
загального річного оподатковуваного
доходу на суму податкового кредиту
такого звітного року.

При нарахуванні доходів у вигляді
заробітної плати об'єкт оподаткування
визначається як нарахована сума такої
заробітної плати, зменшена на суму
збору до Пенсійного фонду України та
внесків до фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, які
відповідно до закону справляються за
рахунок доходу найманої особи (п. 3.5 ст. 3
Закону № 889-IV із змінами, який набрав
чинності з 01.01.2005).

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону № 889-IV
загальний річний оподатковуваний
дохід складається з суми загальних
місячних оподатковуваних доходів
звітного року, а також іноземних
доходів, одержаних протягом такого
звітного року.

До складу загального місячного
оподатковуваного доходу включаються, в
тому числі, доходи у вигляді заробітної
плати, інші виплати та винагороди,
нараховані (виплачені) платнику
податку відповідно до умов трудового
або цивільно-правового договору (п. 4.2.1
ст. 4 Закону № 889-IV).

Колізію між зазначеними нормами слід
вирішувати за допомогою правила про
переважне застосування спеціальної
правової норми над загальною. Об'єкт
оподаткування є елементом податку, з
його (об'єкта) наявністю податкове
законодавство пов'язує виникнення у
платника податкового обов'язку. Нормою
п. 3.5 ст. 3 Закону № 889-IV визначається
об'єкт оподаткування при нарахуванні
доходів у вигляді заробітної плати.
Положення цієї норми щодо нарахованого
доходу кореспондує з нормами пп. 8.1.1 та
пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 цього Закону, якими
встановлено обов'язок податкового
агента щодо утримання податку з
нарахованого доходу та його сплати
(перерахування) до бюджету незалежно
від виплати доходу платнику податку. Ця
норма є спеціальною, оскільки її
диспозиція вужча за диспозицію норми
пп. 4.2.1 п. 4.1 ст. 4.

Судами встановлено, що у період з 01.01.2009
по 31.12.2009 позивач отримала дохід у
вигляді заробітної плати в розмірі 41
801,21 грн., з якого було утримано внески
до загальнообов'язкового пенсійного та
соціального страхування у сумі 2 608,29
грн. та податок у розмірі 5 878,95 грн.

Отже, враховуючи викладене вище, суди
дійшли вірного висновку, що сума
податку, яку повинна була сплатити
ОСОБА_4 у 2008 році з урахуванням
сплачених коштів за договорами
страхування життя становила 5003,99 грн.
((41 801,21 грн. - 2 608,29 грн. - 5 832,96 грн.) Х 15 %)),
відповідно сума податку, яка підлягає
поверненню, складає 874,96 грн. (5 878,95 грн. -
5 003,99 грн.), а фактично повернуто 483,71
грн., тому залишкова сума, що підлягає
поверненню позивачу, становить 391,25 грн.

Згідно з п. 18.8 ст. 18 цього Закону сума
коштів, яка підлягає поверненню
платнику податку, зараховується на
його банківський рахунок, відкритий у
будь-якому комерційному банку, або
надсилається поштовим переказом на
адресу, визначену у декларації,
протягом 60 календарних днів від дня
отримання такої декларації.

Відповідальність за неповне або
несвоєчасне повернення надміру
утриманих (сплачених) сум податку з
доходів фізичних осіб передбачено п. 20.4
ст. 20 Закону № 889-IV.

З урахуванням положення пп. 20.4.1 п. 20.4 ст.
20 цього Закону повернення суми надміру
сплаченого податку, у тому числі
внаслідок застосування права на
податковий кредит та штрафів
відповідно до пп. 20.4.2 цього пункту,
здійснюється органом державного
казначейства з рахунку, на який
зараховується цей податок до його
розподілу між рівнями відповідних
бюджетів. У разі, коли штрафні санкції
застосовуються внаслідок наявності
причин, визначених пп. "а" пп. 20.4.1
(податковий орган, який порушує строки
подання розрахунку такої суми або
занижує його розмір), така сума
стягується у безспірному порядку з
бюджетного рахунку, призначеного для
утримання відповідного податкового
органу.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Полтаві відхилити.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 04.11.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15.02.2011 у
справі № 2а-3684/10/1670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

Л.В. Ланченко