Справа № 2а-5019/09/1370
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2014 року м.
Київ К/800/23134/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М., Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М., за участю секретаря
Титенко М.П.,за участю представників
позивача:Коркіна
П.П.,відповідача:Павлюк Б.З.,розглянувши
у відкритому судовому засіданні

касаційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Автопаливосервіс» та Державної
податкової інспекції у
Кам'янка-Бузькому районі Львівської
області Державної податкової служби

на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
18.06.2010

та постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 10.04.2013

у справі № 2а-5019/09/1370 (29488/10/9104)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автопаливосервіс»

до Державної податкової
інспекції у Кам'янка-Бузькому районі
Львівської області Державної
податкової служби

про скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Львівського
окружного адміністративного суду від
18.06.2010 відмовлено у задоволенні
позовних вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автопаливосервіс»
(надалі - позивач, ТОВ
«Автопаливосервіс») до Державної
податкової інспекції у
Кам'янка-Бузькому районі Львівської
області Державної податкової служби
(надалі - відповідач, ДПІ у
Кам'янка-Бузькому районі Львівської
області ДПС) про скасування рішення №
від 30.06.2009 про застосування
штрафних (фінансових) санкцій на суму 100
051 082,05 грн.

Постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 10.04.2013 скасовано постанову суду
першої інстанції та прийнято нове
рішення про часткове задоволення
позову. Суд апеляційної інстанції
постановив скасувати рішення ДПІ у
Кам'янка-Бузькому районі Львівської
області ДПС № від 30.06.2009 в частині
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 50 749 494,46 грн. В решті
позовні вимоги залишено без
задоволення.

Вважаючи, що рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
позивач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, у якій просить
скасувати постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
18.06.2010 та постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 10.04.2013 і задовольнити позов в
повному обсязі.

Відповідач також подав касаційну
скаргу на постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 10.04.2013, просив її скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що працівниками ДПІ у
Кам'янка-Бузькому районі Львівської
області ДПС проведено планову виїзну
перевірку ТОВ «Автопаливосервіс» з
питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2007 по 31.12.2008.

Як видно з акта перевірки №
62/23-0/22345567 від 18.06.2009, податковий орган
дійшов висновку про порушення
позивачем вимог п.1 та п. 2 ст. 3 Закону
України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (надалі - Закон України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг»).

При цьому, позивач в 4 кв. 2007 року
без застосування РРО реалізував
паливно-мастильні матеріали на
загальну суму 295 756,03 грн., в 2008 році без
застосування РРО реалізував
паливно-мастильні матеріали по
видаткових накладних (відомостях) з
окремих ємкостей, підключених до
паливно-розподільчих колонок, на
загальну суму 7 172 617,18 грн., та з
використанням імпринтеру без
застосування РРО реалізував
паливно-мастильні матеріали з окремих
ємкостей, підключених до
паливно-розподільчих колонок, на
загальну суму 12 633 307,20 грн.

На підставі акта перевірки ДПІ у
Кам'янка-Бузькому районі Львівської
області ДПС прийнято рішення №
від 30.06.2009, яким до позивача застосовано
штрафні (фінансові) санкції на суму 100 051
082,05 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
скасування рішення податкового органу
на суму 50 749 494,46 грн., суд апеляційної
інстанції виходив з того, що
відповідачем штрафні санкції частково
застосовано до позивача за межами
строків, встановлених ст. 250
Господарського кодексу України.

Переглянувши судові рішення у межах
касаційних скарг, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційних
скарг, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» в редакції, що була чинною на
момент виникнення спірних
правовідносин, реєстратори
розрахункових операцій застосовуються
суб'єктами підприємницької діяльності,
які здійснюють операції з розрахунків
в готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг.

В ст.2 вказаного Закону визначено
термін «розрахункова операція», якою є
приймання від покупця готівкових
коштів, платіжних, карток, їх чеків,
жетонів тощо за місцем реалізації
товарів, а також термін «місце
проведення розрахунків», як місце, де
здійснюються розрахунки із покупцем за
продані товари (надані послуги) та
зберігаються отримані за реалізовані
товари (надані послуги) готівкові
кошти, а також місце отримання покупцем
попередньо оплачених товарів (послуг)
із застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо.

Відповідно до п.1 ст.3
вищезазначеного Закону суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій, та/або у безготівковій
формі при продажу товарів у сфері
торгівлі, зобов'язані: проводити
розрахункові операції на повну суму
покупки через зареєстровані,
опломбовані у встановленому порядку та
переведені у фіскальний режим роботи
реєстратори розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок; видавати
особі, яка отримує або повертає товар,
розрахунковий документ встановленої
форми на повну суму проведеної
операції.

З матеріалів справи вбачається,
що в 4 кварталі 2007 року, а також протягом
2008 року з АЗС ТОВ «Автопаливосервіс»,
що розташоване в с. Банюнин
Кам'янка-Бузького району Львівської
області, відбувалася реалізація
паливно-мастильних матеріалів -
бензину А-95 та А-80, а також дизельного
пального по пред'явленню паливної
картки системи «АRIS» та по відомостях
без застосування РРО та без видачі
відповідного розрахункового
документа. Ця обставина знаходить своє
підтвердження та не оспорюється
представником позивача.

Вирішуючи справу, суди першої та
апеляційної інстанцій цілком
обґрунтовано підтримали позицію
податкового органу стосовно того, що
роздрібний відпуск пального за
паливною карткою системи «АRIS» не
звільняє позивача, як суб'єкта
господарювання, від обов'язку
застосування РРО.

Так, згідно визначення, що
міститься у ст. 2 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», реєстратор розрахункових
операцій - це пристрій або
програмно-технічний комплекс, в якому
реалізовані фіскальні функції і який
призначений для реєстрації
розрахункових операцій при продажу
товарів (наданні послуг), операцій з
купівлі-продажу іноземної валюти
та/або реєстрації кількості проданих
товарів (наданих послуг). До
реєстраторів розрахункових операцій
відносяться: електронний
контрольно-касовий апарат, електронний
контрольно-касовий реєстратор,
комп'ютерно-касова система,
електронний таксометр, автомат з
продажу товарів (послуг) тощо.

Зміст наведеної правової норми
дає підстави для висновку про те, що
реєстратор розрахункових операцій
призначений не тільки для реєстрації
розрахункових операцій, а й для
реєстрації кількості (обсягу)
проданого товару.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів апеляційного суду
обґрунтовано погодилась із висновком
суду першої інстанції про обов'язок
позивача застосовувати реєстратор
розрахункових операцій, забезпечуючи
відпуск пального в єдиному циклі з
друкуванням фіскального касового чека,
при реалізації палива по паливних
картках та відомостях з метою обліку
кількості реалізованого пального, що
не залежить від способу здійснення
розрахунків.

Зазначений висновок
кореспондується з приписами ст. 9
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», які містять
вичерпний перелік видів діяльності,
при здійсненні яких реєстратори
розрахункових операцій та
розрахункові книжки не застосовуються.
Згадана правова норма не виключає
обов'язку суб'єкта господарювання
застосовувати такий реєстратор при
реалізації товарів на умовах
попередньої оплати із застосуванням
безготівкового способу розрахунків.

Відповідно до п. 1 ст. 17 вказаного
Закону до суб'єктів підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції за товари
(послуги), за рішенням відповідних
органів державної податкової служби
України застосовуються фінансові
санкції у п'ятикратному розмірі
вартості проданих товарів (наданих
послуг), на які виявлено
невідповідність, - у разі проведення
розрахункових операцій на неповну суму
вартості проданих товарів (наданих -
послуг), у разі не проведення
розрахункових операцій через
реєстратори розрахункових операцій, у
разі нероздрукування відповідного
розрахункового документа, що
підтверджує виконання розрахункової
операції, або проведення її без
використання розрахункової книжки.

Таким чином, перевіркою
обґрунтовано вказано на порушення
позивачем п. 1, п.2 ст. 3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», за порушення вимог яких
передбачена відповідальність у
вигляді штрафних (фінансових) санкцій.

Водночас, податковий орган при
застосуванні штрафу вийшов за межі
строків застосування
адміністративно-господарських
санкцій, встановлених нормами
Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 238
Господарського кодексу України за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до
суб'єктів господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідації його
наслідків.

Строки застосування
адміністративно-господарських санкцій
встановлено ст. 250 Господарського
кодексу України, згідно положень якої
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Отже, уповноважений орган державної
влади при виявленні факту порушення
суб'єктом господарювання правил
здійснення господарської діяльності,
зокрема порушення вимог Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», мав право прийняти рішення про
застосування такого виду
адміністративно-господарських
санкцій, як штрафні санкції, протягом
шести місяців з дня виявлення
порушення, але не пізніш як через один
рік з дня порушення цим суб'єктом
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності.

Закінчення будь-якого із встановлених
ст. 250 Господарського кодексу України
строків виключає застосування таких
санкцій до суб'єкта підприємницької
діяльності за вчинене ним порушення.

Приймаючи рішення про
застосування санкцій до позивача, яке
датоване 30.06.2009, податковий орган при
визначенні розміру штрафних
(фінансових) санкцій не повинен був
виходити за межі річного строку, тобто
застосовувати штрафні санкції за
порушення, вчинені раніше 30.06.2008.

За таких обставин, величина
реалізованих без застосування РРО
паливно-мастильних матеріалів до 30.06.2008
(тобто, за 4 кв. 2007 року, січень-червень
2008 року) братися до розрахунку не
повинна.

З наведеного вбачається, що суд
апеляційної інстанції доречно
наголосив на тому, що штрафні
(фінансові) санкції частково
застосовано податковим органом за
період, який не охоплений межами
річного строку застосування
адміністративно-господарських
санкцій, передбаченого нормами ст. 250
Господарського кодексу України. В
зв'язку з цим, рішення від 30.06.2009 №
в частині застосування штрафних
санкцій в сумі 50 749 494,46 грн. є таким, що
прийнято з порушенням вимог діючого
законодавства.

Відтак, наведене підтверджує
правильність застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
при винесенні постанови від 10.04.2013 та
скасуванні рішення суду першої
інстанції, що доводами касаційних
скарг не спростовується.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 210, 214, 215, 220, 223, 224,
230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

1. Касаційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Автопаливосервіс» та Державної
податкової інспекції у
Кам'янка-Бузькому районі Львівської
області Державної податкової служби
залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 10.04.2013 у
справі № 2а-5019/09/1370 (29488/10/9104) залишити
без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис)
Т.М. Шипуліна