Справа № 810/5614/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/5614/14
інстанції: Панченко Н.Д.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

18 грудня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Межевича М.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2, звернулось до суду міста з
позовом до Переяслав-Хмельницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області (далі -
Переяслав-Хмельницька ОДПІ або
відповідач) про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень від 23.06.2014 року
№ та №.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2014
року позовні вимоги задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області від 23.06.2014 року №
в частині нарахування штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 5440,00 грн.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області від 23.06.2014 року №
.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
представник Переяслав-Хмельницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
помилковим застосуванням норм
матеріального та винести нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі. В своїй
апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
матеріального права, що є підставою для
скасування судового рішення

Відповідно до ч.1 ст.197 КАС України
апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанову суду
слід залишити без змін, з наступних
підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ФОП ОСОБА_2, ідентифікаційний код
НОМЕР_1, місцезнаходження: АДРЕСА_1,
зареєстрована як фізична
особа-підприємець Яготинською
районною державною адміністрацією
Київської області 21.09.2001 року.

05 червня 2014 року на підставі наказу від
02.06.2014 № 248 та направлень від 05.06.2014 № 2493
та № 2494, посадовими особами
відповідача проведено фактичну
перевірку магазину позивача, який
розташований за адресою: Київська
область, м. Яготин, вул. Вокзальна, 11, з
питань дотримання вимог проведення
готівкових розрахунків.

За результатами фактичної перевірки
складено акт від 05.06.2014 року
№1005/1000/22/НОМЕР_1 (надалі - Акт перевірки),
у якому встановлено порушення
позивачем вимог пункту 2.6 глави 2
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 15.12.2004
№ 637, яке полягало у несвоєчасному (у
день одержання готівки) оприбуткуванні
готівкових коштів в КОРО на загальну
суму 550,45 грн., порушення пункту 9 статті
3 розділу ІІ Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР, всупереч
якому ОСОБА_2 не забезпечила щоденне
друкування та зберігання у КОРО
фіскальних звітних чеків у кількості 17
штук за період з 15.10.2013 року по 31.10.2013
року.

Як вбачається з матеріалів справи, Акт
перевірки підписано позивачем без
зауважень та містить додаток -
пояснення ОСОБА_2 по суті питань,
викладених у ньому, за якими на момент
перевірки позивачем виконано не
належним чином запис в КОРО по сумі 550,45
грн. по причині незнання як правильно
виконати такий запис та зазначено, що в
КОРО не зберігаються Z- звіти за період
з 15.10.2013 року по 31.10.2013 року в кількості 17
штук так як вони не друкувались
позивачем.

На підставі Акта перевірки податковим
органом 23.06.2014 року прийняті податкове
повідомлення-рішення №,
відповідно до якого за
неоприбуткування готівки в книзі
обліку розрахункових операцій на
підставі абзацу 3 статті 1 Указу
Президента України «Про застосування
штрафних санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки» позивачеві
визначено суму штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 2752,25 грн. (5 х 550,45 грн.)
та податкове повідомлення-рішення
№ за яким, за невиконання
щоденного друку фіскального звітного
чеку, на підставі пункту 9 статті 3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (надалі - Закон
України № 265), позивачеві визначено
суму штрафних (фінансових) санкцій у
розмірі 5780,00 грн. (17 х 340,00 грн.).

За результатами оскарження податкових
повідомлень-рішень в
адміністративному порядку рішення
відповідача залишені без змін, а скарги
позивача без задоволень.

Не погоджуючись із податковими
повідомленнями-рішеннями позивач
звернулася з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції задовольняючи
позов прийшов до висновку про часткову
обґрунтованість позовних вимог та
вважає їх такими, що підлягають
задоволенню частково.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Щодо податкового повідомлення-рішення
№ відповідно до якого за
невиконання щоденного друку
фіскального звітного чеку позивачеві
визначено суму штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 5780,00 грн. (17 х 340,00 грн.),
то суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про його
скасування в частині застосування
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
5440,00 грн.

Так, як встановлено судом першої
інстанції сам позивач не заперечує
факт відсутності у його книзі обліку
розрахункових операцій Z-звітів за 17
днів за період з 15.10.2013 року по 31.10.2013
року.

Ним зазначено, що друкування Z-звітів
ним не здійснювалось у зв'язку із
розірванням договору оренди
приміщення за яким було зареєстровано
реєстратор розрахункових операцій та
знаходження апарату на перереєстрації
у податкового органу, а тому, на думку
позивача, у нього відсутній
законодавчо визначений обов'язок щодо
роздрукування Z-звітів за вказаний
період.

Відповідно до пункту 9 статті 3 Закону
України № 265 суб'єкти господарювання,
які здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
щоденно друкувати на реєстраторах
розрахункових операцій (за виключенням
автоматів з продажу товарів (послуг)
фіскальні звітні чеки і забезпечувати
їх зберігання в книгах обліку
розрахункових операцій.

Поняття фіскального звітного чеку
визначено у статті 1 вказаного закону.
Так, фіскальний звітний чек - документ
встановленої форми, надрукований
реєстратором розрахункових операцій,
що містить дані денного звіту, під час
друкування якого інформація про обсяг
виконаних розрахункових операцій
заноситься до фіскальної пам'яті.

Відповідно до пункту 11 Вимог щодо
реалізації фіскальних функцій
реєстраторами розрахункових операцій
для різних сфер застосування,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 18.02.2002 № 199 (далі -
Вимоги), реєстратор повинен
забезпечувати формування та
друкування таких звітів: X-звіту;
Z-звіту; звіту про реалізовані товари
(надані послуги); періодичних (повного,
скороченого).

Відповідно до пунктів 2, 7 Вимог, Z-звіт -
денний звіт з обнуленням інформації в
оперативній пам'яті із занесенням її до
фіскальної пам'яті реєстратора та у
разі перевищення максимальної
тривалості зміни всі режими роботи РРО
повинні блокуватися.

Зміна - це період роботи реєстратора
від реєстрації першої розрахункової
операції після виконання Z-звіту до
виконання наступного Z-звіту. Z-звіт - це
денний звіт з обнуленням інформації в
оперативній пам'яті та занесенням її до
фіскальної пам'яті РРО (пункт 2 Вимог).

У додатку до Вимог зазначено, що
максимальна тривалість зміни не
повинна перевищувати 24 години.

Таким чином, на підставі системного
аналізу приписів пункту 9 статті 3
Закону України № 265 у взаємозв'язку з
приписами Вимог та з урахуванням
змісту фіскального Z-звіту, суд першої
інстанції обґрунтовано зазначає, що
належним виконанням вимог пункту 9
статті 3 Закону України № 265 є щоденне (у
робочі дні підприємства) друкування
суб'єктом господарювання Z-звітів, яке
не ставиться у залежність від
наявності або відсутності реалізації
товарів у такий день.

Аналогічна правова позиція
неодноразово висловлювалась Верховним
Судом України, зокрема, у рішенні №
21-249а13 від 24.09.2013, відповідно до якої у
разі коли підприємство, у конкретні дні
не здійснює діяльність, що
підтверджується відповідним наказом
по підприємству, та РРО не
застосовуються, то, відповідно,
фіскальні чеки не друкуються, у робочі
дні підприємства РРО повинен бути у
ввімкненому стані і роздрукування
фіскального звітного чека є
обов'язковим.

Тому, враховуючи, що позивачем не
надано жодного належного доказу того,
що період з 15.10.2013 року по 31.10.2013 року був
у позивача вихідним днем, доказів
знаходження РРО позивача на
перереєстрації у податкового органу,
то суд першої інстанції дійшов
законного висновку про правомірність
встановлення відповідачем порушення
вимог пункту 9 статті 3 Закону України №
265, яке полягало у не забезпеченні
щоденного друкування та зберігання у
книзі обліку розрахункових операцій
Z-звітів за 17 днів.

Разом з тим, як суд першої інстанції
правомірно зазначає, що відповідачем
невірно визначено розмір штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів)
застосованих до позивача за порушення
вимог пункту 9 статті 3 Закону України
№265.

Так, до позивача застосовано 17 раз
штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за
невиконання щоденного друку
фіскального звітного чеку.

Пунктом 4 статті 17 Закону України № 265
встановлена відповідальність
суб'єктів господарювання у розмірі
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян за вчинення порушення
у вигляді невиконання щоденного друку
фіскального звітного чеку або його не
зберігання.

Водночас, не виконуючи протягом
певного періоду часу обов'язок щодня
друкувати фіскальний звітний чек,
суб'єкт підприємницької діяльності
вчиняє продовжуване порушення, а не
зберігаючи цей чек у книзі обліку
розрахункових операцій - триваюче.

Відповідно до положень статті 61
Конституції України, ніхто не може бути
двічі притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Таким чином, колегія суддів в повній
мірі погоджується з висновком суду
першої інстанції, що за вчинення
порушень, про які йдеться у пункті 4
статті 17 Закону №265, відповідний
податковий орган може застосувати лише
один раз фінансову санкцію у розмірі
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян незалежно від
кількості виявлених під час перевірки
суб'єкта підприємницької діяльності,
який здійснює розрахункові операції за
товари (послуги), випадків невиконання
щоденного друку фіскального звітного
чеку та/або його незберігання в книзі
обліку розрахункових операцій.

Дана правова позиція викладена у
постановах Верховного Суду України від
16.04.2013 у справі № 21-89а13, від 04.06.2013 у
справі № 21-155а13.

Згідно з частиною першою статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

З огляду на зазначене, суд першої
інстанції дійшов законного висновку
про часткове задоволення позовних
вимог та скасування податкового
повідомлення-рішення № в частині
застосування штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 5440,00 грн. (5780,00 грн. -
340,00 грн. (17*20)).

Щодо податкового повідомлення-рішення
№ від 23.06.2014 року, яке прийнято у
зв'язку із встановленням факту не
оприбуткуванням позивачем готівкових
коштів в книзі обліку розрахункових
операцій суд першої інстанції прийшов
до обґрунтованого висновку, що
висновок ДПІ щодо наявності факту не
своєчасного (в день одержання готівки)
оприбуткування готівкової виручки в
книзі обліку розрахункових операцій на
загальну суму 550,45 грн. не відповідає
фактичним обставинам та
спростовується наявними матеріалами
справи, а тому воно підлягає
скасуванню.

За приписами пункту 2.6 Положення про
ведення касових операцій,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 15.12.2004
№ 637 (надалі - Положення № 637) уся
готівка, що надходить до кас, має
своєчасно (у день одержання готівкових
коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися. Оприбуткуванням
готівки в касах підприємств, які
проводять розрахунки з оформленням їх
касовими ордерами і веденням касової
книги відповідно до вимог глави 4 цього
Положення, є здійснення обліку готівки
в повній сумі її фактичних надходжень у
касовій книзі на підставі прибуткових
касових ордерів.

Оприбуткуванням готівки в касах
підприємств, які проводять готівкові
розрахунки з оформленням їх касовими
ордерами і веденням касової книги
відповідно до вимог глави 4 цього
Положення, є здійснення обліку готівки
в повній сумі її фактичних надходжень у
касовій книзі на підставі прибуткових
касових ордерів.

У разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням
реєстратора розрахункових операцій
(далі - РРО) або використанням
розрахункової книжки (далі - РК)
оприбуткуванням готівки є здійснення
обліку зазначених готівкових коштів у
повній сумі їх фактичних надходжень у
книзі обліку розрахункових операцій на
підставі фіскальних звітних чеків РРО
(даних РК).

Таким чином, колегія суддів
погоджується яз доводами суду першої
інстанції, що у разі проведення
готівкових розрахунків із
застосуванням РРО або використанням
розрахункової книги оприбуткуванням
готівки є сукупність таких дій:
фіксація повної суми фактичних
надходжень готівки у фіскальних
звітних чеках РРО (даних розрахункової
книги) та відображення на їх підставі
готівки у КОРО.

Невиконання будь-якої з цих дій є
порушенням порядку оприбуткування
готівки, за яке встановлена
відповідальність абзацом третім
статті 1 Указу Президента України «Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки».

Так, як вбачається з матеріалів справи,
позивач здійснював готівкові
розрахунки із застосуванням
реєстратора розрахункових операцій.

У ході проведення перевірки посадовими
особами податкового органу
встановлено факт наявності у КОРО
позивача вклеєних фіскальних звітних
чеків № 333 в сумі 221,50 грн.; №334 в сумі 115,90
грн. та № 334 в сумі 213,05 грн. та неналежне
виконання запису у КОРО позивача на
підставі даних фіскальних звітних
чеків.

Відповідно до положень статті 2 Закону
України № 265, у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин, книга
обліку розрахункових операцій -
прошнурована і належним чином
зареєстрована в органах державної
податкової служби України книга, що
містить щоденні звіти, які складаються
на підставі відповідних розрахункових
документів щодо руху готівкових
коштів, товарів (послуг).

Тобто при дослідженні книги ОРО в якій
обліковуються вищевказані звітні чеки
та здійснюються записи про надходження
готівки, судом першої інстанції
правомірно встановлено, що позивачем
здійсненні записи та вклеєні
відповідні фіскальні звітні чеки.

При цьому, суд першої інстанції
правомірно зазначає, що жодних
застережень податкового органу щодо
відсутності записів за вказані дати
книга не містить.

Водночас, у розділі 2 «Облік руху
готівки та сум розрахунків» в графі 5-6
наявні виправлення, які завірені
підписом відповідальної особи та
печаткою підприємства, що не
суперечить положенням пункту 8.5
Порядку реєстрації та ведення книг
обліку розрахункових операцій і
розрахункових книжок, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України від 01.12.2000 року №
614.

А відтак, колегія суддів погоджується з
доводами суду першої інстанції, що
висновок ДПІ щодо наявності факту не
своєчасного (в день одержання готівки)
оприбуткування готівкової виручки в
книзі обліку розрахункових операцій на
загальну суму 550,45 грн. не відповідає
фактичним обставинам та
спростовується наявними матеріалами
справи, а тому позовні вимоги в частині
скасування податкового
повідомлення-рішення від 23.06.2014 №
є обґрунтованими та такими що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Враховуючи викладене колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень,
недоведена правомірність та
обґрунтованість прийнятих ними
оскаржуваних рішень з урахуванням
вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції
України та ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Отже, суд першої інстанції дав належну
оцінку всім обставинам справи та вірно
застосував законодавство, що регулює
ці правовідносини, та позовні вимоги
законні обґрунтовані та підлягають
частковому задоволенню.

При цьому апеляційні скарги не містять
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Доводи, викладені заявниками в
апеляційних скаргах були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційних скаргах
процесуальні порушення не призвели до
неправильного вирішення справи і не є
підставою для скасування судового
рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційні скарги залишаються без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 197, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області - залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС
України). Касаційна скарга на судові
рішення подається безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання законної
сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.