Справа № 826/3543/14
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року м. Київ
К/800/37438/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді
Шведа Е.Ю.,

суддів
Горбатюка С.А.,

Мороз
Л.Л.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за

касаційною скаргою Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
квітня 2014 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 26 червня 2014
року

у справі № 826/3543/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ардіс»

до Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби м.
Києва

про визнання протиправним та
скасування рішення про коригування
митної вартості товару, картки відмови,
зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ардіс» (далі - ТОВ
«Ардіс») звернулось до суду з
адміністративним позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів,
Головного управління Державної
казначейської служби м. Києва, в якому
просило:

- визнати протиправним та скасувати
рішення № 10027003/2014/000039/2 від 28 лютого 2014
року про коригування митної вартості
товарів та картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
100270003/2014/40042 від 28 лютого 2014 року;

- стягнути з Державного бюджету України
через Головне управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
на користь позивача суму надміру
сплачених до бюджету: податку на додану
вартість 12750,81 грн., а також ввізне мито
5795,82 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
квітня 2014 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 26 червня 2014
року, позов задоволено частково:
визнано протиправними та скасовано
рішення митного органу № 100270003/2014/000039/2
від 28 лютого 2014 року про коригування
митної вартості товарів та картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 100270003/2014/40042
від 28 лютого 2014 року; в іншій частині
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі митний орган,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення судів першої та
апеляційної інстанції скасувати,
ухвалити нову постанову про відмову в
задоволенні позову. Доводи касаційної
скарги мотивовані тим, що у митного
органу виникли обґрунтовані сумніви у
достовірності поданих декларантом
відомостей щодо ціни товару. Крім того,
не зазначено місце поставки товару, що
суперечить умовам поставки FOB
(Інкотермс), надане платіжне доручення
№ 6 від 06 лютого 2014 року оформлено без
дотримання вимог щодо наявності
обов'язкових реквізитів: дати, підпису
та відбитку штампу банку.

В запереченнях, що надійшли на адресу
суду позивач вважає рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
законними та обґрунтованими, тому
просить залишити касаційну скаргу без
задоволення, рішення судів - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, правової оцінки обставин справи,
суд дійшов наступного висновку.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступні обставини. Між
ТОВ «Ардіс» та Фірмою «CHINA JІANGLONG BICYCLE CO.
LTD» укладено контракт № 2013JLB-UA-01 від 10
жовтня 2013 року, відповідно до умов
якого продавець зобов'язується
продати, а покупець купити товари, опис,
кількість та вартість яких
визначається проформою-інвойсом.

Відповідно до пункту 1.2 вказаного
контракту поставка товару
здійснюється партіями.

На підставі інвойсу № JL-130927 від 19
грудня 2013 року оформленого на окрему
партію товару, позивач здійснив
ввезення на митну територію України та
митне оформлення товару, а саме:

- стальна корзина мод: JL-055 біла з
кріпленням та кронштейнером 3100
комплектів по ціні 1,53 доларів США за
шт.;

- стальна корзина мод: JL-055 чорна з
кріпленням та кронштейнером 5900
комплектів по ціні 1,50 доларів США за шт.

З метою митного оформлення товару
позивачем подано відповідачу ВМД на
митне оформлення вказаного товару.
Митна вартість товару заявлена
позивачем за основним методом та
складає 160442,15 грн. за курсом НБУ 8,9363 - 13593
USD.

