Справа № 816/3410/14
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 р.Справа № 816/3410/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 09.10.2014р. по
справі № 816/3410/14

за позовом ОСОБА_2

до Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Гуляєва
Олексія Олександровича ,
Державної реєстраційної служби
Полтавського міського управління
юстиції третя особа ОСОБА_1

про скасування рішення та зобов'язання
вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

29.08.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із
позовом, у якому просив:

- скасувати рішення державного
реєстратора Гуляєва О.О. № 11527081 від
11.03.2014 про державну реєстрацію права
власності ОСОБА_1 на 1/2 частини
квартири, об'єкт житлової нерухомості
за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею
32,2 кв.м., житловою площею 16,5 кв. м.;

- зобов'язати Реєстраційну службу
Полтавського міського управління
юстиції внести до Державного реєстру
прав на нерухоме майно запис про
скасування державної реєстрації прав
ОСОБА_1 на 1/2 частини вказаної квартири.

Полтавський окружний адміністративний
суд постановою від 09.10.2014 року позовні
вимоги задовольнив частково.

Скасував рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Гуляєва Олексія
Олександровича № 11527081 від 11 березня 2014
року про державну реєстрацію права
власності ОСОБА_1 на 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовив.

Стягнув з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 судові витрати в
розмірі 36 грн. 54 коп.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просила скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції при прийнятті постанови норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Зокрема, на думку апелянта, суд
першої інстанції позбавив можливості
третю особу - ОСОБА_1 захистити свої
права та свободи.

У відповідності до положень ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначена адміністративна
справа розглянута в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом,
11.03.2014 року державним реєстратором прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Гуляєвим
О.О. прийнято рішення № 11527081 про
проведення державної реєстрації права
власності на 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (а.с. 52).

Вказане рішення прийнято згідно
частини 2 статті 9 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень", пункту 16
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 № 703, на
підставі поданих заявником документів,
в тому числі, рішення Апеляційного суду
Полтавської області від 18.12.2013 року у
справі № 552/3865/13-ц, яким скасовано
розпорядження виконавчого комітету
Полтавської міської ради Відділу
обліку розподілу та приватизації житла
від 20.10.2010 року №314 в частині передачі
ОСОБА_2 у приватну власність 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1, скасовано свідоцтво
про право власності на житло від 20.10.2010
року, видане ОСОБА_2 в частині виділення
ОСОБА_2 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 у
приватну власність, вселено ОСОБА_1 до
квартири АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_1
право власності на 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1 (а.с. 53-57).

Разом з тим, ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14.05.2014 року рішення
апеляційного суду Полтавської області
від 18.12.2013 року скасовано, залишено в
силі рішення Київського районного суду
м. Полтави від 28.10.2013 року, яким
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1
до Полтавської міської ради, ОСОБА_2 про
скасування розпорядження органу
приватизації та визнання недійсним
свідоцтва про право власності на житло,
визнання членом сім'ї наймача
(власника), зобов'язання укласти
договір найму житлового приміщення,
вселення до спірної квартири (а.с.18-20).

21.07.2014 року позивачем направлено до
Державної реєстраційної служби
України заяву про скасування рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Гулєва
О.О. №11527081 від 11.03.2014 року (отримано
24.07.2014 року) (а.с. 21 - 23).

За результатами розгляду заяви
позивача Державна реєстраційна служба
України листом від 22.08.2014 року № Б-3196-06
повідомила, що скасування державної
реєстрації права власності, проведеної
згідно з рішенням державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Укрдержреєстру Гуляєва О.О. від 11.03.2014
року №11527081, можливе лише в судовому
порядку (а.с. 76-77).

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
звертався в порядку, встановленому
чинним законодавством, із заявою про
скасування державної реєстрації, а суд
не може підміняти орган реєстрації,
вимоги позивача про зобов'язання
внести запис про скасування державної
реєстрації є передчасними.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з наступних підстав.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" державна
реєстрація прав є обов'язковою.
Інформація про права на нерухоме майно
та їх обтяження підлягає внесенню до
Державного реєстру прав. Держава
гарантує достовірність зареєстрованих
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державний реєстратор відповідно до ч. 2
ст. 9 вищевказаного Закону: 1) встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, зокрема: відповідність
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у випадках, встановлених
законом); відповідність повноважень
особи, яка подає документи на державну
реєстрацію прав та їх обтяжень;
відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах; наявність
обтяжень прав на нерухоме майно,
зареєстрованих відповідно до вимог
цього Закону; наявність факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав; 2) приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

В ч. 1 ст. 15 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" визначено порядок
проведення державної реєстрації прав
та їх обтяжень:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Відповідно до ч. 4 та ч.13 ст. 15
зазначеного вище Закону державній
реєстрації підлягають виключно
заявлені права та їх обтяження за умови
їх відповідності законодавству і
поданим документам. Порядок державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень встановлює Кабінет Міністрів
України.

Аналізуючи наведені праові норми,
колегія суддів приходить до висновку,
що законавцем чітко визначені
обов'язки державного реєстратора щодо
здійснення процедури державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішення державного реєстратора
Гуляєва О.О. від 11.03.2012 року № 11527081
прийнято з урахуванням наявності у
заявника ОСОБА_1 документа, що
підтверджує виникнення права
власності на нерухоме майно, -рішення
Апеляційного суду Полтавської області
від 18.12.2013 року у справі № 552/3865/13-ц, яким
визнано за ОСОБА_1 право власності на
1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Слід зазначити, що державна реєстрація
прав проводиться на підставі: 1)
договорів, укладених у порядку,
встановленому законом; 2) свідоцтв про
право власності на нерухоме майно,
виданих відповідно до вимог цього
Закону; 3) свідоцтв про право власності,
виданих органами приватизації
наймачам житлових приміщень у
державному та комунальному житловому
фонді; 4) державних актів на право
власності або постійного користування
на земельну ділянку у випадках,
встановлених законом; 5) рішень судів,
що набрали законної сили; 6) інших
документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою (ч.1 ст. 19 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень").

Пунктом 36 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2013 № 868, також
визначено, що для проведення державної
реєстрації речових прав необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення таких прав на нерухоме
майно, та інші документи, визначені цим
Порядком.

При цьому, згідно п.п. 10 п. 37 зазначеного
Порядку до переліку документів, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення речових прав на нерухоме
майно, віднесено рішення суду, що
набрало законної сили, щодо права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" записи
до Державного реєстру прав вносяться
на підставі прийнятого рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень.

При цьому, судом першої інстанції
встановлено, що із витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
вбачається, що на підставі рішення
реєстратора до Державного реєстру
внесено запис № 4955150 про право
власності ОСОБА_1 на 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1 (спільна часткова
власність) (а.с. 8).

Разом з тим, одночасно у Державному
реєстрі наявний запис від 22.11.2010 року
про право власності ОСОБА_2 на всю
квартиру АДРЕСА_1 (а.с.9).

Слід вказати, що ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14.05.2014 рішення апеляційного
суду Полтавської області від 18.12.2013 у
справі № 552/3865/13-ц скасовано.

За таких обставин, рішення про
державну реєстрацію від 11.03.2012 № 11527081 є
незаконним та підлягає скасуванню.

Частиною 2 статті 26 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
передбачено, що у разі скасування на
підставі рішення суду рішення про
державну реєстрацію прав до Державного
реєстру прав вноситься запис про
скасування державної реєстрації прав.

Так, для внесення записів про
скасування державної реєстрації прав,
скасування записів Державного реєстру
прав заявник подає рішення суду про
скасування рішення державного
реєстратора, що набрало законної сили,
та копії документів, визначених у
пункті 2.3 цього розділу (п. 2.6. Порядку
прийняття і розгляду заяв про внесення
змін до записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень та скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 12.12.2011
№ 3502/5).

Як встановлено судом першої інстанції,
позивач не звертався в порядку,
встановленому чинним законодавством,
із заявою про скасування державної
реєстрації, а отже не має підстав для
внесення запису про скасування
державної реєстрації.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що позов в
частині скасування рішення державного
реєстратора Гуляєва О.О. № 11527081 від
11.03.2014 про державну реєстрацію права
власності ОСОБА_1 на 1/2 частини
квартири, об'єкт житлової нерухомості
за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 32,2
кв.м., житловою площею 16,5 кв. м. є
обґрунтованим та підлягає задоволенню.
А позовні вимоги щодо зобов'язання
Реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції внести до
Державного реєстру прав на нерухоме
майно запис про скасування державної
реєстрації прав ОСОБА_1 на 1/2 частини
вказаної квартири не знайшли свого
підтвердження в ході судового
розгляду.

Отже, переглянувши постанову суду
першої інстанції, в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що при її прийнятті суд першої
інстанції у повному обсязі з'ясував
обставини справи і правильно
застосував до спірних правовідносин
норми матеріального та процесуального
права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 09.10.2014р. по
справі № 816/3410/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Ральченко І.М.Судді
Бершов Г.Є. Катунов В.В.