Справа № 2а-10005/09/16/0170
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/37438/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Донця О.Є.,

суддів:
Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим на
постанову окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
14.04.2011 року та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 11.04.2012 року у справі за позовом
Державного підприємства «Видавництво
і друкарня «Таврида» до управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим про
скасування вимоги,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2009 року ДП «Видавництво і
друкарня «Таврида» звернулося до
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим з позовом
до управління Пенсійного фонду України
в Центральному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим про
скасування вимоги.

Постановою окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 14.04.2011 року
адміністративний позов ДП
«Видавництво і друкарня «Таврида» було
задоволено. Визнано протиправною та
скасовано вимогу управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим «Про сплату
боргу» № Ю-907 від 06.08.2009 року.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 11.04.2012 року апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим було
залишено без задоволення, а постанову
окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 14.04.2011
року - без змін.

У касаційній скарзі управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим, не
погоджуючись з даними рішеннями,
посилаючись на допущені судами першої
та апеляційної інстанцій порушення
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 14.04.2011
року та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 11.04.2012 року та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга управління Пенсійного фонду
України в Центральному районі м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим задоволенню не підлягає, оскільки
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана вірно, а доводи касаційної
скарги є необґрунтованими і не надають
підстав, які передбачені статтями 225 - 229
Кодексу адміністративного судочинства
України для зміни чи скасування
судових рішень.

Судами встановлено, що позивач
зареєстрований в управлінні
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим як платник
страхових внесків за реєстраційним
номером 15-01-0094 та є страхувальником і
платником страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

В спірну вимогу № Ю-907 включено суму за
рішенням № 1032 від 13.12.2007 року, в той же
час, вказане рішення було оскаржено
підприємством в судовому порядку, про
що було відомо управлінню Пенсійного
фонду України в Центральному районі м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим.

Постановою господарського суду
Автономної Республіки Крим від 11.04.2008
року, залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
господарського суду від 05.06.2008 року, по
справі № 2-29/466-2008А, у позові про
скасування рішення № 1032 від 13.12.2007 року
було відмовлено. Не погоджуючись з
судовими рішеннями, 04.06.2008 року
підприємством подано до Вищого
адміністративного суду України
касаційну скаргу.

В той же час, рішення № 1032 від 13.12.2007
року, не зважаючи на його оскарження в
судовому порядку, погашено управлінням
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим методом
самостійного перерозподілу сплачених
поточних страхових внесків
підприємства за період з лютого 2008 року
по серпень 2008 року. Підприємством
сплачувалися поточні страхові внески
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування, але відповідач,
починаючи з 11.02.2008 року по 04.08.2008 року, на
свій розсуд у період оскарження
рішення № 1032 від 13.12.2007 року та у той
час, коли було відкрито виконавче
провадження (від 11.02.2008 року вих. № 3582-12),
самостійно перерозподілів поточні
страхові внески підприємства на
користь погашення спірного рішення №
1032. Таким чином, станом на 04.08.2008 року
рішення № 1032 від 13.12.2007 року було
погашено управлінням Пенсійного фонду
України в Центральному районі м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим у повному обсязі, що
підтверджується довідкою останнього.

З матеріали справи вбачається, що до
вимоги № Ю-907 від 06.08.2009 року також
включена сума за рішеннями № 177 від
07.02.2009 року окрім рішення № 1032 від 13.12.2007
року.

Постановою Господарського суду
Автономної Республіки Крим від 05.11.2009
року, залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 04.03.2010 року,
у справі № 2-26/4364-2008А за позовом
управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим до ДП
«Видавництво і друкарня «Таврида» про
стягнення 384672,70 грн. по вимозі № 82
від 06.02.2008 року та по рішенню 167-177 від
07.02.2008 року, у задоволенні позовних
вимог було відмовлено.

Відтак, з огляду на наявність судового
рішення по справі № 2-26/4364-2008А, доведено,
що управління Пенсійного фонду України
в Центральному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим одночасно,
під час стягнення в судовому порядку
сум за рішеннями № 167-177 від 07.02.2008 року,
протиправно включило суму за рішенням
№ 177 в спірну вимогу про плату боргу №
Ю-907.

Таким чином, позовні вимоги ДП
«Видавництво і друкарня «Таврида» про
скасування вимоги № Ю-907 від 06.08.2009 року
про сплату боргу в частині включення в
спірну вимогу суми за рішеннями № 177
від 13.03.2009 року є обґрунтованими.

З зазначеного вбачається, що фактично,
на час формування спірної вимоги
№ Ю-907 заборгованість у підприємства за
рішеннями від 13.12.2007 року № 1032, від
07.02.08 року № 177 була відсутня,
відповідно були відсутні підстави
включати суми за цими рішеннями в
спірну вимогу про сплату боргу.

Крім того, в вимозі № Ю-907 від 06.08.2009 року
управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим вимагає
сплати недоїмку по страховим внескам
(за період з листопада 2008 року по
червень 2009 року) в сумі 952197,01 грн.

В той же час, постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 16.12.2008 року,
залишено без змін ухвалою
Севастопольського адміністративного
суду від 23.07.2009 року, у справі № 2а-3197/08/8
за позовом ДП «Видавництво і
друкарня «Таврида» до управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим про
визнання протиправними дій останнього
по перерозподілу страхових внесків
було задоволено в повному обсязі.
Визнано протиправними дії управління
по самостійному перерозподілу
грошових коштів підприємства,
сплачених на оплату страхових внесків,
на користь погашення заборгованості по
рішенню управління, після відкриття
Центральним ВДВС Сімферопольського
МУЮ АРК виконавчого провадження по
примусовому виконанню рішення № 1032 від
13.12.2007р. та в період примусового
виконання цього рішення. Визнано
протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим по
самостійному зміненню призначення
платежів та перерозподілу страхових
внесків підприємства, на користь
погашення рішення № 1032 від 13.12.2007 року в
період оскарження цього рішення в
судовому порядку, а саме неправомірний
перерозподіл поточних страхових
внесків здійснених підприємством в
період з лютого по серпень 2008 року.

Не дивлячись на те, що рішення суду по
справ № 2а-3197/08/08 набрало законної сили
23.07.2009 року, управління Пенсійного
фонду України в Центральному районі
м. Сімферополя Автономної Республіки
Крим продовжувало формувати вимоги, в
тому числі вимогу № Ю-907 від 06.08.2009 року
без врахування відповідного рішення
суду та без відповідних змін, які
необхідно було внести на той час в
картку особового рахунку підприємства.

Частиною 6 статті 20 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (у чинній
на момент прийняття оспорюваного
рішення редакції) установлено, що
страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду. Базовий
період для виду страхувальника, до
якого відноситься позивач,
встановлений зазначеною нормою закону
один календарний місяць.

Відповідно до абзацу 6 частини 6 статті
20 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та пункту 5.1.6. Інструкції
про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою правління Пенсійного форду
України від 19.12.2003 № 21-1, перерахування
страхових внесків здійснюється
страхувальниками одночасно з
одержанням (перерахуванням) коштів на
оплату праці, у тому числі в
безготівковій чи натуральній формі або
з виручки від реалізації товарів
(послуг).

Відповідно до частини 10 статті 20 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», якщо
страхувальники несвоєчасно або не в
повному обсязі сплачують страхові
внески, до них застосовуються
фінансові санкції, передбачені
Законом.

Як установлено абзацом 3 підпункту 9.3.2
пункту 9.3 Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, розрахунок фінансової санкції
у разі несвоєчасної сплати страхових
внесків здійснюється на підставі даних
картки особового рахунку платника.

Згідно з частиною 2 статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», суми
страхових внесків своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Відповідно до частини 5 статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», за
рахунок сум, що надходять від
страхувальника або від державної
виконавчої служби в рахунок сплати
недоїмки, погашаються суми недоїмки,
пені та фінансових санкцій у порядку
календарної черговості їх виникнення.
У разі, коли страхувальник має
несплачену недоїмку, пеню та фінансові
санкції і здійснює сплату поточних сум
страхових внесків, ці суми
зараховуються в рахунок сплати
недоїмки, пені та фінансових санкцій.

Пунктом 2 частини 9 цієї статті
установлено, що за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або територіальними
органами Пенсійного фонду,
накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.

Одночасно на суми своєчасно не
сплачених (не перерахованих) страхових
внесків і фінансових санкцій
нараховується пеня в розмірі 0,1
відсотка зазначених сум коштів,
розрахована за кожний день
прострочення платежу

Згідно з частиною 12 статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
нарахування пені, передбаченої
частинами дев'ятою і десятою цієї
статті, починається з першого
календарного дня, що настає за днем
настання строку відповідного платежу,
до дня його фактичної сплати
страхувальником, або з першого
календарного дня, що настає за днем
закінчення строку перерахування
(зарахування) відповідних сум, до дня їх
фактичного перерахування (зарахування)
банками та організаціями, які
здійснюють виплату і доставку пенсій.

У той же час, частина 13 статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
передбачала, що оскарження рішення
виконавчого органу Пенсійного фонду
про нарахування пені та накладання
штрафів зупиняє строки їх сплати до
винесення вищим органом Пенсійного
фонду або судом рішення у справі.
Строки сплати фінансових санкцій також
призупиняються до винесення судом
рішення в разі оскарження
страхувальником вимоги про сплату
недоїмки, якщо накладення фінансових
санкцій пов'язано з її виникненням або
несвоєчасною сплатою.

Зважаючи на викладені положення норм
чинного законодавства України та
установлені обставини справи, колегія
суддів суду касаційної інстанції
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій щодо
необґрунтованості визначеної в
оспорюваній вимозі від 09.08.2009 року №
Ю-907 суми штрафних санкцій та пені,
оскільки на час формування вказаної
вимоги заборгованість у підприємства
за рішеннями від 13.12.2007 року № 1032, від
07.02.2008 року № 177 була відсутня,
відповідно були відсутні підстави
включати суми за цими рішеннями в
спірну вимогу про сплату боргу. Крім
того, про оскарження попередніх вимог
про сплату боргу та рішень про
нарахування штрафних санкцій та пені
відповідача було повідомлено, однак
сплачені позивачем кошти
зараховувались не за призначенням
платежу, а на погашення недоїмки в
порядку календарної черговості, в той
час як відповідно до частини 13 статті 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» строки сплати
попередньої заборгованості були
зупинені до винесення судом рішення у
справі.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій, є законними і не підлягають
скасуванню, оскільки суди, всебічно
перевіривши обставини справи, вирішили
спір у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин; в
них повно відображені обставини, що
мають значення для справи, висновки
судів щодо встановлених обставин і
правові наслідки є правильними, а
доводи касаційної скарги їх не
спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим - залишити
без задоволення, а постанову окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 14.04.2011 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 11.04.2012 року
у справі за позовом Державного
підприємства «Видавництво і друкарня
«Таврида» до управління Пенсійного
фонду України в Центральному районі м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим про скасування вимоги - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: