Справа № 810/4588/14
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/4588/14
інстанції: Лапій С.М.
Суддя-доповідач: Ганечко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

18 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Ганечко О.М.,

суддів:
Коротких А.Ю., Хрімлі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Київській області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 21.08.2014 року
у справі за позовом Підприємства
Укоопспілки «Броварська пересувна
механізована колона» до Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 21.08.2014 року
позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволені позову в повному обсязі,
посилаючись на незаконність,
необ'єктивність, необґрунтованість
рішення, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

У засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими, що не перешкоджає
слуханню спірного питання відповідно
до вимог ч. 4 ст. 196 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС
України, у випадку неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі під час судового розгляду
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України - за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції, суд апеляційної
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи,
посадовими особами Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
проведено документальну невиїзну
перевірку Підприємства Укоопспілки
«Броварська пересувна механізована
колона» з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
взаємовідносинах з ТОВ «Сіммбур» за
період з 01.01.2014 по 31.01.2014.

За результатами перевірки складено Акт
від 17.06.2014 №
333/10-06-22-03/01739428 (далі - Акт перевірки),
згідно висновків якого, встановлено
порушення позивачем п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст.
198 ПК України, що призвело до заниження
сум ПДВ, які підлягають нарахуванню та
сплаті до Державного бюджету України
за січень 2014 року у сумі 139 268,00 грн.

На підставі висновків Акту перевірки
відповідачем прийнято
податкове-повідомлення рішення від
09.07.2014 № , яким позивачу збільшено
грошові зобов'язання з ПДВ у сумі 139 268,00
грн.

Як встановлено, у період листопада 2013
року - січня 2014 року Підприємство
Укоопспілки «Броварська пересувна
механізована колона» мало
господарські взаємовідносини з ТОВ
«Сіммбуд», які здійснювались, згідно
наступних договорів.

Так, згідно Договору підряду № 455 від
25.11.2013 на об'єкті Підприємства
Укоопспілки "Броварська пересувна
механізована колона", що знаходиться за
адресою: м. Одеса, вул.
Грушевського, буд. 41 його контрагентом
проводились наступні ремонтні роботи:

- капітальний ремонт силової кабельної
лінії із заміною частини кабелю згідно
локального кошторису;

- капітальний ремонт каналізації з
повною заміною частини труби та 2
колодязів згідно локального кошторису;

- монтаж вантажного підйомника
вантажопідйомністю 1т. з
пусконалагоджувальними роботами
згідно локального кошторису;

- улаштування утепленого фасаду з
пенополістирольних плит без фінішного
оздоблення згідно локального
кошторису.

Згідно Договору підряду № 469 від 25.12.2013
на об'єкті Підприємства Укоопспілки
"Броварська пересувна механізована
колона", що знаходиться за адресою:
Київська обл., м. Бровари, вул.
Красовського, буд. 16 його контрагентом
проводились наступні ремонтні роботи:

- капітальний ремонт м'якої покрівлі
будівель об'єкту згідно локального
кошторису;

- зміцнення фундаменту будівель об'єкту
згідно локального кошторису;

- виготовлення металевих воріт згідно
локального кошторису.

В результаті виконаних робіт вартість
основних засобів Підприємства
Укоопспілки "Броварська пересувна
механізована колона" збільшилась на 734
361,03 грн.

На підтвердження виконання робіт
сторонами підписано наступні
документи: Договірна ціна, Локальний
кошторис, Підсумкова відомість
ресурсів, Довідка про вартість
виконаних робіт, Акт приймання
виконаних будівельних робіт форми
КБ-2в.

Із вказаних актів (типова форма № КБ-2в)
та довідок (типова форма № КБ-3)
слідує, що зміст даних документів
повністю відповідає примірним формами
первинних облікових документів у
будівництві, яка затверджена наказом
Мінрегіонбуду України від 04.12.2009 №554 та,
яка, згідно роз'яснень Міністерства
регіонального розвитку та будівництва
України (листи від 08.12.2009 №12/19-2-9/11-5008,
від 09.03.2010 №12/19-2-9-21-2368, від
06.05.2010 №2/12-20/4993) підлягає застосуванню
при виконанні будівельних робіт та є
первинним документом бухгалтерського
обліку саме у будівництві.

Також, ТОВ «Сіммбуд», за наслідками
виконання даних право чинів, видано на
користь Підприємства Укоопспілки
"Броварська пересувна механізована
колона" податкові накладні, які містять
повний перелік всіх обов'язкових
реквізитів, визначених ч.ч. 2, 3 ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік і фінансову звітність в Україні»
від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) та
п. 2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Мінфіну України від 24.05.1995 № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі -
Положення № 88).

