Справа № 809/4013/14
Суддя: Кишинський М.І.
Дата ухвалення: 2014-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

809/4013/14

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2014 р. Справа № 809/4013/14

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду М.І.Кишинський розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Долинської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківськійй області до Відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції про визнання неправомірними дій та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Долинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області звернулася в суд з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції про визнання неправомірними дій та скасування постанови.

Позовні вимоги мотивує тим, що державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції прийнято постанову, якою відмовлено у прийнятті та відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа за №2а-1240/10/0970 виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом, мотивуючи відмову тим, що податковим законодавством передбачено спеціальний порядок примусового виконання судового рішення про стягнення податкової заборгованості. На думку позивача, такі дії державного виконавця є неправомірними, а оскаржувана постанова суперечать нормам законодавства. Просить визнати неправомірними дії відповідача при винесені постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження примусового виконання виконавчого листа Івано-Франківського окружного адміністративного суду та скасувати її.

Представник позивача у судове засідання не з’явився, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника податкової інспекції. Позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача у судове не з’явився, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Також суду надано письмове заперечення у якому зазначає, що податковим законодавством передбачено окремий порядок примусового виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу безпосередньо контролюючими органами, і тому органи державної виконавчої служби не є органами стягнення за такими судовими рішеннями. Вважає позовні вимог безпідставними, у задоволені позову просить відмовити.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, судом встановлено наступне.

Головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції 18.11.2014 року винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) щодо примусового виконання виконавчого листа №2а-1240/10/0970 виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом.

Оцінюючи правомірність прийняття оскаржуваної постанови, судом встановлено наступне.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, відмовляючи у відкритті виконавчого провадження (в прийнятті до провадження виконавчого листа) державний виконавець посилається на положення п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", яким визначено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. Такими підставами, що виключають здійснення виконавчого провадження держаний виконавець пов’язує з врегульованим ст.ст. 95-99 Податкового кодексу України особливим порядком виконання судових рішень про стягнення коштів з платника податків у рахунок погашення податкового боргу.

Так, положенням п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини (п.95.3 ст. 95 Податкового кодексу України ).

Якщо достатні для погашення податкового боргу кошти відсутні, контролюючий орган відповідно до абзацу 2 пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України звертається до суду з позовом про надання дозволу на погашення всієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Таке погашення здійснюється на підставі зазначеного рішення суду та прийнятого на його підставі рішення органу доходів і зборів шляхом продажу майна платника податків на публічних торгах та/або торгівельними організаціями у порядку визначеному пунктами 95.7-95.21 ст. 95 Податкового кодексу України.

Таким чином, з аналізу наведеної норми випливає, що Податковим кодексом України встановлено окремий порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з платника податків у рахунок погашення податкового боргу. Органами стягнення за такими рішеннями, які здійснюють за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків, є контролюючі органи в розумінні Податкового кодексу України, до яких належить і позивач – Долинська оДПІ Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області

Слід зазначити, що вказані положення Податкового кодексу України не виключають можливості примусового виконання державною виконавчою службою виконавчого листа, виданого за судовим рішенням, яке набрало законної сил, виданого, відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України та в порядку встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, або, яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист (ч.1 ст.258 КАС України).

Положенням ч.4 ст.257 КАС України зазначено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Закон України "Про виконавче провадження", є спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статті 1 даного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Норми частин 1, 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" встановлюють, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Відповідно до ч.1 ст. 25 цього Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Таким чином, посилання відповідача в оскаржуваній постанові на те, що податковим законодавством передбачено окремий порядок примусового виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу, без залучення органу державної виконавчої служби до цієї процедури, а відтак немає підстав для відкриття виконавчого провадження в порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження", є безпідставним та помилковим, оскільки виконання судового рішення про стягнення податкового боргу може здійснюватися податковим органом самостійно відповідно до положень Податкового кодексу України так і органами державної виконавчої служби в порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що постанова Відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції від 18.11.2014 року ВП №45495834 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо заявленої позовної вимоги про визнання неправомірними дій головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції щодо відмови у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-1240/10/0970 виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом, не підлягає до задоволення, оскільки, винесення оскаржуваної постанови є наслідком таких дій та охоплюється визначенням її протиправності. Як наслідок, суд приходить до висновку, що в цій частині, заявлений адміністративний позов не підлягає до задоволення.

За таких обставин, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Долинської оДПІ Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області до Відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції про визнання неправомірними дій та скасування постанови, підлягають задоволенню в частині визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції від 18.11.2014 року.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції від 18.11.2014 року ВП №45495834 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Кишинський М.І.

Постанова складена 15 грудня 2014 року.