Справа № 585/3266/14-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 р.Справа № 585/3266/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Відділу примусового виконання
рішень Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Сумській області
на постанову Роменського
міськрайонного суду Сумської області
від 01.10.2014р. по справі № 585/3266/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Сумській області

про визнання неправомірною та
скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

09.09.2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернувся до Роменського
міськрайонного суду Сумської області з
позовом до старшого державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Сумській області
Тумки Максим Вікторовича, в якому
просив суд визнати неправомірною та
скасувати постанову старшого
державного виконавця підрозділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Сумській області Тумки М.В. від 22.05.2014
року про закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 2а-1397/2010р., виданого
11.04.2013 року Роменським міськрайонним
судом про зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в м. Ромни
здійснити перерахунок та виплату
позивачеві пенсії згідно із ч.4 ст.54, ч.1
ст.50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»; зобов'язати старшого
державного виконавця підрозділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Сумській області Тумку М.В. вчинити дії
з відновлення виконавчого провадження
відповідно до ст.51 Закону України «Про
виконавче провадження».

Постановою Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 01.10.2014 року по
справі № 585/3266/14-а адміністративний
позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано неправомірною та скасовано
постанову старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області Тумки М.В. від 22.05.2014 року про
закінчення виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа 2а-1397/2011, виданого 11.04.2013 року
Роменським міськрайонним судом про
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в м. Ромни здійснити
перерахунок та виплату ОСОБА_1 згідно
із Законом України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» відповідно до ч.4 ст.54 та ч.1
ст.50 цього Закону.

Зобов'язано старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області Тумку Максима Вікторовича
вчинити дії з відновлення виконавчого
провадження відповідно до ст.51 Закону
України «Про виконавче провадження».

Відділ примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Сумській області, не погодившись із
вказаною постановою суду першої
інстанції, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Роменського міськрайонного суду
Сумської області по справі № 585/3266/14-а
від 01.10.2014 року, у задоволенні позову
відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що Управлінням
Пенсійного фонду України в м. Ромни
(далі по тексту - УПФУ в м. Ромни) було
частково виконано постанову
Роменського міськрайонного суду по
справі № 2а-1397/2010, саме, здійснено
перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно
до ст.50, ч.4 ст.54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Вважає, що
відсутність відповідного фінансування
є поважною причиною невиконання
зазначеного судового рішення в
частині проведення відповідних виплат
перерахованої пенсії позивачеві як
особі, що постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи. Стверджує,
що державним виконавцем вжито всіх
можливих дій у межах наданої
компетенції для забезпечення
виконання вказаної постанови суду
(двічі направлено до суду подання про
зміну способу і порядку виконання
постанови, винесено постанови про
накладення на боржника штрафу в
розмірі 680 та 1360 грн. відповідно з
направленням відповідного
повідомлення до правоохоронних
органів). З огляду на викладене, вважає
правомірною постанову державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження та не вбачає підстав для
задоволення позовних вимог.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11.12.2014 року
замінено відповідача по справі -
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Сумській області Тумку М.В. на
належного відповідача - управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції в Сумській області
(далі по тексту - УДВС ГУЮ в Сумській
області, відповідач).

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду та доводи апеляційної скарги,
дослідивши письмові докази, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що відповідно до
виконавчого листа № 2-1397/2010 р., виданого
Роменським міськрайонним судом від 11
квітня 2013 р., зобов'язано УПФУ в м. Ромни
здійснити перерахунок та виплату
пенсії позивачу відповідно до ч. 4 ст. 54
та ч. 1 ст. 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», встановивши основну
пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій
за віком, а також нарахувати йому
щомісячну додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з 01 травня 2010 р.
(а.с. 5).

22 квітня 2013 р. відповідачем відкрите
виконавче провадження за вказаним
виконавчим листом (а.с. 34).

03 лютого 2014 р. на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження» у зв'язку з відсутністю
фінансування з незалежних від
Управління пенсійного фонду України
обставин, відповідачем винесена
постанова про закінчення виконавчого
провадження (а.с. 8).

Не погодившись із вказаною постановою
про закінчення виконавчого
провадження, позивач оскаржив її до
суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з їх
обґрунтованості, оскільки
відповідачем до прийняття
оскаржуваної постанови про закінчення
виконавчого провадження не виконано
усіх умов, передбачених ст.75 Закону
України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на таке.

Частинами 1, 2 ст. 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що учасники виконавчого
провадження мають право звернутися до
адміністративного суду з позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси.

Постанова Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 09.08.2010 р. по
справі № 2а-1397/2010 щодо зобов`язання УПФУ
в м. Ромни Сумської області здійснити
перерахунок та провести відповідні
виплати ОСОБА_1 основної та додаткової
пенсій набрала законної сили 25.02.2013
року, однак виконана не була.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про
виконавче провадження", примусове
виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче
провадження" передбачений обов`язок
державного виконавця здійснювати
заходи, необхідні для своєчасного і в
повному обсязі виконання рішення,
зазначеного в документі на примусове
виконання рішення (далі - виконавчий
документ), у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Як свідчать письмові докази, державним
виконавцем не вжиті вичерпні заходи
щодо виконання постанови Роменського
міськрайонного суду Сумської області
від 09.08.2010 року по справі № 2а-1397/2010.

З матеріалів справи вбачається,
постанова про закінчення виконавчого
провадження за виконавчим листом №
2а-1397/2010, виданим Роменським
міськрайонним судом Сумської області
на виконання постанови від 09.08.2010 року,
прийнята державним виконавцем з
посиланням на п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону
України "Про виконавче провадження", а
саме, у зв`язку з повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 49 Закону
України "Про виконавче провадження" (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), виконавче
провадження підлягає закінченню у
разі: 1) визнання судом відмови
стягувача від примусового виконання
рішення суду; 2) визнання судом мирової
угоди між стягувачем і боржником у
процесі виконання; 3) смерті або
оголошення померлим стягувача чи
боржника, визнання безвісно відсутнім
боржника або стягувача, ліквідації
юридичної особи - сторони виконавчого
провадження, якщо виконання їх
обов'язків чи вимог у виконавчому
провадженні не допускає
правонаступництва; 4) скасування
рішення суду або іншого органу
(посадової особи), на підставі якого
виданий виконавчий документ, або
визнання судом виконавчого документа
таким, що не підлягає виконанню; 5)
письмової відмови стягувача від
одержання предметів, вилучених у
боржника під час виконання рішення про
передачу їх стягувачу, або знищення
речі, що має бути передана стягувачу в
натурі; 6) закінчення строку,
передбаченого законом для
відповідного виду стягнення; 7)
визнання боржника банкрутом; 8)
фактичного виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим
документом; 9) повернення виконавчого
документа без виконання на вимогу суду
або іншого органу (посадової особи),
який видав виконавчий документ; 10)
направлення виконавчого документа за
належністю до іншого відділу державної
виконавчої служби; 11) повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону;
12) якщо рішення фактично виконано під
час виконання рішення Європейського
суду з прав людини; 13) непред'явлення
виконавчого документа за відновленим
виконавчим провадженням у строки,
визначені статтею 51 цього Закону; 14)
списання згідно із Законом України "Про
деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію" заборгованості, встановленої
рішенням суду, яке підлягало виконанню
на підставі виконавчого документа.

У випадках, передбачених пунктами 1 - 6, 8,
9, 11 - 13 частини першої цієї статті,
виконавчий документ надсилається до
суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав.

Про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову з обов'язковим
мотивуванням підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом (ч.ч.2, 3 ст.49 Закону України «Про
виконавче провадження».

Частиною 3 статті 75 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачено, що
у разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Частинами 1 та 2 статті 89 Закону України
"Про виконавче провадження"
встановлено, що у разі невиконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує боржника виконати певні дії,
та рішення про поновлення на роботі
державний виконавець виносить
постанову про накладення штрафу на
боржника - фізичну особу від десяти до
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян; на посадових осіб -
від двадцяти до сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на боржника - юридичну особу -
від сорока до шістдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян та встановлює новий строк
виконання.

У разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Таким чином, Законом України "Про
виконавче провадження" чітко
передбачено послідовність дій
державного виконавця, що має
передувати закінченню виконавчого
провадження за п.11 ст.49 даного Закону.

Колегія суддів зауважує, що
відповідачем не було перевірено
поважності причин фактичного
невиконання рішення суду по справі №
2а-1397/2010, оскільки у спірній постанові
відсутні посилання на будь-які доводи
УПФУ в м. Ромни щодо причин поважності
невиконання рішення суду в повному
обсязі.

Як вбачається з наявної в матеріалах
справи копії листа УПФУ в м. Ромни та
Роменському районі № 3669/09-23 від 29.04.2013
р., останнім на виконання листа
державного виконавця та постанови про
відкриття виконавчого провадження від
22.04.2013 року, 29.04.2013 року проведено
перерахунок основної та додаткової
пенсії ОСОБА_1 згідно із Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» з 01.05.2010
року. У даному листі УПФУ в м. Ромни та
Роменському районі зазначено, що
виплата нарахованих коштів буде
проведена додатковою відомістю за
наявності асигнувань на зазначені цілі
(а.с.35).

Отже, причиною фактичного невиконання
судового рішення в частині виплати
коштів на користь ОСОБА_1 стала саме
відсутність відповідних бюджетних
надходжень.

Однак, державним виконавцем не
перевірено таких доводів органу
Пенсійного фонду, оскільки в
матеріалах справи відсутні докази на
підтвердження обставин, на які
посилається третя особа як на причину
поважності невиконання рішення.

Колегія суддів зазначає, що судові
рішення ухвалюються в межах норм
діючого законодавства, незалежно від
причин ненадходження коштів з
Державного бюджету України на виплату
допомоги та згідно частини 2 статті 3
Конституції України, права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за
свою діяльність. Утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
реалізація особою права, яке пов'язане
з отриманням бюджетних коштів, що
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань, тобто посилання
на відсутність коштів, як на причину
невиконання своїх зобов'язань.

Колегія суддів звертає увагу на
приписи ч.2 ст.8 КАС України, яка
зобов'язує суд застосовувати принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського суду з
прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини
(далі по тексту - Суд) у своєму рішенні у
справі "Іммобільяре Саффі проти Італії"
наголошував, що право на звернення до
суду, гарантоване статтею 6, також
передбачає практичне виконання
остаточних, обов'язкових для виконання
судових рішень, які в державах, що
поважають принцип верховенства права,
не можуть залишатися невиконаними на
шкоду стороні у провадженні. Отже,
виконання судового рішення не може
відстрочуватися на незаконних
підставах.

Також, в своєму рішенні "Кечко проти
України" Суд констатував, що не приймає
аргумент Уряду щодо відсутності
бюджетних асигнувань, оскільки органи
державної влади не можуть посилатись
на відсутність коштів, як на причину
невиконання своїх зобов'язань.

В рішенні "Войтенко проти України" Суд
знову повторює, що ефективний доступ до
суду включає право на те, щоб рішення
суду було виконане без невиправданих
затримок. Проте, затримка виконання
судового рішення на період, що є
необхідним для вирішення проблем
публічного порядку, може у виняткових
випадках бути виправдана. Суд допускає,
що асигнування на виплату державних
боргів може спричинити певні затримки
у виконанні рішень з бюджету Уряду. Тим
не менше, Суд вирішує, що не
передбачивши таких асигнувань
протягом трьох років підряд,
держава-відповідач не виконала своїх
зобов'язань за статтею 6 параграфу 1
Конвенції.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що у спірних
правовідносинах Законами України про
Державний бюджет законодавчо не
передбачались бюджетні призначення
для взяття зобов'язань по судових
рішеннях щодо перерахунку виплаченої
державної соціальної допомоги особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Беручи до уваги вищенаведену судову
практику Європейського Суду з прав
людини, колегія суддів дійшла висновку
про те, що відсутність коштів у
боржника чи у держави на виконання
взятих на себе зобов'язань не є
підставою для закінчення виконавчого
провадження і не звільняє боржника від
виконання рішення суду.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що із заявою про визнання
виконавчого листа таким, що не підлягає
виконанню, державнимй виконавець не
звертався.

Боржником не наведано ані державному
виконавцю, ані суду інших причин, які б
перешкоджали виконання рішення суду
про стягнення грошових коштів на
користь ОСОБА_1

Також, слід вказати, що УПФУ в м. Ромни
Сумської області, що виступає
боржником у спірному виконавчому
провадженні, посилаючись на
відсутність відповідного фінансового
ресурсу бюджету як на поважну причину
невиконання судового рішення, жодних
доказів відсутності коштів для виплати
позивачеві доплати до пенсії як особі,
яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, державному
виконавцю не надав, у зв`язку з чим
висновок останнього про наявність
поважних причин невиконання судового
рішення, є передчасним та
необґрунтованим.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне відмітити, що відсутність
грошових коштів у УПФУ в м. Ромни
Сумської області є тимчасовою
обставиною, яка може бути усунена
наступного бюджетного року шляхом
передбачення відповідних витрат у
кошторисних документах.

Частиною 1 статті 50 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачені
наслідки закінчення виконавчого
провадження, а саме, у разі закінчення
виконавчого провадження (крім
направлення виконавчого документа за
належністю іншому органу державної
виконавчої служби, закінчення
виконавчого провадження за рішенням
суду, винесеним у порядку забезпечення
позову чи вжиття запобіжних заходів, а
також крім випадків нестягнення
виконавчого збору або витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій),
повернення виконавчого документа до
суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, арешт,
накладений на майно боржника,
знімається, скасовуються інші вжиті
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

Враховуючи наведену норму, беручи до
уваги строк, зазначений у виконавчому
листі, протягом якого останній може
бути пред'явлено до виконання (до 25.02.2014
року), колегія суддів вважає, що позивач
фактично позбавлений права повторно
пред'явити виконавчий лист до
виконання.

Відповідно до положень ст. 263 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за наявності обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду, що видав
виконавчий лист, із поданням, а сторона
виконавчого провадження - із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, змін чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення.

Колегія суддів відмічає, що відповідач
не скористався своїм правом,
відповідно до наведеної норми Кодексу
адміністративного судочинства
України, та не звертався до суду із
поданням про відстрочення чи
розстрочення виконання судового
рішення. Натомість, відповідачем
передчасно було винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не надано ні до суду
першої інстанції, ні до суду
апеляційної інстанції доказів, які б
свідчили про те, що ним, до винесення
постанови про закінчення виконавчого
провадження, були вжиті всі заходи,
спрямовані на виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що підстави для
закінчення виконавчого провадження за
п.11 ч.1 ст.49 Закону України "Про
виконавче провадження" відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на встановлені у справі
фактичні обставини та досліджені
докази, колегія суддів вважає, що
спірна постанова від 22.05.2014 р. про
закінчення виконавчого провадження ВП
№ 37682069 прийнята відповідачем не на
підставі та не у спосіб, передбачені
Законом України «Про виконавче
провадження», без дотримання вимог ч.3
ст.2 КАС України, а тому наявні підстави
для її скасування.

Частиною 1 статті 50 Закону України "Про
виконавче провадження" у разі якщо
постанова державного виконавця про
закінчення виконавчого провадження
або повернення виконавчого документа
стягувачу визнана судом незаконною чи
скасована начальником відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або керівником
відповідного органу державної
виконавчої служби або якщо до
державного виконавця надійшло рішення
суду про скасування заходів до
забезпечення позову, а також у разі
повернення виконавчого документа з
іншого відділу державної виконавчої
служби, виконавче провадження підлягає
відновленню протягом трьох робочих
днів з дня надходження рішення суду,
виконавчого документа чи постанови
керівника відповідного органу
державної виконавчої служби.

Враховуючи викладене, беручи до уваги
необхідність захисту прав позивача у
даних відносинах з приводу виконання
судового рішення від 09.08.2010 року, яке
протягом чотирьох років залишається
невиконаним, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про зобов'язання відповідача
вчинити дії щодо відновлення
виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справа
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділу примусового
виконання рішень Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Сумській області
залишити без задоволення.

Постанову Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 01.10.2014р. по
справі № 585/3266/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Перцова
Т.С.Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В.
Жигилій С.П.