Згідно висновків податкового органу,
угоди, укладені між позивачем та
вказаним підприємством, суперечать
інтересам держави і суспільства й
вважають такими, що порушують
публічний порядок, а отже, є нікчемними,
згідно ч. 2 ст. 228 ЦК України.

Відповідно до Акту перевірки такі
висновки ґрунтуються на тому, що стан
платника податків ТОВ «Сіммбуд»
() - до ЄДР внесено запис про
відсутність за місцезнаходженням,
встановити фактичне місцезнаходження
підприємства та його посадових осіб,
станом на 03.04.2014, неможливо.

Також, встановлено, що дане
підприємством відсутнє за
місцезнаходженням, а його посадові
особи не причетні до господарської
діяльності.

Крім того, ТОВ «Сіммбуд» не
підтверджено задекларовані податкові
зобов'язання та задекларований
податковий кредит з ПДВ за січень-лютий
2014 року.

Судом першої інстанції також
встановлено, що, станом на час
укладання позивачем вказаних
договорів та їх виконання, контрагент
був належним чином зареєстрований як
суб'єкт підприємницької діяльності та
як платник ПДВ, що не заперечувалось
податковим органом.

Разом з тим, податковим органом не
вказано жодних зауважень щодо форми,
правильності заповнення чи наявності
обов'язкових реквізитів зазначених
документів.

Також вказані господарські операції
відображені і у податковій звітності
позивача, що не заперечувалось
податковим органом та підтверджується
відомостями Акту перевірки.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з придбанням товарів
робіт/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 ПК України).

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріпленою печаткою (за наявності)
податкову накладну.

З викладеного слідує, що
законодавством визначено окремі
випадки, за яких неможливе формування
податкового кредиту, зокрема, це: не
пов'язаність здійсненої операції
(понесених витрат) з господарською
діяльністю покупця, фіктивність
операцій/відсутність поставки
(нездійснення оподатковуваної
операції) та, крім того, відсутність у
платника податків на момент перевірки
первинних документів, податкових
накладних або видача їх юридичною
особою, яка не є платником ПДВ. У свою
чергу пунктом 5 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом ДПА України від 30.05.1997 №165,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 23.06.1997 за № 233/2037
визначено один випадок недійсності
податкової накладної, а отже і
неможливості формування на її підставі
податкового кредиту - якщо вона
заповнена юридичною особою, яка не
зареєстрована як платник ПДВ.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку. Частиною 1 ст. 9
цього Закону, встановлено, що підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Водночас статтею 1 цього ж Закону,
встановлено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення. Відповідно до ч. 2 цієї
статті та пунктів 2.4., 2.5., 2.13 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05.06.1995 року за №168/704,
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити, зокрема,
особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції, зміст та обсяг
господарської операції, одиницю виміру
господарської операції.

Отже, податкова звітність формується
на підставі первинних бухгалтерських
документів, одним з обов'язкових
реквізитів яких є особистий підпис
уповноваженої особи, яка підписала цей
документ на підтвердження фактичного
здійснення господарської операції.

Відтак, підписання первинних
документів уповноваженою особою на
підтвердження фактичного здійснення
операції надає документу юридичну
силу, робить його дійсним та,
відповідно, є підставою для виникнення
відповідних податкових наслідків за
фактично здійсненою операцією.

При дослідженні факту здійснення
господарських операцій оцінці
підлягають відносини безпосередньо
між учасниками тих операцій, на
підставі яких сформовані дані
податкового обліку.

Відповідачем не надано будь-яких
доказів, у т.ч. визначених у Акті
перевірки, на підтвердження висновків
про безтоварність вказаних
господарських операцій, які покладено
в основу оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

Також при прийнятті рішення в даній
адміністративній справі судом
враховується, що предмет вказаних
господарських операцій позивача
відповідає видам його господарської
діяльності, на що вказує аналіз
операцій з придбання товарів та послуг
і їх подальшого використання у власній
господарській діяльності з метою
отримання прибутку.

У той же час, в Акті перевірки
податковим органом не заперечувалось
належне документальне оформлення
вказаних господарських операцій та їх
відображення позивачем у податковій
звітності.

Станом на час перевірки дебіторська та
кредиторська заборгованість у
розрахунках між сторонами відсутні, що
не заперечувалось податковим органом у
ході перевірки при дослідженні
платіжних документів.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інтсанції, що правочини між позивачем
та його контрагентом є реальними,
товарними, взаємними, оплатними,
такими, що відбулись та потягнули за
собою реальні зміни у майновому стані
його учасників.

Крім того, правочини належним чином
задокументовано і оформлено з
дотриманням вимог бухгалтерського
законодавства.

Отже, позивачем виконано покладені на
нього законом обов'язки з декларування
та відображення у звітності (в т.ч. у
розділах «Валові витрати» та
«Податковий кредит» відповідних
декларацій) господарських операцій із
вказаним контрагентом.

У той же час, податковим органом у Акті
перевірки не вказано жодного
об'єктивного та документально
підтвердженого доказу недійсності
первинних документів, складених між
позивачем і його контрагентом на
виконання правочинів, а саме -
відповідного судового рішення,
висновків судово-почеркознавчої
експертизи, призначеної та проведеної
у встановленому законом порядку, тощо.

Натомість, зі змісту Акту перевірки
слідує, що висновки про порушення
позивачем вимог законодавства по
вказаних вище операціях ґрунтуються
виключно на обставинах, встановлених
при проведенні перевірки його
контрагента.

Крім того, для визнання правочину
нікчемним на тій підставі, що його
укладено з метою порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним, суд досліджує в чому
конкретно полягала завідомо суперечна
інтересам держави і суспільства мета
укладення правочину, якою із сторін і в
якій мірі виконано правочин, а також
вину сторін у формі умислу.

Під наявністю умислу у сторін
правочину суд розуміє те, що вони,
виходячи з обставин справи,
усвідомлювали протиправність
правочину, який укладався, і
суперечність його мети інтересам
держави та суспільства, передбачали
настання протиправних наслідків і
бажали або свідомо допускали їх
настання.

Проте, відповідачем на підтвердження
висновку про нікчемність правочину або
доказів притягнення до
відповідальності (в тому числі
кримінальної) відповідних посадових
осіб у зв'язку із занесенням до
звітності даних, що не відповідають
дійсності, суду не надано.

Відповідачем не доведено того факту, що
зазначені правочини укладено не з
метою здійснення передбаченої
законодавством підприємницької
діяльності, а з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, що він спрямований на
використання всупереч закону
комунальної, державної або приватної
власності, спрямований на незаконне
відчуження або незаконне володіння,
користування, розпорядження об'єктами
права власності українського народу -
землею, її надрами, іншими природними
ресурсами, укладені щодо
відчуження викраденого майна або
порушує правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

На момент укладення правочинів, які
відповідач вважає нікчемними, та
здійснення господарських операцій, їх
сторони були правоздатними і
перебували в якості зареєстрованих
юридичних осіб в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

Оскільки, зобов'язання за договором
мали реальний характер (товар та
послуги було поставлено, оплачено та
використано у власній господарській
діяльності), відсутність взаємних
претензій свідчить про те, що укладення
правочинів відповідало волі сторін.

Враховуючи викладене, висновки
податкового органу про порушення
позивачем вимог ч. 5 ст. 203, ч.ч. 1 та 2 ст.
215, ст. 216 ЦК України, щодо вчинення
правочинів, не спрямованих на реальне
настання правових наслідків, є
безпідставними.

Зі змісту Акту перевірки слідує, що
жодних правопорушень в діях саме
позивача відповідачем не виявлено,
проаналізовані документи податкового
обліку позивача не суперечать вимогам
законодавства, а підставою для
висновку про завищення задекларованих
позивачем сум податкового кредиту з
податку на додану вартість є відомості,
отримані від інших органів ДПС щодо
контрагента позивача.

Крім того, висновок про нікчемність
угоди не підкріплено фактами і
доказами, з якими законодавець пов'язує
нікчемність правочинів.

Враховуючи викладене вище, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що податкове
повідомлення-рішення від від 09.07.2014 №
, яким позивачу збільшено грошові
зобов'язання з ПДВ у сумі 139 268,00 грн.,
винесено Броварською об'єднаною
державною податковою інспекцією ГУ
Міндоходів у Київській області з
порушенням вимог чинного
законодавства, а висновки податкового
органу про нікчемність вказаного
правочину є безпідставними та
непідтвердженими жодними доказами.

За таких обставин, апеляційна скарга є
необґрунтованою, її доводи не знайшли
свого підтвердження під час судового
розгляду, не спростовують висновків
суду першої інстанції, а тому у її
задоволенні необхідно відмовити, а
рішення суду першої інстанції підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Київській
області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 21.08.2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Ганечко

Судді:
А.Ю. Коротких

О.Г. Хрімлі

Повний текст ухвали виготовлений 19.12.2014
року.

.

Головуючий суддя
Ганечко О.М.

Судді:
Коротких А. Ю.

Хрімлі О.Г.