Справа № 819/2718/14-а
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/2718/14-a

09 грудня 2014 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Чепенюк О.В.,

розглянувши в місті Тернополі в
порядку письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Тернопільського міськрайонного центру
зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення
коштів,

ВСТАНОВИВ:

Тернопільський міськрайонний центр
зайнятості звернувся до суду з
адміністративним позовом до ОСОБА_1 про
стягнення коштів, виплачених як
допомога по безробіттю, у розмірі 559
грн. 81 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
ОСОБА_1 з 02.08.2001 року надано статус
безробітного та призначено допомогу по
безробіттю. Позивачем у вересні 2014 року
при розслідуванні страхових випадків
та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення
безробітним, виявлено, що відповідач
одночасно з отриманням статусу
безробітного і одержанням допомоги по
безробіттю був зареєстрований як
фізична особа - підприємець, тобто
відносився до категорії зайнятого
населення на момент надання йому
статусу безробітного. За період з 02.08.2001
року по 02.05.2003 року ОСОБА_1 виплачено
допомогу по безробіттю у розмірі 559 грн.
81 коп., яка підлягає поверненню на
підставі статті 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

Відповідачу направлена претензія про
повернення коштів, проте сума
виплаченої допомоги не перерахована
Тернопільському міськрайонному центру
зайнятості. Відтак, позивач просить
стягнути з ОСОБА_1 кошти, виплачені йому
як допомога по безробіттю, у розмірі 559
грн. 81 коп.

Представник позивача подала до суду
письмове клопотання від 09.12.2014 року про
розгляд справи у письмовому
провадженні, позовні вимоги підтримує
в повному обсязі (а. с. 28).

Відповідач у судове засідання не
прибув, хоча в розумінні частини
третьої статті 33, частини одинадцятої
статті 35 Кодексу адміністративного
судочинства України (КАС України)
належним чином був повідомлений про
дату, час і місце судового розгляду
шляхом направлення копії ухвали про
відкриття провадження в
адміністративній справі
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення поштового відправлення на
адресу зареєстрованого місця
проживання ОСОБА_1 згідно з відомостями
відділу адресно-довідкової роботи
ГУДМС України в Тернопільській
області від 26.11.2014 року (а. с. 22).

Згідно із частиною четвертою статті 128
КАС України у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів. Відповідно до
частини шостої статті 128 КАС України
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта. Як передбачено частиною
першою статті 41 КАС України, у разі
неявки у судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи якщо
відповідно до положень цього Кодексу
розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Таким чином, оскільки представник
позивача подала до суду клопотання про
розгляд справи у письмовому
провадженні, а відповідач не прибув у
судове засідання, хоча належним чином
повідомлений про дату, час і місце
судового розгляду, тому розгляд справи
здійснено в порядку письмового
провадження на підставі наявних у ній
доказів, без фіксування
адміністративного процесу технічними
засобами.

Дослідивши письмові докази, суд
приходить до висновку, що
адміністративний позов слід
задовольнити повністю з таких мотивів
та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 26.07.2001 року
звернувся до Тернопільського
міськрайонного центру зайнятості і
02.08.2001 року отримав статус
безробітного, що підтверджується його
заявою (а. с. 10) та даними персональної
картки відповідача № 53512 року (а. с. 9).
Відповідно до поданої відповідачем
заяви від 26.08.2001 року про надання йому
статусу безробітного, останній
повідомляв, що не зареєстрований як
суб'єкт підприємницької діяльності.

ОСОБА_1 перебував на обліку у
Тернопільському міськрайонному центрі
зайнятості як безробітний у період з
02.08.2001 року по 02.05.2003 року, та отримав
допомогу на загальну суму 559 грн. 81 коп.,
що підтверджується довідкою позивача
від 20.10.2014 року (а. с. 8).

В результаті перевірки інформації,
наданої Реєстраційною службою
Тернопільського міського управління
юстиції, відповідно до Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення безробітним,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України,
Державної податкової адміністрації
України від 13.02.2009 року № 60/62, виявлено,
що ОСОБА_1, перебуваючи на обліку в
центрі зайнятості, був зареєстрований
як фізична особа - підприємець з 30.08.1995
року, що підтверджується витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
станом на 23.09.2014 року (а. с. 11-12).

16.09.2014 року Тернопільським
міськрайонним центром зайнятості
прийнято наказ № 222 «Д» про
розслідування страхових випадків з
метою забезпечення перевірки факту
реєстрації ОСОБА_1 суб'єктом
господарювання (а. с. 5-7).

У зв'язку з наведеними обставинами та
за результатами розслідування, яким
встановлено факт приховування
відповідачем відомостей про державну
реєстрацію його як підприємця,
Тернопільським міськрайонним центром
зайнятості прийнято наказ від 20.10.2014
року № 258 «Д» про повернення коштів,
виплачених ОСОБА_1 як допомога по
безробіттю за період з 02.08.2001 року по
02.05.2003 року у сумі 559 грн. 81 коп. (а. с. 15).
Відповідачу направлено відповідне
повідомлення № 08/5822 від 21.10.2014 року про
повернення коштів (а. с. 18), яке вручене
відповідачу 29.10.2014 року, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення (а. с.
17), та претензію № 08/6080 від 06.11.2014 року (а.
с. 19).

На момент звернення до суду такі вимоги
щодо повернення коштів відповідачем не
виконані. Наказ Тернопільського
міськрайонного центру зайнятості від
20.10.2014 року № 258 «Д» про повернення
коштів, виплачених ОСОБА_1,
відповідачем не оскаржений.

Також судом встановлено, що відповідно
до відомостей Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців 06.08.2014 року проведено
державну реєстрацію припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 на підставі
рішення Тернопільського окружного
адміністративного суду від 02.07.2013 року
(а. с. 11-12). Згідно з частиною третьою
статті 46 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців» від 15.05.2003 року №
755-IV фізична особа позбавляється
статусу підприємця з дати внесення до
Єдиного державного реєстру запису про
державну реєстрацію припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця. Таким чином, ОСОБА_1
мав статус фізичної особи - підприємця
у період з 30.08.1995 року по 06.08.2014 року.

При прийняті постанови суд застосовує
до даних правовідносин наступні
правові норми.

Відповідно статті 18 Закону України
«Про зайнятість населення» від 01.03.1991
року, № 803-XII з змінами і доповненнями,
чинного на час виникнення спірних
правовідносин і до 01.01.2013 року (далі -
Закон № 803-XII) для реалізації державної
політики зайнятості населення,
професійної орієнтації, підготовки і
перепідготовки, працевлаштування та
соціальної підтримки тимчасово не
працюючих громадян у порядку, що
визначається Кабінетом Міністрів
України, створюється державна служба
зайнятості. Серед іншого, державна
служба зайнятості реєструє
безробітних і подає їм у межах своєї
компетенції допомогу (стаття 19 Закону
№ 803-XII).

Відповідно до пункту «б» частини
третьої статті 1 Закону № 803-ХІІ в
Україні до зайнятого населення
належать громадяни, які самостійно
забезпечують себе роботою, включаючи
підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю,
творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України «Про особисте селянське
господарство».

Страхування громадян на випадок
безробіття є окремим видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування і
здійснюється на підставі Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» від 02.03.2000 року №
1533-ІІІ (далі - Закон № 1533-ІІІ) Фондом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України в
особі виконавчих дирекцій Фонду,
функції яких згідно зі статтею 12
Закону України № 1533-ІІІ виконують
органи державної служби зайнятості.

Частиною першою статті 6 Закону № 1533-III
визначено, що право на матеріальне
забезпечення на випадок безробіття та
соціальні послуги мають застраховані
особи. Стаття 7 цього ж Закону
визначає, що видами забезпечення за цим
Законом, серед іншого, є допомога по
безробіттю.

Згідно з частиною другою, третьою
статті 36 Закону № 1533-III застраховані
особи, зареєстровані в установленому
порядку як безробітні, зобов'язані
своєчасно подавати відомості про
обставини, що впливають на умови
виплати їм забезпечення та надання
соціальних послуг. Сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Механізм призначення, виплати допомоги
по безробіттю передбачений Порядком
надання допомоги по безробіттю, у тому
числі одноразової її виплати для
організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженим наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20.11.2000 року № 307 та зареєстрованим
в Міністерстві юстиції України 14.12.2000
року за № 915/5136 (далі - Порядок № 307).

Пунктом 5.5 Порядку № 307 визначено, що
виплата допомоги по безробіттю
припиняється у разі працевлаштування
безробітного, зайняття
підприємницькою або іншою діяльністю,
пов'язаною з одержанням доходу
безпосередньо від цієї діяльності,
виконання робіт (послуг) за
цивільно-правовими угодами (з дня
працевлаштування, державної
реєстрації як суб'єкта підприємницької
або іншої діяльності, виконання робіт
(послуг) за цивільно-правовими угодами).

Якщо під час одержання допомоги по
безробіттю безробітний своєчасно не
подав відомості про обставини, що
впливають на умови її виплати, у тому
числі встановлені під час
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення, з безробітного
стягується сума виплаченої допомоги по
безробіттю з моменту виникнення цих
обставин. Якщо безробітний відмовився
добровільно повернути зазначені кошти,
то питання щодо їх повернення
вирішується у судовому порядку. Сума
виплаченої допомоги по безробіттю
підтверджується відповідною довідкою
центру зайнятості, що підписується
керівником, головним бухгалтером та
скріплюється печаткою (пункт 6.14
Порядку № 307).

Відповідно до пунктів 2, 6 Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України,
Державної податкової адміністрації
України від 13.02.2009 року № 60/62,
постановою правління Пенсійного фонду
України від 13.02.2009 року № 7-1,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12.03.2009 року за № 232/16248
(далі - Порядок № 60/62), розслідування
згідно з цим Порядком здійснюється
шляхом проведення перевірки
достовірності даних, які є підставою
для надання особі статусу безробітної
та виплати їй матеріального
забезпечення, що зазначені в
документах, поданих особою до
державної служби зайнятості під час її
реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку як безробітної. У
разі встановлення центром зайнятості
відповідно до цього Порядку належності
безробітної особи до категорії
зайнятих така особа знімається з
обліку як безробітна в установленому
законодавством порядку та повертає
суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Рішення про повернення коштів особою
чи роботодавцем оформлюється наказом.
Протягом двох робочих днів після
прийняття рішення центр зайнятості
надсилає особі чи роботодавцю
рекомендованим листом повідомлення
про необхідність протягом 15
календарних днів з дня отримання
повідомлення повернути незаконно
виплачені кошти. Рішення центру
зайнятості щодо повернення коштів може
бути оскаржено в центрі зайнятості
вищого рівня або в судовому порядку
(пункти 7, 9 Порядку № 60/62).

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 на момент звернення до
Тернопільського міськрайонного центру
зайнятості та отримання матеріального
забезпечення, наданого йому як
безробітному, належав до категорії
зайнятого населення, але не повідомляв
про це центр зайнятості.

Оскільки відомості, що зазначаються
особою при зверненні із заявою про
надання статусу безробітного з
виплатою допомоги по безробіттю, є
обставинами, що впливають на умови
виплати матеріального забезпечення та
надання соціальних послуг, тому суд
приходить до висновку, що через подання
ОСОБА_1 недостовірних даних та
неповідомлення Тернопільський
міськрайонний центр зайнятості про
реєстрацію його як фізичної особи -
підприємця, відповідач неправомірно
отримав статус безробітного та
допомогу по безробіттю у період з
02.08.2001 року по 02.05.2003 року у розмірі 559
грн. 81 коп., сума незаконно отриманого
матеріального забезпечення підлягає
поверненню.

Вказана правова позиція з цього
питання висловлена Верховним Судом
України у постанові від 07.10.2014 року
(справа № 21-408а14), яка в силу вимог
частини першої статті 244-2 КАС України є
обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, враховуючи встановлені
обставини справи та положення чинного
законодавства, суд приходить до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог, адміністративний позов підлягає
до задоволення в повному обсязі.

Керуючись статтями 11, 86, 136, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 46027,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1) на користь
Тернопільського міськрайонного центру
зайнятості (вулиця Текстильна, будинок
1 Б, місто Тернопіль, 46010,
ідентифікаційний код 14029303) кошти в
розмірі 559 (п'ятсот п'ятдесят дев'ять)
гривень 81 (вісімдесят одна) копійка,
виплачених як допомога по безробіттю,
які перерахувати на р/р № 1002, МФО
838012, банк ГУДКСУ у Тернопільській
області, .

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Тернопільський окружний
адміністративний суд. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя
Чепенюк О.В.

копія вірна:

Суддя
Чепенюк О.В.