Справа № 817/3778/14
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3778/14

11 грудня 2014 року 12год. 29хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Жуковська Л.А. за
участю секретаря судового засідання
Мельничук О.А. та сторін і інших осіб,
які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

представник позивача: ОСОБА_2,

відповідача: представник Солодуха І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_1

до Відділу культури і туризму
Рівненської районної державної
адміністрації

про визнання бездіяльності
протиправною, стягнення грошової
допомоги,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до відділу
культури і туризму Рівненської
районної державної адміністрації та
Рівненської районної державної
адміністрації про визнання
бездіяльності щодо невиплати грошової
допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів відповідно до статті
37 Закону України «Про державну службу»;
стягнення грошової допомоги в розмірі
10 місячних посадових окладів
відповідно до статті 37 Закону України
«Про державну службу» в сумі 14 000 грн.;
стягнення середнього заробітку за час
проведеного розрахунку за період з
01.04.2014 по день постановлення судового
рішення в сумі 18 239 грн. 84 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані
наступними обставинами.

Так, позивач вказує, що розпорядженням
голови Рівненської РДА за № 43-к був
звільнений з роботи з посади
начальника відділу культури і туризму
Рівненської райдержадміністрації за
власним бажанням у зв'язку із виходом
на пенсію, після чого з 01 квітня 2014 року
йому була призначена пенсія державного
службовця.

Звертає увагу, що згідно п.3
вищеназваного розпорядження, відділ
культури і туризму
райдержадміністрації зобов'язано
виплатити йому належну грошову
допомогу в розмірі 10 місячних
посадових окладів відповідно до статті
37 Закону України «Про державну службу».

Вказує, що після звільнення розрахунок
був проведений частково, і
розрахункові виплачувалися частинами
до 31 серпня 2014 року, а грошова допомога
в розмірі 10 місячних окладів не
виплачені.

При цьому, вказує, що Листом № 01-62/394 від
14.11.2014 p. у виплаті грошової допомоги
було відмовлено, оскільки з 01 квітня 2014
року норму щодо виплати державним
службовцям грошової допомоги в розмірі
10 посадових окладів у разі виходу на
пенсію вилучено із закону.

Вважає таку відмову протиправною та
необґрунтованою, у зв'язку з чим просив
суд поновити його порушене право.

Ухвалою Рівненського окружного
адміністративного суду від 11.12.2014, на
підставі клопотання позивача позовну
заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог
заявлених до Рівненської районної
державної адміністрації залишено без
розгляду.

У судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали повністю
з підстав, викладених у позовній заяві,
просили його задовольнити.

У судовому засіданні представник
відповідача - відділу культури і
туризму та Рівненської районної
державної адміністрації позов
заперечив у повному обсязі, вказавши,
що, так як позивач перейшовши на інший
вид пенсії - на пенсію державного
службовця з 1 квітня 2014 року, і крім того
норма Закону України «Про державну
службу» щодо виплати 10 посадових
окладів була вилучена і набрала
чинності з 1 квітня 2014 року, тому
підстав для виплати останньому
грошової допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів не має. Просив у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові докази, суд
дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню повністю з таких підстав.

Як встановлено судом, 31 березня 2014 року
розпорядженням голови Рівненської РДА
за № 43-к ОСОБА_1 був звільнений з роботи
з посади начальника відділу культури і
туризму Рівненської
райдержадміністрації за власним
бажанням у зв'язку із виходом на пенсію,
після чого з 01 квітня 2014 року була
призначена пенсія державного
службовця.

Пунктом 3 Розпорядження голови
Рівненської РДА за № 43-к від 31.03.2014,
відділ культури і туризму
райдержадміністрації зобов'язано
виплатити ОСОБА_1 належну грошову
допомогу в розмірі 10 місячних
посадових окладів відповідно до статті
37 Закону України «Про державну службу».

31.03.2014 p. в трудовій книжці зроблено
запис за №21 про звільнення ОСОБА_1 з
посади за власним бажання у зв'язку із
виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України.

16 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Рівненської райдержадміністрації із
письмовою заявою про виплату грошової
допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів, які належить
виплачувати державним службовцям у
разі переходу на пенсію згідно із ст. 37
Закону України «Про державну службу»,
оскільки при проведенні розрахунку при
звільненні з роботи така сума
виплачена не була, хоча на виконання
розпорядження підлягала виплаті.

Листом № 01-62/394 від 14.11.2014 p. позивачу у
виплаті грошової допомоги було
відмовлено, оскільки з 01 квітня 2014 року
норму щодо виплати державним
службовцям грошової допомоги в розмірі
10 посадових окладів у разі виходу на
пенсію вилучено із закону.

З такими висновками відповідача по
справі суд не погоджується з огляду на
наступне.

Пенсійне забезпечення державних
службовців регулюється статтею 37
Закону України «Про державну службу».

За змістом статті 37 Закону України «Про
державну службу» (у редакції, чинній на
час виникнення спірних відносин)
державним службовцям у разі виходу на
пенсію при наявності стажу державної
служби не менше 10 років виплачується
грошова допомога в розмірі 10 місячних
посадових окладів.

Рішенням Конституційного Суду України
від 26 листопада 2013 року № 11-рп/2013 у
справі щодо офіційного тлумачення
положення частини тринадцятої статті 37
Закону України «Про державну службу»
встановлено, що грошова допомога в
розмірі 10 місячних посадових окладів
виплачується державному службовцю за
умов виходу на пенсію з посади
державного службовця та наявності
страхового стажу, у тому числі стажу
державної служби не менше 10 років.
Жодних додаткових умов для виплати
грошової допомоги державному
службовцю у разі виходу його на пенсію
в частині тринадцятій статті 37 Закону
України «Про державну службу» не
встановлено.

Конституційний Суд України у вказаному
рішенні зазначає, що право на одержання
грошової допомоги пов'язане з певним
стажем роботи особи на посаді
державного службовця та припиненням
цієї роботи у зв'язку із виходом на
пенсію державного службовця.

Крім того, Міністерство соціальної
політики України у листі від 08.05.2014 №
647/13/84-14 вказує, що якщо особу звільнено
у зв'язку із виходом на пенсію
державного службовця до 01 квітня 2014
року, то є підстави для виплати їй
грошової допомоги у розмірі 10 місячних
посадових окладів у зв'язку з виходом
на пенсію державного службовця.

З урахуванням наведеного, вихід на
пенсію державних службовців
відбувається у разі їх звільнення з
посади, зокрема, на підставі статті 38
Кодексу законів про працю України та
подальшого виходу на пенсію відповідно
до вимог Закону України «Про державну
службу».

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, позивач 31.03.2014 р.
звільнений з посади державного
службовця, на дату звільнення у нього
існувало право на одержання пенсії та
була призначена пенсія державного
службовця.

Суд вказує, про фактичну відсутність
спору щодо виплати грошової допомоги у
розмірі 10 місячних посадових окладів,
так як Розпорядженням голови
Рівненської РДА за № 43-к від 31.03.2014,
відділ культури і туризму
райдержадміністрації зобов'язано
виплатити останню. Вказане
Розпорядженням голови Рівненської РДА
за № 43-к від 31.03.2014 є чинним і ніким не
оспорювалося.

Законом України «Про запобігання
фінансової катастрофи та створення
передумов для економічного зростання в
Україні» з 01 квітня 2014 року частина
тринадцята статті 37 Закону України
«Про державну службу», якою
передбачалася виплата грошової
допомоги у розмірі 10 місячних
посадових окладів, виключена.

Відповідно до статті 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Суд погоджується з думкою позивача, що
він був звільнений з посади державного
службовця та вийшов на пенсію до 01
квітня 2014 року, тобто до набрання
чинності положень Закону України «Про
запобігання фінансової катастрофи та
створення передумов для економічного
зростання в Україні», про що зроблено
відповідний запис у трудову книжку.

Отже, на час виходу позивача на пенсію
діяв Закон України «Про державну
службу» у редакції, згідно з якою
передбачалася виплата грошової
допомоги за наявності стажу державної
служби не менше 10 років.

Вказана позиція підтверджується і
судовою практикою, ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
27.02.2014 у справі № К/800/13621/13.

Щодо вимоги про стягнення з
відповідача середнього заробітку за
час затримки повного грошового
розрахунку, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Законодавством чітко встановлено
обов'язок роботодавця при звільненні
працівника провести із ним повний
розрахунок належних йому до сплати сум,
без будь-яких виключень.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Таким чином, трудовим законодавством
передбачена відповідальність власника
перед працівником у разі невиплати
останньому у день звільнення всіх сум,
що належать йому при звільненні, у
вигляді виплати середнього заробітку
за весь час затримки розрахунку.

При цьому, щодо вимоги позивача
виплатити середній заробіток за час
затримки грошової допомоги в розмірі 10
місячних посадових окладів при
звільненні, суд зазначає, що дані
виплати по своїй суті тотожні та
фактично відносяться до заробітної
плати, а тому на них розповсюджуються
норми 117 КЗпП України, що передбачає
стягнення середнього заробітку.

При цьому суд зазначає, що після
звільнення позивача розрахунок з ним
був проведений частково, і
розрахункові виплачувалися частинами,
що стверджується довідковою
інформацією ПриватБанку від 24.11.2014 року
№1369971, довідкою відповідача від 09.12.2014
№628-03/02-14, при цьому, грошова допомога в
розмірі 10 місячних окладів не
виплачувалась.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 31 березня 2014
року розпорядженням голови
Рівненської РДА за № 43-к був звільнений
з роботи з посади начальника відділу
культури і туризму Рівненської
райдержадміністрації за власним
бажанням у зв'язку із виходом на пенсію,
після чого з 01 квітня 2014 року була
призначена пенсія державного
службовця, а всі належні йому суми
виплат при звільненні не виплачено, суд
вважає, що відповідачем безпідставно
затримано виплату належних позивачу
сум при звільненні починаючи з 01.04.2014 по
день постановлення судового рішення в
заявленій позивачем сумі 18 239, 84 грн.

Відповідно до пункту 32 Постанови
Пленуму Верховного суду України у
випадках стягнення на користь
працівника середнього заробітку за час
вимушеного прогулу в зв'язку з
незаконним звільненням або
переведенням, затримкою видачі
розрахунку він визначається за
загальними правилами обчислення
середнього заробітку, виходячи з
заробітку за останні два календарні
місяці роботи. Для працівників, які
пропрацювали на даному підприємстві (в
установі, організації) менше двох
місяців, обчислення проводиться з
розрахунку середнього заробітку за
фактично пропрацьований час. При цьому
враховуються положення Порядку
обчислення середньої заробітної плати.

Згідно із пунктом 2 розділу II Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100
(далі - Порядок № 100) середньомісячна
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за останні 2 календарні місяці
роботи, що передують події, з якою
пов'язана відповідна виплата.

Вирішуючи питання в частині визначення
середнього заробітку за час не
проведеного розрахунку з позивачем суд
виходив з довідки відділу культури і
туризму Рівненської районної
державної адміністрації від 24.11.2014
№588-03/02-14, згідно якої середня зарплата
за січень-березень 2014 становила - 2779, 98
грн.

Оскільки ст. 117 КЗпП України
встановлено виплату середнього
заробітку за весь час його затримки по
день фактичного розрахунку, суд стягує
з відділу культури і туризму
Рівненської районної державної
адміністрації середній заробіток за
час затримки повного розрахунку з
01.04.2014 по день постановлення судового
рішення.

За результатами судового розгляду
справи відповідачем не доведено, що
він повністю діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, встановлений
законом, обґрунтовано та розсудливо, з
урахуванням усіх необхідних обставин,
що мають значення для прийняття
рішення та права особи на участь у
процесі прийняття рішення. У той же час,
позивач довів обґрунтованість
позовних вимог належними та
допустимими доказами.

Згідно ст.71 КАС України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства.

Приймаючи рішення у даній справі, суд
виходить із повноважень, визначених
частиною другою статті 162 КАС України,
тому адміністративний позов слід
задовольнити частково шляхом
прийняття відповідної постанови.

Судові витрати відповідно до ст.94 КАС
України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати бездіяльності Відділу
культури і туризму Рівненської
районної державної адміністрації щодо
невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги в
розмірі 10 місячних посадових окладів
відповідно до статті 37 Закону України
«Про державну службу» протиправною.

Зобов'язати Відділ культури і туризму
Рівненської районної державної
адміністрації виплатити ОСОБА_1
грошову допомогу в розмірі 10 місячних
посадових окладів відповідно до статті
37 Закону України «Про державну службу»
в сумі 14 000 грн.

Стягнути з Відділу культури і туризму
Рівненської районної державної
адміністрації середній заробіток за
весь час його затримки по день
фактичного розрахунку за період з
01.04.2014 по день постановлення судового
рішення в сумі 18 239 грн. 84 коп.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Жуковська Л.А.