Справа № 2а/422/1693/12
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/50754/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Головуючого судді Малиніна
В.В.,суддів Ситникова О.Ф., Швеця
В.В. розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Дніпропетровська
на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 02 серпня 2012 року за позовом ОСОБА_4
до Управління Пенсійного фонду України
в Ленінському районі м.
Дніпропетровськ, треті особи: Приватне
підприємство «Дніпроліспапір»,
Відкрите акціонерне товариство «Тета
ЛТД» про визнання дій неправомірними, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Дніпропетровськ, треті особи: Приватне
підприємство «Дніпроліспапір»,
Відкрите акціонерне товариство «Тета
ЛТД», у якому, з урахуванням відмови від
частини позовних вимог просила:
визнати протиправними дії відповідача
щодо відмови призначити їй пенсію за
вислугу років; зобов'язати відповідача
призначити їй пенсію за вислугу років,
зарахувавши стаж, що дає право на
пенсію за вислугу років, періоди роботи
на посаді фармацевта з 28.11.1997 року по
14.03.2003 року в ПП «Дніпроліспапір».

Постановою Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 29 вересня 2011
рокув задоволення позовувідмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 02 серпня 2012 року рішення суду
першої інстанції скасовано, позов
задоволено частково: визнано
протиправними дії відповідача у
відмові призначити позивачу пенсію за
вислугу років; зобов'язано відповідача
призначити позивачу пенсію за вислугу
років, зарахувавши стаж, що дає право на
пенсію за вислугу років, період роботи
на посаді фармацевта з 28.11.1997 року по
14.03.2003 року.

Вважаючи, що рішення суду
апеляційної інстанцій прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить його скасувати, залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Позивач письмових заперечень до Вищого
адміністративного суду України не
надав.

Відповідно до частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга заявника підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що листом
відповідача від 21.03.2011 року позивачу
було відмовлено в призначенні пенсії
як працівника охорони здоров'я, з
підстав відсутності 25 річного
спеціального стажу роботи в закладах
охорони здоров'я, оскільки періоди
роботи в ВАТ «Тета ЛТД» та ПП
«Дніпроліспапір», внаслідок
відсутності акредитації не
зараховуються до спеціального стажу
роботи позивача.

Задовольняючи позов частково
судапеляційної інстанції, виходив з
того, що ПП «Дніпроліспапір», де
позивач працювала фармацевтом,
відносяться до закладів охорони
здоров'я, робота в яких дає право на
пенсію за вислугу років, так яку
зазначеного суб'єкта господарювання
наявна ліцензія на здійснення
роздрібної торгівлі медикаментами.
Відмова відповідача в призначені
позивачеві пенсії за вислугу років з
урахуванням періоду роботи позивача
фармацевтом в ПП «Дніпроліспапір» є
протиправною.

З даними висновками колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту «е» статті 55
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 5 листопада 1991 року №
1788-XII право на пенсію за вислугу років
мають працівники освіти, охорони
здоров'я та соціального захисту
населення при наявності спеціального
стажу роботи від 25 років до 30 років за
переліком, що затверджується у порядку,
який визначається Кабінетом Міністрів
України, незалежно від віку.

ЗгідноПереліку закладів і установ
освіти, охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 4 листопада 1993
року № 909 до спеціального стажу, який
дає право на пенсію за вислугу років,
зараховуються періоди роботи на
посадах провізорів, фармацевтів
(незалежно від найменування посад),
лаборантів в аптеках, аптечних кіосках,
аптечних магазинах,
контрольно-аналітичних лабораторіях.

Разом з тим відповідно до примітки 2
Переліку робота за спеціальністю в
закладах, установах і на посадах,
передбачених цим Переліком, дає право
на пенсію незалежно від форми
власності та відомчої
підпорядкованості закладів і установ.

Визначення аптечного закладу наведено
в статті 16 Закону України «Основи
законодавства України про охорону
здоров'я» від 19 листопада 1992 року №
2801-XII, згідно з якою безпосередню
охорону здоров'я населення
забезпечують санітарно-профілактичні,
лікувально-профілактичні,
фізкультурно-оздоровчі,
санаторно-курортні, аптечні,
науково-медичні та інші заклади
охорони здоров'я. Відповідно до частини
другої цієї статті заклади охорони
здоров'я створюються підприємствами,
установами та організаціями з різними
формами власності, а також приватними
особами при наявності необхідної
матеріально-технічної бази і
кваліфікованих фахівців. Порядок і
умови створення закладів охорони
здоров'я, державної реєстрації та
акредитації цих закладів, а також
порядок ліцензування медичної та
фармацевтичної практики визначаються
актами законодавства України.

Відповідно до пункту 1 Порядку
державної акредитації закладу охорони
здоров'я, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 15 липня
1997 року № 765, державна акредитація
закладу охорони здоров'я - це офіційне
визнання статусу закладу охорони
здоров'я, наявності в ньому умов для
надання певного рівня
медико-санітарної допомоги,
підтвердження його відповідності
встановленим критеріям та гарантії
високої якості професійної діяльності.

Згідно з пунктом 2 зазначеного Порядку
акредитації підлягають незалежно від
форми власності усі заклади охорони
здоров'я.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП
«Дніпроліспапір», у якій працювала
позивач з 1997 по 2003 рік, не проходила
державну акредитацію, тому, враховуючи
положення наведених вище норм
законодавства, вона не має офіційного
визнання статусу закладу охорони
здоров'я. Таким чином, робота в цьому
закладі не може бути зарахована до
спеціального стажу, який дає право на
пенсію за вислугу років, про що вірно
зазначив суд першої інстанції у своєму
рішенні.

Дана позиція узгоджується з
висновками, зробленими колегією суддів
Верхового Суду України у справі №
21-241а13 від 17.09.2013.

Згідно з частиною 3 статті 211 КАС
України підставами касаційного
оскарження є порушення судами норм
матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 226 КАС України,
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

З огляду на невірне застосування
апеляційним судом пункту «е» статті 55
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 5 листопада 1991 року №
1788-XII та положення Переліку, рішення
суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню з залишенням в силі рішення
суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 210, 211, 220, 221, 223, 226,
230, 231 Кодексу про адміністративне
судочинство України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Дніпропетровська
задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 02 серпня 2012 року у справі № 2а/422/1693/12
скасувати, залишити в силі постанову
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 29 вересня 2011 року.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.В. Малинін

Судді:
О.Ф. Ситников

В.В. Швець