Справа № 546/17/14-а
Суддя: Беркута Л. Г.
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 2-а/546/8/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2014 року
с-ще Решетилівка

Решетилівський районний суд
Полтавської області:

у складі головуючого судді - Беркути
Л.Г.,

при секретарі - Захарченко Л.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду селища
Решетилівка адміністративний позов
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України Решетилівського району в
Полтавській області про зобов'язання
надати перерахунок згідно рішення
суду, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Решетилівського
районного суду Полтавської області з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України Решетилівського району в
Полтавській області про зобов'язання
надати перерахунок пенсії згідно
рішень суду, посилаючись на наступне.

11 березня 2010 року Решетилівським судом
Полтавської області у справі № 2-а- 567/10
винесено постанову про зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України в
Решетилівському районі Полтавської
області із врахуванням проведених
виплат здійснити з 08 лютого 2010 року
перерахунок та виплату ОСОБА_1
державної пенсії згідно вимог ч. 4 ст. 54
Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" у розмірі, не нижче 6
мінімальних пенсій за віком з розміру
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

15 лютого 2010 року Решетилівським судом
Полтавської області у справі № 2-а- 445/10
винесено постанову про зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України в
Решетилівському районі Полтавської
області із врахуванням проведених
виплат здійснити за період з 22 травня
2008 року перерахунок та виплату
додаткової пенсії ОСОБА_1 у розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Даними постановами не встановлено
кінцевого строку перерахунку пенсії.

На її звернення щодо надання
розрахунку пенсії Управління
Пенсійного фонду України в
Решетилівському районі Полтавської
області надало відповідь, що з
перерахунок державної та додаткової
пенсії здійснений по 31 жовтня 2010 року.

Не погодившись із цим, вона звернулась
до суду із позовом, яким просить
визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Решетилівському районі Полтавської
області щодо відмови надати їй
перерахунок державної та додаткової
пенсії згідно постанов
Решетилівського районного суду
Полтавської області та зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
Решетилівському районі Полтавської
області надати їй перерахунок
державної та додаткової пенсії згідно
постанов Решетилівського районного
суду Полтавської області від 11 березня
2010 року у справі № 2-а- 567/10 та від 15
лютого 2010 року у справі № 2-а- 445/10.

У судове засідання сторони не
з'явились, надавши до суду заяви про
розгляд справи без їх участі /а.с. 52, 60-62/.

Суд, дослідивши матеріали
адміністративної справи, вивчивши
норми діючого законодавства, приходить
до переконання, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 березня 2010 року
Решетилівським судом Полтавської
області у справі № 2-а- 567/10 винесено
постанову про зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в
Решетилівському районі Полтавської
області із врахуванням проведених
виплат здійснити з 08 лютого 2010 року
перерахунок та виплату ОСОБА_1
державної пенсії згідно вимог ч. 4 ст. 54
Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" у розмірі, не нижче 6
мінімальних пенсій за віком з розміру
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" /а.с. 4-5/.

15 лютого 2010 року Решетилівським судом
Полтавської області у справі № 2-а- 445/10
винесено постанову про зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України в
Решетилівському районі Полтавської
області із врахуванням проведених
виплат здійснити за період з 22 травня
2008 року перерахунок та виплату
додаткової пенсії ОСОБА_1 у розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" /7-8/.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 05 серпня 2010
року вказану постанову
Решетилівського районного суду
Полтавської області залишено без змін
/а.с.9-10/.

Відповідно до заперечень Управління
Пенсійного фонду України, з 31 жовтня 2011
року до теперішнього часу перерахунок
пенсії ОСОБА_1 не здійснювався
посилаючись на постанови КМУ № 745, №1210,
№1381 та виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду
України./а.с.60-62/.

Постанови Решетилівського районного
суду Полтавської області від 11 березня
2010 року у справі № 2-а- 567/10 та від 15
лютого 2010 року у справі № 2-а- 445/10 є
чинними та не скасованими судом
апеляційної інстанції.

На виконання постанов суду від 11
березня 2010 року та 15 лютого 2010 року
видано виконавчі листи про
зобов'язання УПФ провести перерахунок
та виплатити позивачу державної та
додаткової пенсії.

Підставою для звернення позивача з
вищезазначеними позовними вимогами
фактично є невиконання відповідачем
рішення суду, яке вступило в законну
силу.

Відповідно до п. 2.1. Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах, районах у містах, а
також у містах та районах,
затвердженого Постанової правління
Пенсійного фонду України від 30.04.2002 N 8-2
основними завданнями Управління є:

1) ведення обліку осіб, які підлягають
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню;

2) стягнення у передбаченому
законодавством порядку своєчасно не
нарахованих та/або не сплачених сум
страхових внесків та інших платежів;

3) призначення (перерахунок) пенсій,
щомісячного довічного утримання
суддям у відставці та підготовка
документів для їх виплати;

4) забезпечення своєчасного і в повному
обсязі фінансування та виплати пенсій,
допомоги на поховання та інших виплат,
які згідно із законодавством
здійснюються за рахунок коштів Фонду
та інших джерел, визначених
законодавством;

5) ефективне та цільове використання
коштів Фонду, інших коштів, призначених
для виплати пенсій та щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці, удосконалення методів
фінансового планування, звітності та
системи контролю за витрачанням
коштів, призначених для пенсійного
забезпечення.

Законодавством закріплено, що рішення
Пенсійного фонду України, прийняті у
межах його компетенції, є обов'язковими
для виконання центральними та
місцевими органами виконавчої влади,
органами місцевого самоврядування,
підприємствами, установами та
організаціями всіх форм власності та
громадянами.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження».

Згідно ст. 1 зазначеного Закону
виконавче провадження, як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
державну виконавчу службу» завданням
державної виконавчої служби є
своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень,
передбачених законом.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про
державну виконавчу службу»
передбачено, що державний виконавець є
представником влади і здійснює
примусове виконання судових рішень,
постановлених іменем України, та
рішень інших органів (посадових осіб),
виконання яких покладено на державну
виконавчу службу, у порядку
передбаченому законом.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;
надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження; розглядає
заяви сторін та інших учасників
виконавчого провадження і їхні
клопотання; заявляє в установленому
порядку про самовідвід за наявності
обставин, передбачених цим Законом;
роз'яснює сторонам їхні права і
обов'язки.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 03.08.2011 року №845 затверджено Порядок
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ або боржників (далі -
Порядок №845).

Відповідно до пунктів 25-29 Порядку №845 в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин,
державний виконавець виносить
протягом трьох робочих днів з дня
надходження до нього виконавчого
документа постанову про відкриття
виконавчого провадження, в якій
зазначає, зокрема, про необхідність
самостійного виконання боржником
рішення про стягнення коштів з його
рахунків і подання відповідних
підтверджуючих документів або подання
боржником повідомлення про коди
програмної класифікації видатків та
кредитування державного бюджету (коди
тимчасової класифікації видатків та
кредитування місцевих бюджетів) і
економічної класифікації видатків
бюджету , за якими здійснюватиметься
безспірне списання коштів з його
рахунків, чи реквізитів рахунків, на
яких наявні кошти для безспірного
списання.

Боржник для виконання рішення про
стягнення коштів з його рахунків
отримує належним чином завірені
державним виконавцем копії матеріалів
виконавчого провадження, які подаються
до виконання відповідно до порядку
казначейського обслуговування
державного або місцевих бюджетів за
видатками.

На підставі зазначеного повідомлення
боржника державний виконавець подає
органові Казначейства платіжні вимоги
для стягнення коштів з рахунків
боржника (далі - платіжні вимоги) згідно
з пунктом 33 цього Порядку.

Примусове виконання рішень про
стягнення коштів з рахунків боржника
здійснюється після закінчення строку,
передбаченого для самостійного
виконання таких рішень, у разі не
подання боржником повідомлення,
зазначеного у пункті 25 цього Порядку,
або подання повідомлення, що містить
недостовірну інформацію, або
недостатнього обсягу коштів на
рахунках боржника.

У разі встановлення факту наявності у
боржника необхідних для виконання
рішення про стягнення коштів з його
рахунків бюджетних асигнувань або
фактичних власних надходжень
державний виконавець подає органові
Казначейства платіжні вимоги згідно з
пунктом 33 цього Порядку.

Державний виконавець накладає арешт на
рахунки боржника, відкриті в органі
Казначейства, які встановлюються у
процесі проведення виконавчих дій.

Орган Казначейства приймає до
виконання постанову державного
виконавця про арешт рахунків боржника,
оформлену в установленому порядку, із
зазначенням найменування боржника,
номерів його рахунків, відкритих в
органі Казначейства, та суми коштів,
яка підлягає арешту та стягненню.

Арешт накладається на реєстраційні і
спеціальні реєстраційні рахунки
боржника.

У разі накладення арешту на окремий
рахунок боржника або за окремим кодом
економічної класифікації видатків
бюджету рахунка боржника державний
виконавець у постанові про арешт
рахунків боржника може зазначити номер
такого рахунка чи коду.

У разі відсутності відкритих
асигнувань за відповідними кодами
програмної класифікації видатків та
кредитування державного бюджету
(кодами тимчасової класифікації
видатків та кредитування місцевих
бюджетів) і економічної класифікації
видатків бюджету , за якими
здійснюватиметься безспірне списання
коштів з рахунків боржника, платіжні
вимоги для стягнення коштів із
зазначених рахунків повертаються
разом з постановою про арешт рахунків
боржника відповідно до абзацу другого
пункту 28 цього Порядку.

Пунктом 30 Порядку №845 визначено, що у
разі недостатності або відсутності
коштів на рахунках боржника,
необхідних для виконання рішення про
стягнення коштів із зазначених
рахунків, на виконання якого прийнято
постанову про арешт рахунків боржника,
боржник може здійснити з метою
виконання такого рішення за
погодженням з державним виконавцем
операції, пов'язані з перерозподілом
коштів, на підставі відповідних
документів, поданих ним до органу
Казначейства.

Зі змісту наведених вище положень
Закону та Порядку №845 вбачається, що у
разі неможливості виконання боржником
рішення суду у повному обсязі на
державного виконавця покладається
обов'язок встановити факт наявності
або відсутності у боржника необхідних
для виконання рішення про стягнення
коштів з його рахунків бюджетних
асигнувань або фактичних власних
надходжень.

Судом встановлено, що державним
виконавцем винесено постанови про
відкриття виконавчого провадження за
виконавчими листами.

З матеріалів справи№ 2-а-567/10
вбачається, що 13 червня 2014 року
відповідно до п. 11 ч. 1 ст.49, ст. 50 Закону
України «Про виконавче провадження»
державним виконавцем винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження за виконавчим листом №
2-а-567/10 від 11 лютого 2011 року /а.с.134/.

З матеріалів справи№ 2-а-445/10
вбачається, що 13 червня 2014 року
відповідно до п. 11 ч. 1 ст.49, ст. 50 Закону
України «Про виконавче провадження»
державним виконавцем винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження за виконавчим листом №
2-а-445/10 від 26 серпня 2010 року /а.с.47/.

За приписами частини 9 статті 267 Кодексу
адміністративного судочинства України
особа - позивач, на користь якої
ухвалено постанову суду, має право
подати до суду першої інстанції заяву
про визнання протиправними рішень, дій
чи бездіяльності вчинених суб'єктом
владних повноважень - відповідачем на
виконання такої постанови суду або
порушення прав позивача, підтверджених
такою постановою суду. Таку заяву може
бути подано протягом десяти днів з дня,
коли позивач дізнався або повинен був
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод, чи інтересів, але не пізніше дня
завершення строку пред'явлення
виконавчого листа , виданого за
відповідною постановою суду. І лише у
разі відповідності заяви вимогам,
визначеним ст. 267 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вона підлягає розгляду та
вирішенню в порядку письмового
провадження або в судовому засіданні
на розсуд суду протягом 10 днів з дня її
отримання. При цьому у разі
невідповідності заяви визначеним
вимогам вона ухвалою суду повертається
заявнику.

Згідно ч. ч. 2,3 ст. 14 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на свій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом. Положеннями ст. 255 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що постанова або ухвала
суду, яка набрала законної сили є
обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.
Обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватись в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін.

Згідно з ч. 2 ст. 257 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення, яке набрало законної
сили або яке належить виконати негайно,
є підставою для його виконання. За
приписами ст. 257 Кодексу
адміністративного судочинства України
примусове виконання судових рішень в
адміністративних справах здійснюється
в порядку встановленому Законом
України « Про виконавче провадження».

Фактично позивач просить зобов'язати
відповідача виконати рішення суду, яке
вже набрало законної силу і в силу
приписів статей 14 та 255 Кодексу
адміністративного судочинства України
повинно виконуватись відповідачем без
ухвалення будь - яких додаткових
судових рішень.

Чинним законодавством України не
передбачено право суду приймати
рішення про зобов'язання виконати інше
рішення суду.

Крім цього, згідно позиції Верховного
суду України, викладеній в постанові
від 28.10.2008 року прийнятій у справі за
позовом до УПФ в Овруцькому районі
Житомирської області, УПтаСЗН
Житомирської обласної державної
адміністрації, обласного центру
нарахування виплати пенсії та
допомоги, Головного управління праці
та соціального захисту населення
Житомирської обласної державної
адміністрації про стягнення сум
виплат, передбачених Законом України «
Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», зазначено,
що відповідно до статей 21,105,162 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може містити
вимоги щодо визнання незаконними
рішень, дій чи бездіяльності
відповідача, зобов'язання його вчинити
певні дії, відшкодувати шкоду,
заподіяну незаконним рішенням, дією чи
бездіяльністю.

Як вбачається з аналізу статей Закону
України "Про виконавче провадження"
забезпечення виконання рішення суду в
примусовому порядку займаються
державні виконавці державної
виконавчої служби.

Судове рішення є обов'язковим до
виконання в силу імперативних приписів
Конституції України та процесуальних
кодексів і не потребує додаткового
підтвердження шляхом прийняття ще
одного судового рішення про
зобов'язання виконати інше судове
рішення.

Позивач у передбачений законом спосіб
за захистом своїх порушених прав щодо
виконання рішення суду із скаргами на
дії державних виконавців не звертався.

Тому суд приходить до висновку, що
позовні вимоги не обґрунтовані та такі,
що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 15, 71, 74, 159, 160, 161, 163,
167, 181 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в Решетилівському районі
Полтавської області про зобов'язання
надати перерахунок пенсії згідно
рішення суду - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі
апеляційної скарги до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Решетилівський районний суд
Полтавської області протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя :