Справа № 2а-2774/10/0770
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/8812/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Блажівської Н.Є.

Голубєвої Г.К.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу
Свалявської міжрайонної державної
податкової інспекції Закарпатської
області Державної податкової служби

на постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 10 лютого
2011 року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року

у справі № 2а-2774/10/0770

за позовом Приватного підприємства
«Синевир-К»

до Свалявської міжрайонної державної
податкової інспекції Закарпатської
області Державної податкової служби

про визнання дій неправомірними, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Закарпатського
окружного адміністративного суду від 10
лютого 2011 року, залишеною без
змін ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року, позов Приватного підприємства
«Синевир-К» (далі - ПП «Синевир-К»;
позивач) до Свалявської міжрайонної
державної податкової інспекції
Закарпатської області Державної
податкової служби (далі - Свалявська
МДПІ Закарпатської області ДПС;
відповідач) задоволено. Визнано
неправомірними дії працівників
Свалявської МДПІ Закарпатської
області ДПС щодо складання акту
перевірки № 42-2300/34154253 від 08 липня 2010
року в частині встановлення заниження
податку на прибуток у розмірі 51 922,00 грн.
та податку на додану вартість у розмірі
21 658,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

В поданій касаційній скарзі,
Свалявська МДПІ Закарпатської області
ДПС, посилаючись на порушення судами
першої та апеляційної інстанцій норм
процесуального права, просить
скасувати постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 10
лютого 2011 року, ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 31 січня 2013 року та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову повністю.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено планову виїзну перевірку ПП
«Синевир-К» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01 квітня 2009
року по 31 березня 2010 року, за
результатами якої складено акт №
42-2300/34154253 від 08 липня 2010 року.

У висновку вказаного акту
перевірки викладено думку, зокрема, про
порушення позивачем підпункту 1.22.1
пункту 1.22, пункту 1.32 статті 1,
підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4, пункту
5.1, підпункту 5.3.9 пункту 5.3,
підпункту 5.4.4 пункту 5.4, пункту 5.9 статті
5 Закону України від 28 грудня
1994 року № 334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), в результаті
чого встановлено заниження податку на
прибуток на загальну суму в розмірі 51
922,00 грн., а також про порушення
підприємством підпункту 7.2.1 пункту 7.2,
підпунктів 7.4.1, 7.4.3, 7.4.4 пункту 7.4 статті 7
Закону України від 03 квітня 1997 року №
168/97-ВР «Про податок на додану вартість»
(в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), в результаті
чого встановлено заниження податку на
додану вартість на загальну суму в
розмірі 21 658,00 грн.

За змістом статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинені ним при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод.

З урахуванням наведеного, можна дійти
висновку про те, що позивач на власний
розсуд визначає чи порушені його права
рішеннями, дією або бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень. Водночас
належний захист прав та інтересів
особи можливий лише в разі існування
спірних правовідносин, тобто в разі
встановлення, що рішення, дія або
бездіяльність протиправно породжують,
змінюють або припиняють права та
обов'язки у сфері публічно-правових
відносин.

Згідно з пунктом 1.3 Порядку
оформлення результатів невиїзних
документальних, виїзних планових та
позапланових перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України від 10 серпня 2005
року № 327 (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин), акт
перевірки - це службовий документ, який
стверджує факт проведення невиїзної
документальної або виїзної планової чи
позапланової перевірки
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта господарювання і є носієм
доказової інформації про виявлені
порушення вимог податкового, валютного
та іншого законодавства суб'єктами
господарювання.

Акт перевірки та викладені у
ньому факти та висновки не можна
розглядати як рішення суб'єкта владних
повноважень, що породжує для платника
податків певні правові наслідки. Акт є
виключно носієм доказової інформації
про виявлені податковим органом під
час проведення перевірки порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства платником, обов'язковим
документом, на підставі якого
приймається відповідне рішення
контролюючого органу. Контролюючий
орган не позбавлений права викладати в
акті перевірки власні суб'єктивні
висновки щодо зафіксованих обставин,
та в подальшому, у разі виникнення
спору щодо рішень, що приймаються на
підставі такого акту, обґрунтовувати
ними власну позицію щодо наявності
певних допущених платником податків
порушень.

В свою чергу, діяльність щодо складання
актів перевірок є службовою діяльністю
працівників органу державної
податкової служби на виконання своїх
посадових обов'язків щодо збирання
доказової інформації щодо дотримання
платником податків податкової
дисципліни. Наявність акту перевірки
чи включення до його змісту певних
висновків самі собою не створюють
жодних перешкод для діяльності
платника податків.

Виходячи з наведеного, дії посадових
осіб контролюючого органу щодо
складання акту перевірки не порушують
права чи інтереси особи, не впливають
на її суб'єктивні права та обов'язки, а
відтак підстави для задоволення такої
позовної вимоги відсутні.

Відповідно до статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

При цьому згідно з частиною 2 статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України законним вважається рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

Таким чином, порушення судами норм
матеріального та процесуального права
є підставою для скасування
постановлених у справі судових рішень
та прийняття нової постанови про
відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Свалявської
міжрайонної державної податкової
інспекції Закарпатської області
Державної податкової служби
задовольнити.

Скасувати постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 10
лютого 2011 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 31 січня 2013 року.

Прийняти у справі нову постанову, якою
в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановленими главою 3 розділу IV
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Блажівська Н.Є.

Голубєва Г.К.