Справа № 809/4085/14
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2014-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"12" грудня 2014 р.
Справа № 809/4085/14

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського
окружного адміністративного суду
Могила А.Б., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Долинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області до Відділу
державної виконавчої служби
Долинського районного управління
юстиції про визнання неправомірними
дій та скасування постанови від 17.11.2014
року, -

ВСТАНОВИВ:

Долинська об'єднана державна податкова
інспекція Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області звернулася в суд із
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Долинського районного управління
юстиції про визнання неправомірними
дій та скасування постанови від 17.11.2014
року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
державним виконавцем безпідставно, в
порушення вимог статей 11, 17, 25 Закону
України «Про виконавче провадження»,
відмовлено у прийнятті до провадження
виконавчого документа та у відкритті
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа від 13.12.2010
року за №2а-2246/10/0970, виданого
Івано-Франківським окружним
адміністративним судом. Позивач вважає
дії державного виконавця
неправомірними, а постанову від 17.11.2014
року ВП №45480704 про відмову у відкритті
виконавчого провадження такою, що
підлягає скасуванню, оскільки остання,
не містить передбачених законом
обставин, які виключають можливість
здійснення виконавчого провадження. У
зв'язку з наведеним, податковий орган
вважає, що вказана постанова підлягає
скасуванню.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, позивач подав
суду клопотання про розгляд справи за
відсутності його представника. Позовні
вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився. Відповідач на
адресу суду подав заперечення на позов
згідно з яким постанова прийнята в
зв'язку з тим, що чинне законодавство
передбачає окремий порядок виконання
судових рішень про стягнення коштів у
рахунок погашення податкового боргу.
При цьому органи державної виконавчої
служби до цієї процедури не
залучаються, так як процедура
погашення податкового боргу є
самостійною процедурою, яка
регулюється Податковим кодексом
України, а не Законом України «Про
виконавче провадження». На думку
відповідача, пред'явлений виконавчий
документ підлягає виконанню не
органами ДВС, а контролюючими органами
в розумінні Податкового кодексу
України. З цих підстав просив суд у
задоволенні позову відмовити, розгляд
справи проводити за відсутності його
представника.

Оцінивши письмові докази та інші
матеріали справи в порядку письмового
провадження, відповідно до вимог ч.4
ст.122 Кодексу адміністративного
судочинства України -без проведення
судового засідання прийшов до
висновку, що позов є таким, що підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
15.10.2010 року у справі за №2а-2246/10/0970
стягнуто за рахунок активів боржника з
Відкритого акціонерного товариства
"Будзалізобетон" в дохід бюджету
податковий борг в сумі 127422,08 грн.
Вказана постанова набрала законної
сили 07.12.2010 року.

На виконання даного судового рішення
13.12.2010 року Івано-Франківським окружним
адміністративним судом виданий
виконавчий лист за № 2а-2246/10/0970 (а.с. 6).

Постановою головного державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Долинського
районного управління юстиції Дацьо Г.І.
від 17.11.2014 року (ВП №45480704) відмовлено у
відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа від 13.12.2010 року за № 2а-2246/10/0970
(а.с.8).

Вказану постанову позивачем отримано
24.11.2014 року, що підтверджується
відтиском штампу на супровідному листі
(а.с.7).

Слід зазначити, що частиною 5 статті 124
Конституції України передбачено, що
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження».

У відповідності до статті 1 даного
Закону виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Згідно частин 1, 2 статті 2 Закону
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу».

В частині 1, абзаці 2 частини 2 статті 11
цього Закону зазначено, що державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Статтею 25 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби (частина 1).

Спірною постановою відмовлено у
прийнятті до провадження виконавчого
документа та у відкритті виконавчого
провадження виконавчого листа від
13.12.2010 року за №2а-2246/10/0970, виданого
Івано-Франківським окружним
адміністративним судом, з підстав
визначених пунктом 8 частини 1 статті 26
Закону України «Про виконавче
провадження».

Згідно пункту 8 частини 1 статті 26
даного Закону державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі наявності інших
передбачених законом обставин, що
виключають здійснення виконавчого
провадження.

Як вбачається з оскаржуваної
постанови, державний виконавець іншими
передбаченими законом обставинами, що
виключають здійснення виконавчого
провадження (п.8 ч.1 ст.26 Закону),
зазначає положення статей 95-99
Податкового кодексу України, якими
визначено особливий порядок стягнення
податкового боргу платників податків -
юридичної особи, а саме є
контролюючими органами. При цьому
органи державної виконавчої служби до
цієї процедури не залучаються.

З таким твердженням державного
виконавця погодитися не можна,
враховуючи наступне.

Статтею 95 Податкового кодексу України
встановлено, що контролюючий орган
здійснює за платника податків і на
користь держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі (пункт
95.1).

Стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, обслуговуючих
такого платника податків, здійснюється
за рішенням суду, яке направляється до
виконання контролюючим органам, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини (пункт 95.3).

Якщо достатні для погашення
податкового боргу кошти відсутні,
контролюючий орган відповідно до
абзацу 2 пункту 95.3 статті 95 Податкового
кодексу України звертається до суду з
позовом про надання дозволу на
погашення всієї суми податкового боргу
за рахунок майна платника податків, що
перебуває у податковій заставі. Таке
погашення здійснюється на підставі
зазначеного рішення суду та прийнятого
на його підставі рішення органу
доходів і зборів шляхом продажу майна
платника податків на публічних торгах
та/або торгівельними організаціями у
порядку визначеному пунктами 95.7-95.21
статті 95 Податкового кодексу України.

З аналізу наведеної норми випливає, що
Податковим кодексом України
встановлено окремий порядок виконання
судових рішень про стягнення коштів з
платника податків у рахунок погашення
податкового боргу. Органами стягнення
за такими рішеннями, які здійснюють за
платника податків і на користь держави
заходи щодо погашення податкового
боргу такого платника податків, є
контролюючі органи в розумінні
Податкового кодексу України, до яких
належить і Долинська об'єднана
державна податкова інспекція.

Проте, вказані положення Податкового
кодексу України не виключають
можливості примусового виконання
державною виконавчою службою
виконавчого листа, виданого за судовим
рішенням, яке набрало законної сили, у
порядку, визначеному Законом України
"Про виконавче провадження", який є
спеціальним законом, що визначає умови
і порядок виконання рішень судів, що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку.

При цьому варто зазначити, що частиною 1
статті 258 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що за
кожним судовим рішенням, яке набрало
законної сили або яке належить
виконати негайно, за заявою осіб, на
користь яких воно ухвалено, чи
прокурора, який здійснював у цій справі
представництво інтересів громадянина
або держави в суді, видається один
виконавчий лист. Згідно частини 2 цієї
статті виконавчий лист видається судом
першої інстанції.

З врахуванням наведеного, головним
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Долинського районного управління
юстиції Дацьо Г.І. в порушення вимог
Закону України «Про виконавче
провадження» безпідставно відмовлено
у відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа від 13.12.2010 року за № 2а-2246/10/0970, з
підстав визначених пунктом 8 частини 1
статті 26 Закону України «Про виконавче
провадження». Як наслідок, постанова
про відмову у відкритті виконавчого
провадження від 17.11.2014 року є
протиправною та такою, що підлягає
скасуванню, а позовні вимоги - до
задоволення.

В той же час, слід зазначити, що позовна
вимога щодо визнання неправомірними
дій головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Долинського районного управління
юстиції Дацьо Г.І. при винесенні
постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа від 13.12.2010
року, не підлягає до задоволення,
оскільки, винесення оскаржуваної
постанови є наслідком таких дій та
охоплюється визначенням її
протиправності. Як наслідок, в цій
частині, заявлений адміністративний
позов не підлягає до задоволення.

Підсумовуючи вищевикладене, позов слід
задовольнити частково.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Долинського районного управління
юстиції Дацьо Г.І. від 17.11.2014 року (ВП
№45480704) про відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа та у
відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа виданого 13.12.2010 року в справі
№2а-2246/10/0970.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Апеляційна
скарга на постанову подається протягом
десяти днів з моменту отримання копії
постанови.

Апеляційна скарга на постанову
подається до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Суддя /підпис/
Могила А.Б.