Справа № 807/3497/14
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 грудня 2014 рокум. Ужгород№ 807/3497/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дору Ю.Ю.

при секретарі Пирожук Н.П.,

за участю:

позивача: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 - представник ОСОБА_2,

відповідача: Державної податкової
інспекції в Іршавському районі
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області - представник
Ліуш Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції в Іршавському районі
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області про визнання
протиправним та скасування
податкового-повідомлення рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1(далі -
ФОП ОСОБА_1, Позивач) звернулося до
Закарпатського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Державної податкової
інспекції в Іршавському районі
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області(далі -
Відповідач) про визнання протиправним
та скасування
податкового-повідомлення рішення від
30.09.2014 року №.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив суд їх
задовольнити з підстав викладених у
позовній заяві.

У позові вказав наступне. Норми
податкового законодавства України не
обмежують право платника податку на
податковий кредит залежно від
суб'єктною складу сторін у
правовідносинах за договором
купівлі-продажу (імпорту) транспортних
засобів і визначають однакові права га
обов'язки як для юридичних, гак і для
фізичних осіб, платників податку (в
тому числі і фізичних осіб-підприємців.
Крім того ОСОБА_1 як фізична особа і як
фізична особа-підприємець є одним і тим
самим суб'єктом цивільних та
податкових правовідносин. Оскільки
платник податків не має статусу
юридичної особи, то згідно з постановою
КМУ № 1388 від 07.09.1998 року, транспортні
засоби мають реєструватись за
позивачем як за фізичною особою, не
залежно від того, чи займався останній
підприємницькою діяльністю. Тому,
твердження відповідача про те. що
позивач як фізична особа - суб'єкт
господарювання не може мати у
власності транспортні засоби, є хибним
та необгрунтованим.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив та
просив суд у задоволенні такого
відмовити, надавши суду письмові
заперечення(а.с.132-133). В запереченнях
вказав, що до податкового кредиту
фізичних осіб - суб'єктів
господарювання, зареєстрованих
платниками податку на додану вартість,
можливе включення сум податку на
додану вартість по митних деклараціях
у зв'язку з імпортуванням на митну
територію України основних засобів, за
умови взяття на облік такого майна в
якості основних фондів та використання
таких засобів в оподатковуваних
операціях у межах їх господарської
діяльності та наявності належного
документального оформлення та
підтвердження відповідних витрат та
відображення їх у бухгалтерському та
податковому обліку. Окрім того вказав,
що відповідно до статті 325 Цивільного
кодексу України право приватної
власності на майно належить фізичній
особі, а не фізичній особі - суб'єкту
господарювання, що в свою чергу не дає
можливості вважати майно (основні
фонди), яке перебуває у приватній
власності фізичної особи, основними
фондами суб'єкта господарювання -
фізичної особи. Відтак, транспортні
засоби не можуть бути у приватній
власності суб'єкта господарювання
-фізичної особи. При відсутності
переходу права власності на основні
фонди (транспортні засоби) -відсутні
підстави для включення сум ПДВ до
податкового кредиту, що в свою чергу
призвело до порушення підпункту пункту
198.1. статті 198 ПК України. Отже, суб'єктом
господарювання -фізичною особою ОСОБА_1
завищено податковий кредит, а включати
даний ПДВ позивач не мав, оскільки всі
транспортні засоби та причепи
зареєстровані на власника фізичну
особу ОСОБА_1, а не на фізичну
особу-підприємця.

З'ясувавши всі обставини у справі та
перевіривши їх належними та
допустимими доказами, заслухавши
пояснення представників сторін, суд
дійшов висновку, що адміністративний
позов підлягає до задоволення з огляду
на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що
фізична особа-підприємець ОСОБА_1
здійснює підприємницьку діяльність з
надання послуг з внутрішніх та
міжнародних перевезень вантажів
автомобільним транспортом.

27.03.2013 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (Покупець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ВФС
Україна»(Продавець) був укладений
договір лізингу №UKR42-0313F від 27.03.2013 року.

Так, згідно видаткової накладної від
11.06.2013 року(а.с.30) позивач отримав у
лізингове користування три колісні
вантажні сідельні тягачі Volvo FH 4x2(B629872,
B629235, B629177) та три напівпричіпи SCHMITZ для
перевезення вантажів, бортовий
тентований, SPR 24/L-13/62(3178103, 3178104, 3178105).

Вищевказані транспортні засоби були
зареєстровані органами ДАІ, про що
свідчать копії свідоцтв про реєстрацію
транспортних засобів (а.с. 41, 42, 68, 69, 92, 93).

Відповідно до вищевказаних свідоцтв
про реєстрацію -власником транспортних
засобів є ОСОБА_1.

У вересні 2014 року працівниками ДПІ в
Іршавському районі проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань
достовірності нарахування сум
бюджетного відшкодування ПДВ на
розрахунковий рахунок за
липень-жовтень 2013 року, що виникло в
результаті декларування від'ємного
значення за липень-жовтень 2013 року, за
результатами якої складено акт від
16.09.2014 року № 735/1700/НОМЕР_1(а.с.9-24).
Перевіркою встановлено порушення
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 п.
198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового
кодексу України внаслідок чого
платником завищено розмір від»ємного
значення за липень-жовтень 2013 року на
суму 441807, 00 грн.

Проведеною перевіркою встановлено, що
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
згідно поданих уточнюючих розрахунків
за перевіряємий період заявлено до
відшкодування суми ПДВ, по яким
податковим органом було зменшено
від'ємне значення за звітний період
липень-жовтень 2013р.

Відповідно до пункту 6 "Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів", що затверджений
Постановою Кабінету Міністрів України
від 07 вересня 1998 року за № 1388
транспортні засоби реєструються за
юридичними та фізичними особами.
Транспортні засоби, що належать
фізичним особам - підприємцям,
реєструються за ними як за фізичними
особами.

Відповідно до статті 325 частини 1 ЦК
України суб'єктами права приватної
власності є юридичні та фізичні особи.

Відповідно до підпункту 14.1.139 пункту 14.1
статті 14 ПК України термін "особа"для
цілей розділу V Кодексу, зокрема,
вживається в такому значенні: фізична
особа (громадянин України, іноземець та
особа без громадянства), яка здійснює
діяльність, що належить згідно із
законодавством до підприємницької
(крім фізичних осіб, що знаходяться на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва відповідно до
законодавства), та/або ввозить товари
на митну територію України.

Позивач у даному випадку є фізичною
особою, яка здійснює діяльність,
віднесену законодавством до
підприємницької, є платником ПДВ у
розумінні статей 14 та 180 ПК України,
зареєстрований у встановленому
порядку платником ПДВ, тому на нього
повною мірою поширюються правові
норми, які визначають порядок
обчисленні і сплати ПДВ.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК
України об'єктом оподаткування є
операції платників податку з: а)
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт);

Відповідно до пункту 200.1. статті 200 ПК
України сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно із підпунктом "а" пункту 198.1.
статті 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2. статті 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати (нарахування) податку за
податковими зобов'язаннями згідно з
пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а
для операцій з постачання послуг
нерезидентом на митній території
України - дата сплати (нарахування)
податку за податковими зобов'язаннями,
що були включені отримувачем таких
послуг до податкової декларації
попереднього періоду.

Отже, позивач у встановленому законом
порядку при придбанні транспортних
засобів з метою їх використання у
власній господарській діяльності у
повній відповідності до вказаних норм
податкового законодавства отримав
право на віднесення сум ПДВ до
податкового кредиту. Всі суми
податкового кредиту підтверджені
належним чином оформленими
податковими накладними та вантажними
митними деклараціями.

Водночас норми податкового
законодавства України не обмежують
право платника податку на податковий
кредит залежно від суб'єктного складу
сторін у правовідносинах за договорами
на придбання товарів (робіт, послуг), в
т.ч. і транспортних засобів та
визначають одинакові права та
обов'язки як для юридичних, так і для
фізичних осіб, платників податку (в
тому числі і фізичних
осіб-підприємців).

Постанова Кабінету Міністрів України
від 07 вересня 1998 року № 1388, на яку
посилається відповідач, не регулює
податкові відносини по сплаті ПДВ, а
закони про оподаткування не містять
відповідних обмежень права платника
податку на податковий кредит і не
ставлять його в залежність від
приписів даного підзаконного
нормативного акту.

Суд не може погодитися з позицією
відповідача, відповідно до якої
позивач як фізична особа - підприємець
не набуває права власності на майно (в
т.ч. і транспортні засоби), оскільки
ОСОБА_1 як фізична особа і як фізична
особа-підприємець є одним і тим самим
суб'єктом цивільних та податкових
правовідносин.

Окрім цього позивачем надано докази
використання даних вантажних
транспортних засобів у
підприємницькій діяльності, зокрема
подорожні листи та CMR (а.с.43-65, 70-90, 94-106).

Також слід врахувати, що відповідно до
пункту 7 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
щодо дотримання податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
платниками податків - фізичними
особами, затвердженого наказом ДПС
України № 1003 від 24 грудня 2010 року (далі -
Порядок), факти виявлених порушень
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та у повній мірі, з
посиланнями на первинні або інші
документи, які зафіксовані за обліком
та підтверджують наявність зазначених
фактів.

Таким чином, висновки відповідача про
те, що позивач, як фізична
особа-підприємець, не має права на
формування податкового кредиту за
рахунок сум податку сплаченого в ціні
придбаних вантажних автомобілів, що
використовуються в його господарській
діяльності, є неправильними, не
ґрунтуються на нормах діючого на
момент виникнення спірних
правовідносин законодавства України, а
тому оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є протиправними і
підлягають скасуванню.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Згідно наявного в матеріалах справи
платіжного доручення №535 від 04
листопада 2014 року Позивачем сплачено
судовий збір у розмірі 4872,00 грн. Відтак,
суд вважає за належне присудити до
стягнення з Державного бюджету на
користь позивача понесені ним витрати
в сумі 4872,00 грн.

Керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 94, 128, 160-163
КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції в Іршавському районі
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області про визнання
протиправним та скасування
податкового-повідомлення рішення -
задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
30.09.2014 року №.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 90132,
ідент.код.-НОМЕР_1) судові витрати в
розмірі 4872,00 грн. (чотири тисячі
вісімсот сімдесят дві гривні 00
копійок).

5. Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду протягом
десяти днів з дня її проголошення, а у
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Апеляційна
скарга подається через Закарпатський
окружний адміністративний суд з
одночасним надсиланням її копії до
суду апеляційної інстанції. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

СуддяЮ.Ю. Дору