Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/80289/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського
М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Торезької міської ради Донецької
області про визнання дій протиправними
та стягнення недоотриманих сум за
касаційною скаргою управління праці та
соціального захисту населення
Торезької міської ради Донецької
області на рішення Торезького міського
суду Донецької області від 23 вересня 2010
року та ухвалу апеляційного суду
Донецької області від 3 жовтня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що він має статус учасника ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
категорії 1. З 26 серпня 2010 року позивачу
встановлено інвалідність ІІ групи
внаслідок захворювання, пов'язаного з
виконанням обов'язків військової
служби з ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, до цього йому
було встановлено інвалідність ІІІ
групи, тому відповідно до положень
статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має право на отримання
різниці між компенсаціями,
встановленими для інвалідів ІІ та ІІІ
групи (15 мінімальних заробітних плат).
Проте відповідач виплатив позивачу
різницю між компенсаціями при
встановленні інвалідності ІІ групи не
в повному розмірі. Мінімальна
заробітна плата станом на час
встановлення інвалідності ІІ групи в
2010 році становила 888 грн, тому різниця
між компенсаціями повинна бути
виплачена в розмірі 13320 грн (888 грн х 15).
Просив визнати протиправними дії
управління праці та соціального
захисту населення Торезької міської
ради Донецької області; зобов'язати
відповідача нарахувати та виплатити
одноразову компенсацію при
встановленні інвалідності ІІ групи в
розмірі 13320 грн.

Рішенням Торезького міського суду
Донецької області від 23 вересня 2010 року
позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано
протиправними дії управління праці та
соціального захисту населення
Торезької міської ради Донецької
області при визначенні ОСОБА_1 сум
одноразову грошової допомоги в зв'язку
із встановленням вищої групи
інвалідності відповідно до статті 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Зобов'язано управління
праці та соціального захисту населення
Торезької міської ради Донецької
області здійснити ОСОБА_1 виплату
одноразової грошової допомоги у
зв'язку із встановленням вищої групи
інвалідності в сумі 13320 грн.

Ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 3 жовтня 2011 року апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Торезької міської
ради Донецької області залишено без
задоволення, а рішення Торезького
міського суду Донецької області від 23
вересня 2010 року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
управління праці та соціального
захисту населення Торезької міської
ради Донецької області, судами
порушення норм чинного матеріального
та процесуального законодавства, що
призвело до неправильного вирішення
даного спору, відповідач просить
скасувати постановлені судові рішення
судів першої і апеляційної інстанцій
та ухвалити нове судове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 має
статус учасника ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС категорії
1, 26 серпня 2010 року йому встановлена
інвалідність ІІ групи. 6 вересня 2010 року
позивач звернувся до управління праці
та соціального захисту населення
Торезької міської ради Донецької
області із заявою про нарахування та
виплату різниці між компенсаціями,
встановленими для інвалідів ІІ та ІІІ
групи (15 мінімальних заробітних плат),
проте відповідач відмовив у цьому.

Відповідно до абзаців третього,
четвертого частини першої та частини
другої статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 року № 796-XII (у редакції з 9
липня 2007 року) одноразова компенсація
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема, виплачується
інвалідам II групи в розмірі 45
мінімальних заробітних плат, інвалідам
III групи - 30 мінімальних заробітних
плат. У разі встановлення інвалідності
вищої групи інвалідам виплачується
різниця у компенсаціях.

Частиною сьомою статті 48 Закону № 796-XII
передбачено, що розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

Статтею 62 вказаного Закону визначено,
що роз'яснення порядку застосування
цього Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими
для виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної
виконавчої влади України, місцевими
органами державної виконавчої влади,
всіма суб'єктами господарювання
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836
було установлено учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, розмір
одноразової компенсації, зокрема,
інвалідам II групи - 284,40 грн та інвалідам
ІІІ групи - 189,60 грн, які не відповідали
розмірам, встановленим статтею 48
Закону № 796-XII.

Відповідно до вимог статті 63 Закону №
796-XII фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок державного бюджету.

Вихідним критерієм обрахунку спірної
суми одноразової компенсації
відповідно до положень статті 48
вказаного Закону визначено мінімальну
заробітну плату, розмір якої
встановлювався статтею 2 Закону
України «Про встановлення
прожиткового мінімуму та мінімальної
заробітної плати» від 20 жовтня 2009 року
№ 1646-VI та статтею 53 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік» від
27 квітня 2010 року № 2154-VI, відповідно до
яких з 1 липня 2010 року розмір
мінімальної заробітної плати становив
888 грн.

Враховуючи приведені обставини, суди
першої та апеляційної інстанцій
прийшли до обґрунтованого висновку про
наявність законних підстав для виплати
позивачу різниці між компенсаціями,
встановленими для інвалідів ІІ та ІІІ
групи, у розмірі, визначеному статтею 48
Закону № 796-XII, та про безпідставність
доводів відповідача щодо виплати
позивачу зазначених коштів у розмірі,
встановленому постановою Кабінету
Міністрів України «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 26 липня 1996 року № 836.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлено з дотриманням норм
процесуального права, доводами
касаційної скарги висновки, викладені
в судових рішеннях, не спростовується,
підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Торезької міської ради Донецької
області залишити без задоволення, а
рішення Торезького міського суду
Донецької області від 23 вересня 2010 року
та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 3 жовтня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.