Справа № 1570/776/12
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/61747/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І., Шипуліної
Т.М.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Іллічівську Одеської
області Державної податкової служби

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19.09.2012

у справі № 2а-1570/776/2012 (1570/776/2012)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хай-Рейз
Констракшнз»

до Державної податкової інспекції у м.
Іллічівську Одеської області
Державної податкової служби

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 19.07.2012
відмовлено у задоволенні позовних
вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хай-Рейз
Констракшнз» (надалі - позивач, ТОВ
«Хай-Рейз Констракшнз») до Державної
податкової інспекції у м. Іллічівську
Одеської області Державної податкової
служби (надалі - відповідач, ДПІ у м.
Іллічівську Одеської області ДПС) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 12.01.2012.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про непідтвердження реальності
господарських операцій, на підставі
яких позивачем сформовано податковий
кредит.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19.09.2012
скасовано постанову суду першої
інстанції та винесено нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної
інстанції прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, у якій просить
скасувати постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 19.09.2012 і залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Позивач не надав письмових заперечень
на касаційну скаргу, що не перешкоджає
її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з 23.12.2011 по 27.12.2011 ДПІ у м.
Іллічівську Одеської області ДПС було
проведено зустрічну звірку ТОВ
«Хай-Рейз Констракшнз» щодо
підтвердження відомостей, отриманих
від особи, яка мала взаємовідносини з
платником податків ТОВ «Торгівельний
Дім «БІО Паливно-Енергетична
Компанія» (надалі - ТОВ «ТД БІОПЕК») за
червень 2011 року.

За результатами вказаної звірки
складено акт № 3861/23-0302/33832730 від 28.12.2011,
на підставі якого відповідачем було
винесено податкове
повідомлення-рішення № від
12.01.2012, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 250 000 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 1 грн.

В акті про результати проведеної
звірки податковим органом зазначено,
що позивачем занижено податковий
кредит по взаємовідносинах з ТОВ «ТД
«БІОПЕК», зважаючи на те, що
фінансово-господарська діяльність
останнього здійснюється поза межами
правового поля, а господарські
відносини цього підприємства з
контрагентами опосередковано
фіктивними правочинами та такими, що
вчинені без наміру створення правових
наслідків. Податковий орган також
посилався на відсутність у ТОВ «ТД
БІОПЕК» складських приміщень,
автомобільного транспорту та іншого
устаткування, що необхідне для
здійснення господарської діяльності.

Переглянувши судове рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України, який вступив в дію з
01.01.2011, датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.6 ст. 201 Податкового кодексу
України передбачається, що податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Статтею 9 Закону України від 16.07.1999 №
996-XIV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
встановлено вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Відповідно до даної статті, підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Правовий аналіз наведених норм дає
підстави колегії суддів Вищого
адміністративного суду України
вважати, що юридичні наслідки у вигляді
виникнення права платника податку на
податковий кредит можуть мати лише
реально вчинені господарські операції
з придбання товарів, послуг чи основних
фондів з метою використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності,
підтверджені належним чином
оформленими документами.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, між ТОВ «Хай-Рейз
Констракшнз» та ТОВ «ТД БІОПЕК» було
укладено договір постачання товарів №
від 11.10.2010, згідно якого останнє
зобов'язувалось передати у власність
покупця (ТОВ «Хай-Рейз Констракшнз»)
плитку гранітну в асортименті та за
цінами, вказаними в Специфікації.

При цьому, п. 5.1 вказаного договору
оплата за товар проводиться шляхом 100 %
передоплати вартості товару за кожну
партію, згідно рахунків, наданих на
підставі цього договору.

Відповідно до специфікації від 16.05.2011 №
14 до договору поставки від 11.10.2010 №
продавець зобов'язувався
поставити позивачу плитку гранітну
покостовку повнопиляну термооброблену
20х10х5 на загальну суму 2 315 946,29 грн.

Постачання товару підтверджено
видатковими накладними та податковими
накладними.

Загальна вартість товару «плитка
гранітна повнопиляна термооброблена
20х10х5» за видатковими накладними
склала 672 120,00 грн. Податок на додану
вартість, сплачений позивачем за
поставку такого товару, становить 134
424,00 грн.

Згідно інших специфікацій до
укладеного між ТОВ «Хай-Рейз
Констракшнз» та ТОВ «ТД БІОПЕК»
договору, окрім плитки гранітної
повнопиляної термообробленої 20х10х5,
контрагентом здійснювалась поставка
плитки гранітної повнопиляної
термообробленої 10х10х5, бордюру
дорожнього, бордюру дорожнього з
фаскою, бордюру тротуарного з фаскою,
сходів гранітних, присхідців
гранітних, сходів гранітних
термооброблених, присхідців гранітних
пиляних.

Вказані товари використовувались
позивачем при здійсненні будівельних
робіт - комплексу робіт по улаштуванню
доріг, тротуарів пансіонату сімейного
типу за адресою: м. Одеса, вул. Золотий
берег, 27, згідно договору від 03.09.2007 №
03/09-07, що підтверджується актами
приймання виконаних будівельних робіт
та довідками про вартість виконаних
робіт.

Отже, досліджені судами попередніх
інстанцій первинні документи
розкривають зміст господарських
операцій, підтверджують рух активів
позивача та отримання ним реального
результату в процесі господарської
діяльності, тому колегія суддів вважає,
що ТОВ «Хай-Рейз Констракшнз»
правильно сформувало податковий
кредит з податку на додану вартість
відповідного періоду за результатом
проведення господарських операцій із
вказаним контрагентом з дотриманням
вимог Податкового кодексу України.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України також
не може погодитись із посиланнями
відповідача на нікчемність укладеного
позивачем договору, оскільки висновки
про наявність мети укладання
правочину, що порушує публічний
порядок, може зробити лише суд в межах
кримінального провадження, що має
наслідком винесення вироку суду щодо
конкретних суб'єктів та набуття
чинності таким вироком. Укладений між
ТОВ «Хай-Рейз Констракшнз» та ТОВ «ТД
БІОПЕК» договір не віднесено законом
до нікчемних та відсутні судові
рішення про визнання його недійсним,
відтак, наведене свідчить про
передчасність висновків органу
владних повноважень про наявність в
діях позивача при укладанні договору
із зазначеним суб'єктом господарювання
ознак порушення публічного порядку,
удаваності з метою приховання сплати
податків третіх осіб, отримання
податкової вигоди, порушення
конституційних прав, невідповідність
інтересам держави та суспільства.

З урахуванням наведених обставин, суд
апеляційної інстанції, з чим
погоджується колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, дійшов
вірного висновку про недоведеність
факту порушення податкового
законодавства з боку позивача при
формуванні податкового кредиту з
податку на додану вартість, а також про
протиправність спірного податкового
повідомлення-рішення, яке підлягає
скасуванню в повному обсязі.

Відтак, наведене підтверджує
правильність застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
при винесенні постанови від 19.09.2012 та
скасуванні рішення суду першої
інстанції, що доводами касаційної
скарги не спростовується.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Іллічівську
Одеської області Державної податкової
служби залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19.09.2012 у
справі № 2а-1570/776/2012 (1570/776/2012) залишити
без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна