Справа № 872/14547/13
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 жовтня 2014 рокусправа № 804/9110/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І.
Щербака А.А.

за участю секретаря судового
засідання: Фірсік Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Дніпропетровської
митниці Міндоходів на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 26 липня 2013
року у справі №804/9110/13-а за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства
«АрселорМіттал Кривий Ріг» до
Дніпропетровської митниці Міндоходів
про визнання протиправним та
скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 26
липня 2013 року у справі № 804/9110/13-а було
задоволено позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства
«АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі
позивач), визнано протиправним та
скасовано рішення Дніпропетровської
митниці Міндоходів (далі відповідач)
про коригування митної вартості
товарів № 110050004/2013/000030/1 від 30.04.2013 року.

Не погодившись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу. В скарзі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, відповідач
просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 26 липня 2013
року та прийняти нову, якою у
задоволені позовних вимог відмовити.

Позивач апеляційну скаргу не
визнав, надіслав письмові заперечення,
в яких зазначив, що суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
обставини справи, прийняв законне та
обґрунтоване рішення, тому підстави
для його скасування відсутні.

У судовому засіданні представник
відповідача підтримав доводи та
обґрунтування, викладені в апеляційній
скарзі, наполягав на її задоволенні.

Представник позивача у судовому
засіданні просив залишити апеляційну
скаргу відповідача без задоволення, а
рішення суду першої інстанції - без
змін.

На підставі та за правилами
статті 195 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,
заслухавши представників сторін,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається,
що 18.04.2013 року для здійснення митного
контролю та митного оформлення
декларантом Позивача була подана митна
декларація (далі - МД) №110050004/2013/200603,
відповідно до якої для проведення
відповідачем митного оформлення було
заявлено товар - сталеві мелючі кулі
(далі товар). Товар поставлявся на
підставі зовнішньоекономічного
контракту №2629 від 13.07.12, додаткова
угода №1 від 19.02.2013, специфікація №2 від
21.02.2013, укладеного між Позивачем та
фірмою «Vega Industries Ltd» (Великобританія),
на умовах DDU - м. Кривий Ріг, Інкотермс
2000.

Митна вартість товару була
заявлена позивачем шляхом подання
декларації митної вартості
№110050004/2013/200603 за ціною контракту
(основний метод) відповідно до ст. 58
Митного кодексу України на рівні 1,424
дол.США/кг..

Декларантом на підтвердження
заявленої митної вартості товару було
надано наступні документи: -
зовнішньоекономічний контракт №2629 від
13.07.2012 року; - додаткова угода № 1 від
19.02.2013р.; - специфікація № 2 від 21.02.2013р.; -
акредитив на оплату товару
від 12.03.2013; - INVOICE № 92302106 від
14.03.2013р..

18.04.2013 на адресу декларанта від
Митниці надійшла вимога № 1648 щодо
необхідності надання додаткових
документів. Підставами даної вимоги
інспектором було зазначено наявність у
митного органу інформації щодо митної
вартості ідентичних товарів, митне
оформлення яких здійснювалося за ціною
1,75 дол США/кг.

Декларантом для додаткового
підтвердження заявленої митної
вартості був наданий митному органу
перелік додаткових документів.

30.04.2013 року Митницею прийнято
рішення №110050004/2013/000030/1 про коригування
митної вартості товарів, яким заявлену
Декларантом митну вартість товару
відкориговано в сторону збільшення та
визначено ціну 1,75 доларів США за кг..

Митну вартість товару
скориговано митним органом із
застосуванням другорядного методу
визначення митної вартості - за ціною
договору щодо подібних (аналогічних), з
урахуванням фізичних характеристик
відповідно до наявних даних, які
містяться в ВМД№10050004/2013/200586.

Позивач вважає, що рішення
відповідача про коригування заявленої
митної вартості від 30.04.2013р. є
протиправним, безпідставним і
необґрунтованим, та таким, що прийняте
без дотримання основних принципів
митного регулювання, у зв'язку з чим
звернувся до суду за захистом
порушених прав.

Суд першої інстанції погодився з
позицією позивача та дійшов висновку
про безпідставність прийняття
відповідачем рішення щодо коригування
митної вартості товару із
застосуванням другорядного методу
визначення митної вартості, а саме за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів. Позивачем, як
зазначив суд першої інстанції, було
подано митниці повний пакет
документів, необхідний для визначення
митної вартості товару за основним
методом.

Судова колегія не погоджується з
зазначеним висновком суду першої
інстанції, з огляду на
наступне.

У відповідності до частини 2
статті 52 Митного кодексу України,
декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані: 1) заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом; 2) подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; 3) нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

Згідно з частиною 2 статті 53
Митного кодексу України, документами,
які підтверджують митну вартість
товарів, є: декларація митної вартості,
що подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного
кодексу України визначено, що у разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Декларантом позивача були надані
відповідачу для митного оформлення
товару документи, передбачені частиною
2 статті 53 Митного кодексу України, які
містили розбіжності.

Так, інвойс від 14.03.2013 від компанії
«Vega Industries Ltd» виданий пізніше ніж було
відкрито акредитив від 12.03.2013; має
відмітку про те, що даний документ на
кордоні не надавався. Печатка компанії
та підпис уповноваженого представника
цієї компанії на даному інвойсі
відрізняються від печатки та підписів,
які містяться на
зовнішньоекономічному контракті та
додатків до нього.

Відповідно до вимог специфікації
№2 від 21.02.13 до контракту №2629 13.07.12,
поставка товару здійснювалася на
умовах DDU Кривий Ріг. В страховому
полісі від 26.03.13, наданому декларантом
для підтвердження заявленії митної
вартості, як основу визначення
вартості зазначено ціну на умовах
поставки СІF (вартість, страхування,
фрахт) +10%. При цьому, як страхова сума
зазначена суму 37 593,00 доларів США, що
дорівнює вартості товару за
специфікацією №2 від 21.02.13 на умовах DDU
Кривий Ріг.

Також, в результаті контролю було
виявлено, що у коносаменті від 25.03.11
зазначено назву судна «МSС АLТАМІRА»
(порт навантаження Мундра, Індія), а
згідно морської накладної від 15.04.13 - на
судні «ЕR НАМВURG» (порт навантаження
Мундра, Індія).

Вказане свідчить про розбіжності
в обов'язкових документах при
співставленні даних, наявних в інших
додаткових документах.

Відповідно до офіційних правил
Міжнародної торгової палати для
тлумачення торговельних термінів -
Інкотермс, термін СІF - „вартість,
страхування, фрахт" означає, що
продавець зобов'язаний:

- за власний рахунок укласти на
звичайних умовах договір страхування;

- сплатити ціну фрахту та всі інші
витрати, включаючи витрати щодо
завантаження товару на борт судна і
будь-які платежі за розвантаження
товару в узгодженому порту
розвантаження, покладені на продавця
відповідно до договору перевезення.

Згідно частини 5 статті 53 Митного
кодексу України, забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Повноваження митниці щодо
витребування додаткових документів
для перевірки правильності визначення
митної вартості товару можуть бути
реалізовані за наявності
обґрунтованих підстав для сумніву в
правильності митної оцінки товару.

В процесі розгляду справи
Митницею обґрунтована необхідність
витребування від декларанта
додаткових документів.

Згідно частин 1, 2, 3 статті 57
Митного кодексу України, визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
в Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами: основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);
другорядні: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний.

Основним методом визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є перший
метод - за ціною договору (вартість
операції).

Кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу. Підстава для
незастосування основного методу
визначення митної вартості товару
передбачена ч.2 ст. 58 Митного кодексу
України. Так, відповідно до
вищевказаної норми метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Відповідачем, в рамках проведення
консультації щодо обраного
декларантом методу визначення митної
вартості, направлено позивачу
інформацію щодо результатів розгляду
надісланих ним додаткових документів,
де зазначено, що такі документи не
можливо прийняти за підтверджуючі
заявлену митну вартість товару. За
результатами проведеної перевірки
наданих до митного оформлення
документів та відомостей, відповідач
дійшов висновку, що заявлена
декларантом позивача митна вартість
товару не ґрунтується на дійсній
вартості, оскільки остання повинна
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

З огляду на встановлені
обставини, колегія суддів приходить до
висновку, що у відповідача були наявні
причини неможливості застосування
методу визначення митної вартості за
ціною договору (контракту) щодо
імпортованих товарів.

У зв'язку із неможливістю
застосування основного методу
визначення митної вартості товарів,
Відповідачем було послідовно
перейдено до наступного методу
визначення митної вартості. Так,
відповідачем застосовано другорядний
метод визначення митної вартості - 2-б -
метод за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів відповідно до
наявної у митного органу інформації
щодо вартості оцінюваного товару,
раніше ввезеного, відповідно до
положень статті 59 МКУ. Митну вартість
товару скориговано та за основу взято
ціна операції з подібним товаром,
оформленим за ціною 1,75 дол.США/кг..

З урахуванням викладеного,
колегія суддів вважає оскаржене
рішення відповідача таким, що
відповідає вимогам чинного
законодавства, прийнятим у спосіб та в
межах наданих повноважень, і не вбачає
підстав для його скасування.

Оскільки, застосовуючи
законодавство, яке регулює спірні
правовідносини, суд першої інстанції
дав невірну правову оцінку обставинам
у справі та допустив помилкове
застосування норм матеріального права,
колегія суддів приходить до висновку,
що постанову суду першої інстанції
необхідно скасувати з прийняттям
нового рішення - про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.ст.202,205,207
КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської
митниці Міндоходів- задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 26
липня 2013 року у справі № 804/9110/13-а -
скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«АрселорМіттал Кривий Ріг» - відмовити
в повному обсязі.

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови
виготовлено 08.12.2014р..

Головуючий:
Н.П. Баранник

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак