Справа № 818/2287/14
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 р.Справа № 818/2287/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Бегунца А.О. , Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Сумської митниці Міндоходів на
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 16.10.2014р. по
справі № 818/2287/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мега Ленд"

до Сумської митниці Міндоходів

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мега Ленд" (далі -
позивач, ТОВ "Мега Ленд"), звернулося до
Сумського окружного адміністративного
суду з адміністративним позовом до
Сумської митниці Міндоходів (далі -
відповідач, Сумська митниця), в якому
просив суд:

- скасувати рішення Сумської митниці
від 15.08.2014р. №805130000/2014/000035/1 про
коригування митної вартості товарів.

Свої вимоги мотивує тим, що
відповідачем безпідставно було
збільшено митну вартість товарів у
зв'язку із тим, що всі документи, які
підтверджують вартість товару надані
Сумській митниці, однак з посиланням на
ст. 53 Митного кодексу відповідачем було
повідомлено про необхідність надати
додаткові документи, при цьому не
мотивуючи підстав для їх надання.
Витребувані документи були надані
відповідачу, але не були взяті до уваги
Сумською митницею. Вказане рішення
Сумської митниці позивач вважає
протиправним, прийнятим з порушенням
норм Митного кодексу України, та
просить його скасувати.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 16.10.14 року
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мега Ленд" до
Сумської митниці Міністерства доходів
та зборів України про скасування
рішення задоволено.

Скасовано рішення Сумської митниці
від 15.08.2014р. №805130000/2014/000035/1 про
коригування митної вартості товарів.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою відмовити позивачу
у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті рішення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного, на його думку, вирішення
спору судом першої інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС
України, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу у порядку
письмового провадження за наявними у
справі доказами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що позивачем було подано до
митного органу митну декларацію
№805130000/2014/009729 від 11.08.2014р. відповідно до
укладеного із подальшими змінами
контракту від 10.08.2012р. №1008/СR із COSKUNOZ
RADYATOR VE ISI SANAYI TIC.A.S (Туреччина). Згідно
поданих документів митна вартість за
вищевказаною декларацією визначалася
декларантом за першим методом (за ціною
договору). Митна вартість товару була
визначена згідно суми, зазначеного в
інвойсі, як передбачено п. 1 даного
контракту на загальну суму 30866,87 у
валюті USD за курсом НБУ.

Згідно пояснень представника
відповідача при оформлені документів
відповідно до інформації із
автоматизованої системи аналізу та
управління ризиків, посадовою особою
митниці було проведено порівняльний
аналіз заявленої митної вартості
товару з митною вартістю ідентичних чи
подібних (аналогічних) товарів, митна
вартість яких вже була здійснена,
перевірено декларування складових
митної вартості товару.

Відповідачем було направлено
декларанту повідомлення згідно якого
для визначення митної вартості товару
необхідно було надати каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару,
висновки про якісні та вартісні
характеристики товару, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями та інформацію біржових
орг. про вартість товару, про що було
зазначено в електронному запиті
Сумської митниці (а.с.51).

Позивачем на виконання вимог Сумської
митниці були надані прайс-лист
контрагента позивача, лист ДП
"Держзавнішінформ" від 14.08.2014р. №12/188
щодо цінової експертизи на
постачальний товар, сертифікати
походження товару.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що обрання
другорядного методу було здійснено
відповідачем необґрунтовано, без
урахування усіх обставин, що мали
значення для прийняття рішення,
всупереч нормам ст. 2 КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Як вбачається із спірного рішення,
підставою для витребування документів
та визначення митної вартості товару
за другорядним методом стала
розбіжність у документах декларанта -
зокрема зазначення в номері митної
декларації та фактурі номеру 48
від 25.07.2014р. (а.с. 60-61), а інвойс містив
цифри в номерах " 100247-8" (а.с.54)

В судовому засіданні суду першої
інстанції представник позивача
пояснив, що всі вартісні
характеристики як в митній декларації,
так і в інвойсі містять однакові
числові значення стосовно вартості та
переліку товару, що також
підтверджується матеріалами справи, а
зазначення замість " 100248" скороченого
номеру через риску "-8" не є
невідповідністю та такою що спростовує
числові значення митної вартості
товару, при оформленні документів
митним органом не було запропоновано
надати роз'яснення саме із цього
питання.

Стосовно посилання митного органу на
наданий позивачем на час оформлення
товару неактуальний, на думку
відповідача, прайс-лист від квітня 2013р.,
слід зазначити, що згідно довідки від
11.09.2014р. постачальника товару прас-лист
з квітня 2013р. не був змінений, є діючим
на даний час (а.с.83). При цьому митний
орган не з'ясовував у позивача та не
вимагав надати докази актуальності
наданого прайс-листа, докази того, що
відповідачем взагалі з'ясовувалося
дане питання матеріали справи не
містять.

Відповідно до ст. 318 Митного кодексу
України (далі - МК України), митному
контролю підлягають усі товари,
транспортні засоби комерційного
призначення, які переміщуються через
митний кордон України. Митний контроль
здійснюється виключно митними
органами відповідно до цього Кодексу
та інших законів України.

Згідно ст. 49 МК України, митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари. Відповідно до ч. 5 ст. 58 МК
України ціна, що була фактично сплачена
або підлягає сплаті, - це загальна сума
всіх платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.
Відомості про митну вартість
застосовуються для: 1) нарахування
митних платежів; 2) застосування інших
заходів державного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
України; 3) ведення митної статистики; 4)
розрахунку податкового зобов'язання,
визначеного за результатами
документальної перевірки (ст. 50 МК
України).

Відповідно до ч. 2 ст. 51 МК України, митна
вартість товарів, що ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, визначається
відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Так, згідно з положеннями глави 9 МК
України, зокрема ч. 1 ст. 57 МК України,
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами: 1) основний - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) другорядні.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції)
(ч. 2 ст. 57 МК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 58 МК України, у
разі якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи,
зазначені у пункті 2 частини першої
статті 57 цього Кодексу.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної тості
товарів митний орган визнає заявлену
декларантом, або уповноваженою ним
особою, митну вартість чи приймає
письмове рішення про її коригування.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України,
митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: 1) невірно проведеного
декларантом або уповноваженою ним
особою розрахунку митної вартості; 2)
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари; 3) невідповідності
обраного декларантом або
уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу; 4) надходження до митного
органу документально підтвердженої
офіційної інформації митних органів
інших країн щодо недостовірності
заявленої митної вартості.

В силу ч. 5 ст. 53 Митного кодексу України
забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті. З аналізу ч. 1 та
2 ст. 53 Митного кодексу України
вбачається, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України
передбачено, що в разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Аналіз положень ч. 3 ст. 53, ч. ч. 1, 2 та 5 ст.
54, ст. 58 Митного кодексу України надає
підстави для висновку про те, що митний
орган при здійсненні контролю за
правильністю визначення митної
вартості зобов'язаний перевірити
складові числового значення митної
вартості, правильність розрахунку,
здійсненого декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 Митного кодексу України.

Митний орган має право відійти від
наведених вище законодавчих обмежень,
що пов'язують з перевіркою основного
переліку документів, які підтверджують
митну вартість, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише
якщо надані декларантом документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, адже
такі вади не дозволяють митному органу
законно здійснити визначений законом
мінімум митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи для
розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в
документах, усунення сумнівів щодо
підробки документів або з'ясування
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, які виявились відсутніми,
закон надає право митному органу
витребувати від декларанта інші
додаткові документи, що перелічені в
частині другій статті 53 Митного
кодексу України.

Крім того, п. 3.16, 3.17 Загального додатку
до Міжнародної конвенції про спрощення
та гармонізацію митних процедур
встановлено стандартне правило, що на
підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства. У випадках, коли окремі
підтверджуючі документи не можуть бути
представлені разом з декларацією на
товари з причин, які визнані митною
службою обґрунтованими, вона дозволяє
подачу таких документів протягом
визначеного періоду часу.

В даному випадку, митному органу були
надані документи, що передбачені ст. 53
Митного кодексу України, в тому числі
ті, які були запитані відповідачем як
додаткові були надані позивачем, при
цьому питання щодо розбіжності у
поданих документах митним органом не
з'ясовувалися, в зв'язку із чим позивач
був позбавлений можливості письмово
надати роз'яснення щодо зазначення в
скороченому вигляді номеру інвойсу,
при тому, що відповідачем не
встановлено жодної розбіжності у
числових значеннях товару, а також
з'ясувати питання щодо дії прайс-листа
на 2014 рік, який, як підтверджується
матеріалами справи є діючим на час
виникнення спірних правовідносин. Щодо
посилання представника відповідача на
те, що позивачем під час розмитнення
товару не було надано доказів того, що
договір є діючим, слід зазначити, що
жодні зауваження з цього питання у
митного органу були відсутні, що
підтверджується електронним
повідомленням декларанту (а.с.51), а
матеріалами справи, зокрема
додатковими угодами, в т.ч. №3 (а.с.76-80),
оригінали яких було досліджено в
судовому засіданні, підтверджується,
що основний контракт діє до 31.12.2014р.

Слід також зазначити, що при винесенні
спірного рішення митним органом було
обрано другорядний метод визначення
митної вартості товарів за ціною щодо
подібних товарів (а.с. 43). В судовому
засіданні суду першої інстанції
представник позивача зазначив, що
починаючи із квітня 2013 року по день
прийняття спірного рішення
підприємством згідно укладеного і
діючого з 2013 року контракту
придбавалося у контрагента COSKUNOZ RADYATOR VE
ISI SANAYI TIC.A.S (Туреччина) та щомісяця
розмитнювався ідентичний товар ціна
якого була аналогічна спірної
поставки, митним органом проводилися
перевірки декларування складових
вартості товару і зауваження були
відсутні з 2013 року по день винесення
спірного рішення. В судовому засіданні
представник відповідача зазначила, що
дійсно в базі даних містилася
інформація щодо ідентичних товарів,
але вона не була взята до уваги митним
органом в зв'язку із тим, що дана
інформація стосувалася попереднього
розмитнення товарів позивача, а не
іншого підприємства.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
в т.ч. безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія).

При розгляді справи Сумською митницею
не надано належних доказів того, що
застосування другорядного методу
визначення митної вартості товару - за
ціною щодо подібних товарів без
послідовного застосування
попереднього - за ціною щодо ідентичних
товарів є правомірним, не надано
належних доказів та необґрунтовано
неможливість застосування
другорядного методу визначення митної
вартості щодо ідентичних товарів, не
надано доказів того, що в базі даних
відсутня інформація щодо ідентичних
товарів, в т.ч. і що розмитнювалися
позивачем у 2014 році

Аналогічна правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постановах
від 21 січня 2011 року (справа№21-56а10), від 7
лютого 2011 року (справа № 21-76а10), від 14
листопада 2011 року (справа № 21-213а11).

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що обрання
другорядного методу було здійснено
відповідачем необґрунтовано, без
урахування усіх обставин, що мали
значення для прийняття рішення,
всупереч нормам ст. 2 КАС України.

Суд першої інстанції належним чином
оцінив надані докази і на підставі
встановленого, обґрунтовано
задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції від 16.10.14 р.
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1
ст.198, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сумської митниці
Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 16.10.2014р. по
справі № 818/2287/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Старостін
В.В.Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О.
Ральченко І.М.