Справа № 809/3579/14
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"10" грудня 2014 р.
№ 809/3579/14

14 год. 45 хв.
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський
окружний адміністративний суд у
складі:

головуючого - Гундяка В.Д.

при секретарі Мулі Х.О.

за участю: представника позивача
Матвіїва В.М.,

представників відповідача
Малиневич О.І., КуликЛ.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
державного підприємства
"Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат" до Калуської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

04.11.2014 року державне підприємство
"Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат" (далі-позивач)
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Калуської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (далі -
відповідач) про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
податкове повідомлення - рішення за №
від 03.07.2014 року винесене
Калуською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській неправомірно, а
відтак на думку позивача підлягає
скасуванню.

Представник позивача заявлені вимоги
підтримав з підстав, викладених в
адміністративному позові. Суду
пояснив, що відповідно до акту
перевірки за № 800/1501/24968025 від 03.07.2014 року
Калуською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області прийнято
податкове повідомлення - рішення за №
від 03.07.2014 року, згідно якого до
Завійського військового лісгоспу
застосовані штрафні санкції в розмірі
24 508, 69 грн. Вважає, що оскаржуване
рішення, винесено неправомірно,
оскільки при проведенні перевірки
посадові особи платника податків були
відсутні, в порушення п.86.2 ст. 86 ПКУ
вищевказаний акт на адресу позивача
відповідачем протиправно не надіслано.
Таким чином дані неправомірні дії
порушили права останнього, та
позбавили можливості позивача подати
заперечення на податкове повідомлення
- рішення за № від 03.07.2014 року. За
таких обставин вважає, що оскаржуване
рішення про застосування штрафних
санкцій винесене з порушення вимог
чинного законодавства, а тому підлягає
скасуванню. Позов просив задовольнити
повністю.

Представники відповідача позов не
визнали з мотивів, наведених у поданому
запереченні. Суду пояснили, що
відповідно до висновків акту,
складеного за результатами перевірки
податкової звітності з податку на
додану вартість, посадовими особами
Калуської об'єднаної державної
податкової інспекція встановлено, що
Завійським військовим лісгоспом
порушено передбачені законодавством
терміни сплати самостійно узгоджених
податкових зобов'язань з ПДВ.
Зазначили, що внаслідок виявлених
порушень прийнято повідомлення -
рішення, згідно якого лісгоспу
нараховані штрафні санкції у розмірі ,
визначеному чинним законодавством.
Крім того зауважили, що твердження
позивача про те, що оскаржуване рішення
ненадіслане позивачу не відповідає
дійсності, оскільки спростовується
квитанцією та рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, відповідно до якого акт
перевірки отримано посадовою особою
Завійського військового лісгоспу
вчасно. В задоволенні позову просили
відмовити.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представників позивача та
відповідача, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд дійшов до висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню з наступних мотивів.

Згідно ч.1 ст.67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідно до Витягу з Єдиного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців державне підприємство
"Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат" зареєстроване як
суб'єкт підприємницької діяльності.
Згідно довідки за № АА 557894 у складі
останнього створена і діє філія без
права юридичної особи - Завійський
військовий лісгосп.

Судом встановлено, що Калуською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області проведено камеральну
перевірку податкової звітності філії
позивача - Завійського військового
лісгоспу щодо своєчасності сплати
самостійно визначеного грошового
зобов'язання з ПДВ за 2011 - 2014 роки.

Пунктом 75.1 ст. 75 Податкового кодексу
України передбачено, що органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові, виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби.

Відповідно до пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75
Податкового кодексу України
камеральною вважається перевірка, яка
проводиться у приміщенні органу
державної податкової служби виключно
на підставі даних, зазначених у
податкових деклараціях (розрахунках)
платника податків.

Статтею 76 Податкового кодексу України
встановлено порядок проведення
камеральної перевірки.

Згідно положень ст. 76 Податкового
кодексу України камеральна перевірка
проводиться посадовими особами органу
державної податкової служби без
будь-якого спеціального рішення
керівника такого органу або
направлення на її проведення.
Камеральній перевірці підлягає вся
податкова звітність суцільним
порядком. Згода платника податків на
перевірку та його присутність під час
проведення камеральної перевірки не
обов'язкова.

За результатами перевірки складено акт
за № 800/1501/24968025 від 03.07.2014 року, яким
встановлено, що Завійським військовим
лісгоспом порушено визначені п.57.1 ст.57
Податкового кодексу України від 02. 12.2010
року за № 2755-VI терміни сплати
самостійно задекларованого грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в загальному розмірі 93 750,95
грн.

Даний акт надісланий Завійському
військовому лісгоспу 04.07.2014 року та
отриманий останнім 05.07.2014 року, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи рекомендованим повідомленням
про вручення поштового відправлення.

Відповідно до п 86.2 ст. 86 ПКУ за
результатами камеральної перевірки у
разі встановлення порушень
складається акт у двох примірниках,
який підписується посадовими особами
такого органу, які проводили перевірку,
і після реєстрації у контролюючому
органі вручається або надсилається для
підписання протягом трьох робочих днів
платнику податків у порядку,
визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Згідно п.42.2 ст. 42 ПКУ документи
вважаються належним чином врученими,
якщо вони надіслані за адресою
(місцезнаходженням, податковою
адресою) платника податків
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення або особисто вручені
платнику податків або його законному
чи уповноваженому представникові.

Суд не приймає до уваги посилання
представника державного підприємства
"Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат" на ненадіслання
позивачу акту № 800/1501/24968025 від 03.07.2014
року, як на підставу для задоволення
позовних вимог, оскільки як вбачається
із квитанції за № 6140 від 04.07.2014 року та
вищедослідженого рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення, дане рішення у
встановленому Законом порядку
направлено Завійському військовому
лісгоспу.

На підставі вищевказаного акту
перевірки, відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення форми
"Ш" за № від 03.07.2014 року, згідно
якого філії позивача нараховані
штрафні санкції в розмірі 24 508, 69 грн.

Як вбачається з дослідженого судом
акту камеральної перевірки, підставою
для застосування податковим органом до
позивача, на підставі пункту 126.1 статті
126 Податкового кодексу України, штрафу
в розмірі 20 відсотків, слугувало
порушення позивачем граничного строку
сплати суми грошового зобов'язання з
податку на додану вартість,
визначеного пунктом 57.1 статті 57
Податкового кодексу України.

Вказані встановлені судом обставини
справи, в тому числі і щодо
несвоєчасної сплати податкових
зобов'язань з ПДВ сторонами не
заперечувалися.

Підпункт 16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового
Кодексу України (далі-ПКУ) визначає, що
платник податків зобов'язаний
сплачувати податки та збори в строки та
в розмірах передбачених податковим
законодавством. Виконанням
податкового обов'язку визнається
сплата в повному обсязі платником
відповідних сум податкових зобов'язань
у встановлений податковим
законодавством строк (п.38.1ст.38 ПКУ).

Відповідно до п.49.1, 49.2 ст.49 ПКУ
податкова декларація подається за
звітний період в установлені цим
Кодексом строки органу державної
податкової служби, в якому перебуває на
обліку платник податків. При цьому
платник податків зобов'язаний за
кожний встановлений цим Кодексом
звітний період подавати податкові
декларації щодо кожного окремого
податку, платником якого він є,
відповідно до цього Кодексу незалежно
від того, чи провадив такий платник
податку господарську діяльність у
звітному періоді.

Згідно п.54.1. ст.54 ПКУ крім випадків,
передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

У відповідності до вимог п.57.1. ст.57 ПКУ
платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 126 Податкового кодексу України
передбачено, що у разі якщо платник
податків не сплачує суми самостійно
визначеного грошового зобов'язання
протягом строків, визначених цим
Кодексом, такий платник податків
притягується до відповідальності у
вигляді штрафу у таких розмірах: при
затримці до 30 календарних днів включно,
наступних за останнім днем строку
сплати суми грошового зобов'язання, - у
розмірі 10 відсотків погашеної суми
податкового боргу; при затримці більше
30 календарних днів, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 20
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

У судовому засіданні представник
позивача не заперечив факту затримки
більше 30 календарних днів, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - погашення
суми відповідного податку.

За таких обставин, враховуючи наведене,
сума штрафних санкцій за пропущені
позивачем строки сплати ПДВ за 2011 - 2014
року відповідно до положень ст. 126
Податкового кодексу України складає 18
750, 19 грн. (93 750, 95 х 0.2 = 18 750, 19 грн.).

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Однак доводи позивача не знайшли свого
підтвердження та спростовуються
матеріалами справи і не дають підстав
вважати, що при прийнятті
оскаржуваного рішення відповідачем
було порушено норми чинного
законодавства України.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В свою чергу на вимогу суду відповідач
надав належні докази на спростування
доводів позивача та підтвердження
наведених в запереченні на позов
фактів, які мають істотне значення для
правильного вирішення спору.

Таким чином відповідно до встановлених
фактичних обставин справи суд
приходить до висновку, що податкове
повідомлення - рішення № від
03.07.2014 року відповідачем винесено
правомірно та у відповідності до вимог
чинного законодавства, отже підстави
для його скасування відсутні, а відтак
у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене суд також
погоджується з діями та висновками
податкового органу, на підставі яких
було прийнято оскаржуване рішення.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.4 Закону України
"Про судовий збір" за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру ставка судового збору
становить 2 відсотки розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі.

В даному випадку 2 відсотки розміру
майнових вимог складає 375 грн. (18 750 грн.
х 0,02 = 375 грн.). Однак з урахуванням
вищезазначених приписів п.3 ч.2 ст.4
Закону України "Про судовий збір"
розмір судового збору слід збільшити
на 1,5 розміру мінімальної заробітної
плати.

Статтею 8 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2014 рік", який вступив
в дію з 21.01.2014 року, встановлено, що
мінімальна заробітна плата у місячному
розмірі з 1 січня складає 1 218,00 гривень.

З огляду на вищевикладене розмір
судового збору в даному випадку
становить 1 827 грн. (1 218 грн. х 1,5 = 1 827 грн.
).

Згідно ч.3 ст.4 Закону України "Про
судовий збір" під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Отже, 10 відсотків від ставки, що
становить 2 відсотки розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати складає 182, 70 грн.

Згідно доданого до позовної заяви
платіжного доручення за № 143 від 25.07.2014
року про сплату судового збору
позивачем відповідно до вимог ч.3 ст.4
Закону України "Про судовий збір"
сплачено 10 відсотків розміру ставки
судового збору в розмірі 182, 70 грн.

Однак, оскільки в задоволенні даного
позову позивачу відмовлено, суд
приходить до висновку, що у
відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону
України "Про судовий збір" , слід
стягнути з державного підприємства
"Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат" на користь
Державного бюджету України 1 644, 48 грн.
судового збору. (1 827 грн. - 182, 70 грн. = 1
644, 48 грн. )

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з державного підприємства
"Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат" на користь
Державного бюджету України 1 644 (одну
тисячу шістсот сорок чотири) грн. 48 коп.
судового збору.

Згідно ст.254 КАС України постанова
набирає законної сили після закінчення
встановлених строків подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу
не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Постанова складена в повному обсязі
16.12.2014 року.

Суддя
Гундяк В.Д.