Справа № 817/2658/14
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2658/14

16 грудня 2014 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю
секретаря судового засідання Маринич
В.М. та сторін і інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2

відповідача: представник Старійчук
А.І., Біра Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Суб`єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Суб`єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
17.05.2013 року №.

В основу визначення податкових
зобов'язань згідно із зазначеним
податковим повідомленням-рішенням
податковим органом покладено дані акта
перевірки про неправомірне віднесення
позивачем до складу валових витрат, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, витрат на подачу
автомобілів до пункту завантаження при
здійсненні вантажних перевезень.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що вважає висновки
податкового органу безпідставними.
Пояснив, що завантаження,
транспортування, навантаження вантажу
без доставки транспортного засобу на
місце завантаження є неможливим, крім
того, відповідні витрати були
узгоджені з контрагентом, який
оплачував відповідні перевезення та
охоплювались здійснюваними
господарськими операціями, а отже,
позивачем правомірно віднесено до
складу витрат суми сплачені при
придбанні пального, витраченого на
подачу автомобілів до пункту
завантаження при здійсненні
перевезення вантажів автомобільним
транспортом у міжнародному сполученні.

У судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
з підстав, викладених у позовній заяві,
просили суд позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав, подав суду
письмові заперечення обґрунтовуючи
тим, що за пробіг транспортного засобу
без вантажу (холостий пробіг) не
отримується дохід, тому до витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходу, не відносяться витрати на
придбання дизельного палива,
витраченого на холостий пробіг без
вантажу, оскільки воно не
використовується в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податків.

У судовому засіданні представники
відповідача заперечували проти
позовних вимог з підстав, зазначених у
письмових запереченнях, просили суд
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі
обставини адміністративної справи в їх
сукупності, перевіривши їх
дослідженими у судовому засіданні
доказами, суд приходить до висновку, що
позов підлягає до задоволення
повністю.

Як встановлено судом, суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1
зареєстрований виконавчим комітетом
Рівненської міської Ради 16.09.2005 року,
номер запису про державну реєстрацію
№2 004682, на податковому обліку у
Державні податковій інспекції у м.
Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській
області перебуває з 22.09.2005 року.

Основними видами господарської
діяльності позивача є надання послуг з
перевезення вантажів автомобільним
транспортом, внутрішні та міжнародні
перевезення вантажів.

При здійсненні діяльності позивач
використовував власні транспортні
засоби (т.1, а.с.16).

У квітні 2013 року посадовими особами
Державної податкової інспекції у м.
Рівному була проведена планова виїзна
документальна перевірка дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, за період з
01.01.2011 року по 31.12.2012 року, за
результатами якої складено акт
№105/17-117/НОМЕР_1 від 26.04.2013 року (надалі
Акт перевірки, т.1., а.с.14-51).

Відповідно до висновків Акта перевірки
встановлено порушення ст.138, ст.177
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-УІ (із змінами та
доповненнями) а саме: відображення
перекручених даних в деклараціях
привело до заниження оподатковуваного
доходу за 2011 рік на суму 11600,00 грн., за 2012
рік на суму 81278,0 грн.

17.05.2013 року на підставі акта перевірки
Державною податковою інспекцією у
м.Рівному Рівненській області ДПС
прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
доходи фізичних осіб в сумі 18289,89 грн., в
т.ч., за основним платежем 14631,91 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 3657,98 грн. (т.1, а.с.8).

Донарахування податкових зобов'язань
по податку з доходів фізичних осіб,
відповідно до винесеного податкового
повідомлення-рішення, було здійснено
податковим органом на підставі
виключення з валових витрат позивача
витрат, понесених на подачу
автомобілів до пункту завантаження за
2011 рік у сумі 11600,00 грн., за 2012 рік у сумі
81278,00 грн., шляхом неприйняття частини
витрат на придбання дизельного палива,
що було використане для переміщення
транспортних засобів з одного пункту
до іншого.

Вважаючи податкове
повідомлення-рішення від 17.05.2013 року
№ протиправним, позивач
звернувся до суду за захистом
порушеного права.

Як з'ясовано судом, фактичні обставини
справи сторонами визнаються, а спір, що
виник, стосується правомірності
віднесення позивачем до складу валових
витрат, витрат на придбання дизельного
пального, що було використане для
переміщення транспортних засобів до
пункту навантаження, як документально
підтверджених витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходу.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам суд зазначає наступне.

З господарської діяльності позивача
встановлено та підтверджується
наявними первинними бухгалтерськими
документами, а саме: рахунками, актами
виконаних робіт (наданих послуг),
товарно-транспортними накладними, CMR,
платіжними документами, шляховими
листами, відомостями нарахування та
виплати заробітної плати, авансовими
звітами, тощо, до складу валових витрат
позивачем віднесено суму, сплачену при
придбанні пального, яке списане, як
витрачене в цілому на рух по маршруту, в
тому числі й на холостий пробіг
транспортних засобів.

Актом перевірки констатовано факт
здійснення позивачем у перевіряємий
період вантажних перевезень в межах
України та закордоном.

Факт здійснення вантажних перевезень
позивачем підтверджується копіями
подорожніх листів вантажного
автомобіля у міжнародному сполученні.

Відповідно до п. 3 "Методичних
рекомендацій з формування
собівартості перевезень (робіт, послуг)
на транспорті", затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
05.02.2001 року №65, собівартість перевезень
(робіт, послуг) - це виражені в грошовій
формі поточні витрати транспортних
підприємств, безпосередньо пов'язані з
підготовкою та здійсненням процесу
перевезень вантажів і пасажирів, а
також виконанням робіт і послуг, що
забезпечують перевезення.

Згідно п. 30 "Методичних рекомендацій з
формування собівартості перевезень
(робіт, послуг) на транспорті" до
виробничої собівартості перевезень
включаються: прямі матеріальні
витрати; прямі витрати на оплату праці;
інші прямі витрати; загальновиробничі
витрати.

Пунктом 32 "Методичних рекомендацій з
формування собівартості перевезень
(робіт, послуг) на транспорті"
визначено, що до статті калькуляції
"Прямі матеріальні витрати"
включається вартість усіх видів
пально-мастильних та інших матеріалів
(включаючи транспортно-заготівельні
витрати), що використані як
безпосередньо на виконання перевезень
(робіт, послуг), так і на технологічні
операції в процесі підготовки рухомого
складу до експлуатації, а також витрати
пально-мастильних матеріалів на
допоміжно-службовий,
учбово-тренувальний та невиробничий
нальоти годин.

Тобто, паливно-мастильні матеріали,
використані на пробіг автомобіля без
вантажу, в розрізі конкретного
перевезення є прямими витратами на
вказане перевезення.

Таким чином, позивачем правомірно до
складу валових витрат віднесено суми
сплачені при придбанні пального,
витраченого при виконанні перевезення
вантажів автомобільним транспортом.

При цьому пальне на конкретний маршрут
списувалося згідно подорожніх листів в
повному обсязі як використане на
виконання замовлення на перевезення, а
замовники послуг проводили оплату
вантажних перевезень від пункту
навантаження до пункту розвантаження.

Слід зазначити, що вартість послуг є
договірною. Вартість перевезення
вантажу узгоджується з урахуванням
руху (подачі) транспортного засобу до
місця завантаження та/або з місця
розвантаження до гаража чи наступного
місця призначення, що є складовою
частиною послуги. Це відображається в
акті виконаних робіт.

Разом із тим, податковим органом не
заперечується факт необхідності
здійснення холостого пробігу для
належного виконання замовлення по
перевезенню вантажу та не доведено
того, що з урахуванням існуючих норм
позивачем списано пального більше, ніж
це було необхідно для надання послуг зі
здійснення вантажних перевезень.

Слід зазначити, що процес надання
автомобіля під завантаження,
транспортування вантажу,
розвантаження, та доставка автомобіля
від пункту розвантаження до місця його
зберігання є діями, які супроводжують
одну господарську операцію і без
наявності хоча б однієї з них,
господарська операція відбутись не
може.

Таким чином, оподаткуванню підлягають
всі дії: з пункту вибуття транспортного
засобу до пункту завантаження і до
моменту його повернення в пункт
зберігання або відбуття від пункту
розвантаження в інший пункт
завантаження для здійснення іншої
господарської операції.

Отже, пальне, використане під час руху
по маршруту транспортного засобу без
вантажу під навантаження або після
розвантаження слід вважати таким, що
використане у господарській
діяльності.

Господарські операції позивача по
перевезенню вантажів у міжнародному
сполученні підтверджені належним
чином оформленими первинними
документами, а відомості, які б
свідчили про завищення позивачем
валових витрат, у акті перевірки
відсутні.

Крім того, витрати понесені позивачем
на подачу автомобілів до пункту
завантаження пов'язані із
підприємницькою діяльністю з метою
отримання доходу. Доказів використання
позивачем пального, що не пов'язаного
із господарською діяльністю, не
вказано в акті перевірки.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України визначено, що витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до п.138.4. статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Так, згідно пп.14.1.27. п. 14.1. статті 14
Податкового кодексу України витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Таким чином, визначальною ознакою
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування, є їх зв'язок з
господарською діяльністю платника
податку.

В силу пп. 139.1.9. п.139.1. статті 139
Податкового кодексу України не
враховуються при визначенні
оподатковуваного прибутку витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

За своїм змістом наведені норми
передбачають як підставу для не
включення до валових витрат лише
випадок повної відсутності будь-яких
розрахункових, платіжних та інших
документів, а тому і неможливість
віднесення до складу валових витрат
підприємця нереальних сум,
непідтверджених будь-якими
документами взагалі.

В свою чергу, як встановлено судом під
час розгляду справи по суті, посадовими
особами відповідача при проведенні
розрахунку витрат пального включеного
позивачем до складу витрат було
використано виключно відстань, на яку
здійснювалось перевезення вантажів.

При цьому податковим органом не було
взято до уваги витрати пального на
подачу автотранспорту до пункту
навантаження (розвантаження) та
повернення його в зворотному напрямку,
що також на переконання суду має прямий
вплив на формування собівартості
наданих послуг та пов'язано з
господарською діяльністю позивача.

Враховуючи наведені обставини, суд
приходить до переконання щодо
безпідставності висновків податкового
органу з приводу завищення позивачем
валових витрат на подачу транспортних
засобів до пункту навантаження
(розвантаження) та повернення їх в
зворотному напрямку.

Згідно із частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно із частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 71
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи із встановлених обставини
справи, перевірених та підтверджених
доказами, дослідженими судом, суд
дійшов висновку, що відповідач не довів
правомірності прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення, а
позивач належними та допустимими
доказами довів обґрунтованість
позовних вимог, а тому позов підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір у сумі 187,20 грн.
Доказів понесення інших судових витрат
позивач суду не надав.

Таким чином, судові витрати щодо сплати
судового збору у сумі 187,20 грн.
підлягають присудженню з Державного
бюджету на користь позивача.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Рівненської області ДПС від
17.05.2013 року №.

Присудити на користь позивача Суб`єкт
підприємницької діяльності-фізична
особа ОСОБА_1 із Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 182,70 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя Гломб
Ю.О.