Для здійснення митного оформлення
товару позивачем надано наступні
документи:

- контракт № 2013JLB-UA-01 від 10 жовтня 2013
року;

- комерційний інвойс № JL -130927 від 19
грудня 2013 року;

- проформа інвойс № JL -130927 від 24 жовтня
2013 року;

- коносамент BILL OF LADING № TSGJ160316 від 25
грудня 2013 року;

- рахунок на перевезення № UAIM 0248398 від 05
лютого2014 року;

- платіжне доручення в іноземній валюті
№ 1 від 23 січня 2014 року;

- платіжне доручення № 2 від 06 лютого 2014
року;

- платіжне доручення в іноземній валюті
№ 225 від 12 листопада 2013 року проведено
банком 12 листопада 2013 року;

- міжнародна товарно-транспортна
накладна CMR № 507986;

- сертифікат походження форми А з
перекладом № 1ЗС1305А0219/00004R;

- пакувальний лист № JL -130927 від 19 грудня
2013 року;

- лист повідомлення про відсутність
страхування товару від 27 лютого 2014 року
№ 36/02;

- акт зважування від 26 лютого 2014 року;

- екологічна декларація № 6288 від 07
лютого 2014року;

- лист від 28 лютого 2014 року;

- лист б/н від 28.02.2014 року.

За результатами розгляду поданих до
митного оформлення документів
відповідачем виявлено, що документи
надані декларантом для підтвердження
заявленої митної вартості товарів
містять такі розбіжності: фактична
вага згідно з актом зважування від 26
лютого 2014 року перевищує вагу
зазначену в коносаменті № TSGJ160316 від 25
грудня 2013 року та в сертифікаті
походження товару, а також у контракті
не зазначено місце поставки товару, що
суперечить пункту 4.1 контракту.

Таким чином, не погоджуючись із
визначеною декларантом митною
вартістю товару у ВМД, митний орган
запропонував позивачу додатково
надати документи для підтвердження
заявленої митної вартості товару, а
саме: платіжні або бухгалтерські
документи; експортну декларацію країни
відправлення; прайс-листи від
виробника товару; висновки про якісні
та вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями.

Оскільки позивач відмовився надати
додаткові документи, митним органом
скориговано митну вартість товарів на
рівні 21870,00 USD та прийнято рішення про
коригування митної вартості товарів №
10027003/2014/000039/2 від 28 лютого 2014року, в
якому митний орган самостійно визначив
митну вартість товару за резервним
методом її визначення, вказавши про
неможливість застосування попередніх
методів.

Вказане рішення прийняте у зв'язку з
спрацюванням системи аналізу ризиків
«контроль правильності митної
вартості», оскільки документи, надані
для митного оформлення, містять
розбіжності по вазі товару. Митна
вартість товарів не може бути
визначена за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються у зв'язку зі
спрацюванням СУР та через неподання
декларантом додаткових документів на
письмову вимогу органу доходів і
зборів. Попередні методи не
застосовані у зв'язку з відсутністю
цінової інформації на ідентичні та
подібні товари (методи 2-а, 2-б) та через
відсутність основи для віднімання
(додавання) вартості та відсутності
прохання декларанта щодо їх
застосування (методи 2-в, 2-г).

Коригування митної вартості товару
стало підставою для видання картки
відмови у прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 00270003/2014/40042
від 28 лютого 2014 року.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
митного органу, позивач звернувся до
суду з даним позовом про їх скасування,
стягнення з Державного бюджету України
суми надміру сплачених до бюджету
митних платежів.

Задовольняючи частково позов суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що у позивача були в
наявності всі документи для визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються, за ціною договору.

Суд касаційної інстанції погоджується
з таким висновком судів та зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 49 МК України
встановлено, що митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Чч. 1, 2 ст. 52 МК України передбачено, що
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані: 1) заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом; 2) подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; 3) нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

Згідно із чч. 1, 2 ст. 53 МК України у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

При цьому, ч. 4 ст. 53 МК України
визначено, що у разі якщо митний орган
має обґрунтовані підстави вважати, що
існуючий взаємозв'язок між продавцем і
покупцем вплинув на заявлену
декларантом митну вартість, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу, крім документів,
зазначених у частинах другій та третій
цієї статті, подає (за наявності) такі
документи: виписку з бухгалтерських та
банківських документів покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам;
розрахунок ціни (калькуляцію).

Згідно з ч. 1 ст. 54 МК України контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється митним
органом під час проведення митного
контролю і митного оформлення шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається органом доходів і зборів у
письмовій формі під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості цих товарів як до, так і
після їх випуску, якщо органом доходів
і зборів у випадках, передбачених
частиною шостою статті 54 цього Кодексу,
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 МК України встановлено, що
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами: 1) основний - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) другорядні: а) за ціною
договору щодо ідентичних товарів; б) за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; в) на основі
віднімання вартості; г) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості.

Разом з тим, дискреційні функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю. До них, зокрема,
належить процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до резервного) визначення
митної вартості.

При цьому, законом чітко встановлено
умову, за наявності якої у митного
органу виникає право на застосування
таких повноважень, як витребування
додаткових документів та відмови у
митному оформленні. Такою імперативною
умовою є наявність обґрунтованих
сумнівів у правильності зазначеної
декларантом митної вартості товарів.

Відтак, приписи вказаних статей
зобов'язують митний орган зазначити
конкретні обставини, які викликали
відповідні сумніви, причини
неможливості їх перевірки на підставі
наданих декларантом документів, а
також обґрунтувати необхідність
перевірки спірних відомостей та
зазначити документи, надання яких
зможе усунути сумніви у їх
достовірності.

Відповідач не надав доказів того, що
документи, подані позивачем для
митного оформлення товару, є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації.

Посилання відповідача на різницю у
фактичній вазі товару, а саме те, що в
коносаменті від 25 грудня 2013 року №
TSGJ160316 та в сертифікаті походження
товару зазначена вага 8640 кг., тоді як
фактична вага, згідно з актом
зважування від 26 лютого 2014 року,
складає 9450 кг, обґрунтовано
спростовано судами з посиланням на
лист Фірми «CHINA JІANGLONG BICYCLE CO. LTD», яким
підтверджено, що у вантажних
документах, який прибув по коносаменту
№ TSGJ160316 в контейнері TCNU5372393, вага нетто
і брутто була зазначена невірно.
Правильною вагою нетто та брутто є 9090
кг та 9450 кг відповідно.

Доводи митного органу про незазначення
місця поставки товару, що суперечить
умовам поставки FOB (Інкотермс) на думку
відповідача, спростовуються тим, що
місце поставки вказано в комерційному
інвойсі № JL -130927 від 19 грудня 2013 року,
який, відповідно до п. 1.2 контракту, є
його невід'ємною частиною.

Також суди обґрунтовано вказали на те,
що рішення про митне оформлення не може
базуватися виключно на інформації
автоматизованої системи аналізу та
управління ризиками, оскільки таке
рішення повинно базуватися на оцінці
інших наданих доказів у їх сукупності.

Щодо доводів відповідача про
невідповідність Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженій
постановою Правління НБУ № 22 від 21.01.2004
року, платіжного доручення № 6 від 06
лютого 2014 року, суд апеляційної
інстанції вірно їх відхилив,
зазначивши про його відсутність в
матеріалах справи. Інші платіжні
доручення, наявні в матеріалах справи,
відповідають нормам вказаної
інструкції, зокрема, містять дати,
підписи та відбитки штампів банку.

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновками судів, що надані для
митного оформлення документи не
містять розбіжностей, а їх дані
піддаються обчисленню та
підтверджують ціну товару.

За таких обставин, суди дійшли
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення позову. Судом першої
інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, ухвалено
обґрунтоване рішення, яке постановлене
з дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

З урахуванням викладеного, доводи
касаційної скарги спростовуються
викладеними вище нормами права та
встановленими обставинами справи, у
зв'язку з чим відсутні підстави для її
задоволення та скасування
оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2201 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 2211, 223, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 24 квітня 2014 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 26 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку
та строки, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України та не підлягає оскарженню,
проте може бути переглянута з підстав,
у строк та у порядку, визначених
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді