Справа № 369/11594/14-а
Суддя: Медвідь Н. О.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/369/562/14

ПОСТАНОВА

іменем України

03.12.2014 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі головуючої судді Медвідь Н.О.,

при секретарі Ткаченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області про скасування рішення органу місцевого самоврядування:

В С Т А Н О В И В:

Позивач філія «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» звернувся із даним позовом до суду, посилаючись на те, що 19 вересня 2014 з газети Боярської міської ради «Боярка Інформ» № 18 (252) стало відомо, що Боярська міська рада VI скликання на черговій 49 сесії 04.09.2014 прийняла рішення № 49/2210 про припинення права постійного користування земельною ділянкою в м. Боярка вул. Білогородська, 51 Боярському управлінню магістральних газопроводів та № 49/2212 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 1(один) рік для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку в м. Боярка вул. Білогородська, 51 корпус 6 КП «Боярське ГВУЖКГ Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області». Боярська міська рада VI скликання на черговій 49 сесії 04.09.2014 прийняла рішення № 49/2211 про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування для обслуговування багатоквартирного житлового будинку в м.Боярка вул. Білогородська, 51 корпус 1, 2, 3, 4 КП Боярське ГВУЖКГ Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області. Вважає оспорюване рішення неправомірним, безпідставним, оскільки Державний акт на право постійного користування землею (далі – Акт) серія ІІ-КВ № 003193 був виданий 29.12. 1997 виконавчим комітетом Боярської міської ради народних депутатів на підставі Рішення Боярської міської ради народних депутатів № 476 від 08.12.1997 . Відповідно до Акту, Боярському управлінню магістральних газопроводів надається у постійне користування 2,85 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування. Листом № 01-10/1422 від 22.08.2014 відповідач звернувся до позивача щодо надання згоди на припинення права користування частиною спірної земельної ділянки на що позивач надав відповідь вих. № 4316/10-03 від 15.09.2014. про відсутність підстав для надання згоди на добровільну відмову від земельної ділянки в м.Боярка. Вважає, що відповідач безпідставно, необґрунтовано, протиправно своїм рішенням № 49/2210 від 04.09.2014 позбавив позивача законного права користування земельною ділянкою, наданого Державним актом серія ІІ-КВ № 003195 від 29.12.1997. Тому просив скасувати Рішення № 49/2211 від 04.09.2014 Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник відповідача позов не визнала. Пояснила, що предметом спору у справі є скасування рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу Комунальному підприємству «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування для обслуговування багатоквартирних житлових будинків в м. Боярка по вул.Білогородська, 51 корпуси 1, 2, 3, 4. станом на день розгяду справи на даній земельній ділянці знаходяться корпуси № 1, 2, 3, 4 багатоповерхових житлових будинків за адресою м.Боярка, вул. Білогородська 51, які перебувають в управлінні КП «БГВУЖКГ» Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування, які одночасно здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, у земельних правовідносинах виступають як представницькі органи суб'єкта власності - народу України, територіальної громади власників землі щодо права розпорядження, притаманного власнику. Статтею 123 Земельного кодексу України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Оспорюване Рішення прийняте відповідачем яка згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» є представницьким органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду м. Боярки Києво-Святошинського району Київської області згідно ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування», засади її організації та діяльності, правовий статус визначені цим Законом. Оспорюване Рішення прийнято з питань регулювання земельних відносин (ч.1 п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування»), при здійсненні міською радою повноважень у галузі земельних відносин, що визначено статтею 12 ЗК України. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, в позові відмовляє з таких підстав. Судом встановлено, що 04 вересня 2014 року відповідачем прийнято рішення № 49/2211 про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування для обслуговування багатоквартирного житлового будинку в м. Боярка вул. Білогородська, 51 корпус 1, 2, 3, 4 комунальному підприємству «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області». На земельній ділянці по вул.Білогородській, 51 в м.Боярка розташовані 1, 2, 3, 4 корпуси житлового будинку, який переданий в господарське відання та для обслуговування КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області», як майно територіальної громади, а отже є комунальною власністю, що підтверджується Рішенням Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області № 07/334 від 13 жовтня 2006 року з переліком майна, який є невід’ємною частиною рішення № 07/334. Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЗК України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками, а відповідно до ч. 2 ст. 134 ЗК України, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах). Державний акт на право постійного користування землею серія ІІ-КВ № 003193 був виданий 29 грудня 1997 року виконавчим комітетом Боярської міської ради народних депутатів на підставі Рішення Боярської міської ради народних депутатів № 476 від 08.12.1997 яким Боярському управлінню магістральних газопроводів земельна ділянка 2,85 гектарів надається у постійне користування в межах згідно з планом землекористування. Цільове призначення: розміщення будівництва житлових будинків. Представник позивача в судовому засіданні не надав доказів того, що він має право користування спірною земельною ділянкою, так як земельна ділянка 2,85 гектарів була надана Боярському управлінню магістральних газопроводів. Статтею 59 Господарського кодексу України визначено, що припинення діяльності суб'єкта господарювання здійснюється, зокрема, шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення). У разі приєднання одного або кількох суб'єктів господарювання до іншого суб'єкта господарювання до цього останнього переходять усі майнові права та обов'язки приєднаних суб'єктів господарювання. Отже, після реорганізації юридичній особі необхідно звернутись до органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування для надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, оскільки відповідно до ст. 125 та 126 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Представником позивача не надано доказів звернення із такими заявами до відповідача. Крім того, цільове призначення земельної ділянки є розміщення будівництва житлових будинків, а позивачем не надано доказів будівництва ним на спірній земельній ділянці. Суд вважає, що позивач не довів своє право користування саме цією земельною ділянкою, яке супроводжується обов’язком по сплаті земельного податку, подання щорічних податкових декларацій про сплату земельного податку протягом всього періоду користування землею, наявністю цієї земельної ділянки на балансі позивача тощо відповідно до вимог Податкового кодексу України. Позивач не надав належних і допустимих доказів по виконанню ним вказаних обов’язків, пов’язаних з користуванням земельною ділянкою. Згідно ст.12 ЗК України, в редакції на дату прийняття оспорюваного рішення, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належать, зокрема: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Підпунктом «а» пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» № 5245-VI від 06.09.2012, встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються земельні ділянки на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади. Таким чином, оскаржуване рішення Боярською міською радою винесено на виконання вимог ч. 1 ст. 42 ЗК України та п. 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» № 5245-VI від 06.09.2012., згідно якого органи місцевого самоврядування протягом року з дня опублікування цього Закону зобов’язані забезпечити оформлення комунальними підприємствами, установами, організаціями права постійного користування земельними ділянками, які використовують земельні ділянки комунальної власності без документів, що посвідчують право користування ними. Пунктом 6 цього ж розділу встановлено, що у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються: у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами; за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками.

Відповідно до ч. 3 ст. 102-1 ЗК України право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам (крім випадків переходу права власності на будівлі та споруди), внесено до статутного капіталу, передано у заставу.

Закон України «Про оренду землі» не відносить землекористувачів, яким земельні ділянки надані в постійне користування, до числа орендодавців землі. Закон не надає права землекористувачу, якому земельна ділянка надана в постійне користування, ні передавати земельну ділянку в субкористування (суборенду тощо), ані надавати ділянку для забудови, якщо вона не надавалася в оренду, суборенду тощо у порядку, визначеному законом.

За змістом ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій розміщено відповідне нерухоме майно, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Таким чином, після набуття права власності на об'єкт нерухомого майна (жилий будинок, будівля чи споруда) його власник набуває право на оформлення права власності чи користування земельною ділянкою для обслуговування того об'єкта нерухомості, який належить особі на праві власності.

Відповідно до ст. 141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянку може бути набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, використання земельної ділянки не за цільовим, призначенням припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій або добровільна відмова від права користування земельною ділянкою. Відповідно до п.34 ч.І ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до Закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад. Згідно ст.19 Конституції України державні органи, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст.13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією, іншими законодавчими актами України. Статтею 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. За правилами ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку встановленому цим кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією, чи бездіяльністю суб’єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Як свідчать матеріали справи, позивачем не обґрунтовано та не надано жодних доказів, які б вказували на правові підстави для скасування оспорюваного рішення. Згідно зі ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Суд вважає, що у діях відповідача щодо прийняття оскаржуваного рішення відсутні протиправність дій та причинний зв’язок з можливим порушенням прав та законних інтересів позивача, про що зазначено вище. Зважаючи на відсутність беззаперечних фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку, встановлюється наявність або відсутність суспільного діяння, винність та протизаконність відповідача у вчиненні ним неправомірних дій відносно позивача при винесенні оспорюваного рішення, які мають значення для правильного вирішення справи, не доведені за їх недостатністю.

Стверджуючи, що відповідачем винесено незаконне рішення, позивач не довів тих обставин, на які посилався як на підставу цих позовних вимог, не надав докази в обґрунтування цих вимог, не спростував тих обставин, на які посилалася представник відповідача в обґрунтування своїх заперечень.

Згідно вимог ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже, оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в адміністративному позові.

Керуючись ст. ст.12, 120, 123, 124, 134, 141 ЗК України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні, ст. ст.6, 71, 159, 160, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В позові ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «КИЇВТРАНСГАЗ» до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області про скасування рішення № 49/2211 від 04.09.2014 відмовити.

Забезпечення позову, шляхом зупинення дії рішення Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області № 49/2211 від 04.09.2014 вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 03.12.2014 скасувати.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Києво-Святошинський протягом 10 днів з дня її проголошення..

Суддя: