Справа № 227/1089/14-а
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 р.Справа № 227/1089/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Подобайло З.Г. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання
Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
Добропільської міської ради на
постанову Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 04.04.2014р. по справі № 227/1089/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального
захисту населення Добропільської
міської ради

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання провести перерахунок та
виплату допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку,

ВСТАНОВИЛА:

12 березня 2014 року позивач звернулася до
суду з вказаним позовом до відповідача
про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, який
обґрунтовує тим, що вона є матір'ю
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. У зв'язку з
народженням дитини їй за місцем роботи
надано відпустку по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку. Так
позивачка з 2012 року перебуває на
обліку у відповідача. На підставі її
заяви відповідач призначив їй виплату
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, з
розміром якої вона не згодна, так як
вважає, що відповідач повинен їй
сплачувати вказану допомогу керуючись
ст. 15 ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.
Відповідач же виплачує їй вказану
допомогу значно в меншому розмірі. Тому
вона просить визнати неправомірними
дії Управління праці та соціального
захисту населення Добропільської
міської ради щодо призначення,
нарахування та виплати на її користь
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі меншому, ніж розмір
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років, який передбачено ст. 15 ЗУ
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми»; зобов'язати відповідача з 01
вересня 2013 року по 28.02.2014 року провести
перерахунок та виплату вказаної
допомоги відповідно до вимог ст. 15 ЗУ
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми». Також позивач просить
зобов'язати призначити допомогу з
01.03.2014 року у розмірах, які дорівнюють
прожитковому мінімуму для дітей віком
до 6 років, з наступним підвищенням
щомісяця розміру прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років, до
закінчення строку передбаченої
законом виплати.

Постановою Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 04.04.2014 року позовні вимоги ОСОБА_1
до Управління праці та соціального
захисту населення Добропільської
міської ради про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
провести перерахунок та виплату
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку -
задоволено частково. Дії Управління
праці та соціального захисту населення
Добропільської міської ради щодо
нарахування та виплати ОСОБА_1, в період
з 12.09.2013 року по 28.02.2014 року включно,
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку в
розмірі меншому ніж розмір
прожиткового мінімуму для дітей до 6
років - визнано неправомірними.
Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Добропільської міської Ради здійснити,
з врахуванням виплачених сум,
перерахунок та виплату ОСОБА_1
щомісячної грошової допомоги по
догляду за дитиною (донькою ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до досягнення нею
трирічного віку, за період з 12.09.2013 року
по 28.02.2014 року включно, виходячи з
розміру прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років, встановленого
Законом України « Про державний бюджет
на 2013 рік». В іншій частині вимог
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою в задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті постанови, норм
матеріального права, а саме: Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», з обставин і обґрунтувань,
викладених в апеляційній скарзі.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були повідомлені належним
чином.

Враховуючи неявку в судове засідання
всіх осіб, які приймають участь у
справі, фіксування судового засідання
по справі за допомогою
звукозаписувального пристрою згідно
ст. 41 КАС України не здійснюється.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
рішення суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду в частині задоволення позову та
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що виник спір
щодо виплати допомоги особі, яка
застрахована у системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, тому на
виплату допомоги такій особі у
зазначеному періоді поширюються норми
спеціального Закону (яким є Закон №
2240-111), відповідно до статті 43 якого
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов висновку про необхідність
захисту прав позивача та часткове
задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що позивачка має малолітню
дитину - дочку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
зв'язку з чим у неї виникло право на
одержання допомоги по догляду за
дитиною віком до трьох років,
знаходиться на обліку в Управлінні
праці та соціального захисту населення
Добропільської міської ради і їй
призначена та виплачується державна
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, у
розмірі 130 грн/міс.

Допомогу позивачка отримує як
застрахована особа.

Закон України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" №2811-XII від 21 листопада
1992 року відповідно до Конституції
України встановлює гарантований
державою рівень матеріальної
підтримки сімей з дітьми шляхом
надання державної грошової допомоги з
урахуванням складу сім'ї, її доходів та
віку дітей і спрямований на
забезпечення пріоритету державної
допомоги сім'ям з дітьми у загальній
системі соціального захисту населення.

Положеннями ч. 1 статті 1 вказаного
Закону встановлено, що громадяни
України, в сім'ях яких виховуються та
проживають неповнолітні діти, мають
право на державну допомогу у випадках
та на умовах, передбачених цим Законом
та іншими законами України.

Статтею 3 Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми" передбачено,
що право на допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за цим Законом має особа (один з
батьків дитини, усиновитель, опікун,
баба, дід або інший родич), яка фактично
здійснює догляд за дитиною.

Положеннями ст. 15 Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми" від 21
листопада 1992 року № 2811-XII передбачено,
що допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Закон України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" № 2811-XII від 21 листопада
1992 року є спеціальним законом, що
регулює правовідносини, пов'язані з
призначення та виплатою державної
допомоги на неповнолітніх дітей.

Статтею 1 Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми" встановлено,
що порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми та
перелік документів, необхідних для
призначення допомоги за цим Законом,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Статтею 46 Конституції України
закріплено, що громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом. Це
право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення; створенням
мережі державних, комунальних,
приватних закладів для догляду за
непрацездатними. Пенсії, інші види
соціальних виплат та допомоги, що є
основним джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

До 1 січня 2008 року (дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 року № 107-VІ «Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
правовідносини щодо виплати допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку регулювалися Законом
України від 21.11.1992 № 2811-ХІІ «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми», дія
якого поширювалася на осіб
незастрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом України від 18.01.2001 № 2240-ІІІ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»,
який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб.

Розмір допомоги також визначався цими
Законами. Зокрема, статтею 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» встановлено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років, а
відповідно до статті 43 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону «Про
Державний бюджет України на 2008 року та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
внесені відповідні зміни до Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» та до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням».

Зокрема, змінами до статті 13 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
виключено статті 40-44.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 (далі - рішення
№ 10-рп/2008) визнано неконституційними
низку положень Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 року та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», у тому
числі й пункту 25 розділу II Закону «Про
Державний бюджет України на 2008 року та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» щодо
виключення статей 40-44 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням».

Таким чином, з огляду на рішення
Конституційного суду України № 10-рп/2008,
ст. 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням», на
час виникнення спірних правовідносин,
передбачала, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється Фондом, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму.

До ст.15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» також
вносились зміни, а дія статті
зупинялась іншими Законами.

Так, Законом України «Про Державний
бюджет України на 2008 року та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» ст.15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
викладено в наступній редакції:
«Допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
гривень». Відповідно до Прикінцевих
положень Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 року» Розділ I
цього Закону набирає чинності з 01.01.2008
року і діє по 31.12.2008 року. Отже, з 01.01.2009
року ст.15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» відновила
попередню редакцію, відповідно до якої
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Статтею 46 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік»
установлено, що у 2009 році допомога при
народженні дитини та по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» та
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Аналогічним чином врегульовано спірні
правовідносини у 2010 році - ст.45 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік».

У зв'язку з тим, що у передбачений
законом спосіб положення Законів
України «Про Державний бюджет України
на 2009 рік» та «;Про Державний бюджет
України на 2010 рік» не визнано
неконституційними та не скасовано, у
2009-2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
призначалась та виплачувалась у
відповідності до п. 22 Постанови КМУ №1751
від 27.12.2001 року «Про затвердження
Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми».

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
25.12.2012 року в справі №21-410а12.

В подальшому, не Законами України «Про
Державний бюджет на 2013 рік» та «Про
Державний бюджет на 2014 рік», ні іншими
законами не встановлювався інший
розмір допомоги, ніж в Законах України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
та «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням».

Таким чином, враховуючи наведене, на
відносини щодо виплати позивачу, як
особі застрахованій у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, з вересня 2013
року допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідач зобов'язаний здійснювати
виплату державної допомоги в розмірі,
передбаченому Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням», а
положення Постанови КМУ №1751 від 27.12.2001
року в тій частині, в якій воно
суперечить названому закону,
застосовуватися не може.

Таким чином, враховуючи наведене,
колегія суддів дійшла висновку, що
рішення суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 є
законним та обґрунтованим, а тому не
вбачає підстав для його скасування.

Таким чином, з урахуванням ст.. 99, 100 КАС
України та часу звернення позивача з
позовом до суду, суд першої інстанції
обґрунтовано вказав на неправомірні
дії відповідача та зобов'язав
відповідача здійснити перерахунок та
виплатити позивачу державну допомогу
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі,
передбаченому ст. 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» за
період з 12 вересня 2013 року по 28 лютого
2014 року.

Щодо інших вимог, які не задоволені
судом, то апеляційна скарга не містить
доводів неправомірності рішення суду,
в скарзі відповідач вказує лише щодо
неправомірності рішення в частині
задоволення позову, а позивачем в цій
частині постанова не оскаржена.

Отже, колегія суддів переглянувши
рішення суду першої інстанції в
частині задоволених позовних вимог,
вважає, що при його прийнятті суд
дійшов вичерпних юридичних висновків
щодо встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що постанова Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 04.04.2014р. по справі № 227/1089/14-а
прийнята з дотриманням норм чинного
процесуального та матеріального права
і підстав для її скасування не
виявлено.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, ст. 198, ст.200,
ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Постанову Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 04.04.2014р. по справі № 227/1089/14-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Григоров
А.М.Судд(підпис) (підпис) Подобайло З.Г.
Тацій Л.В. Повний текст ухвали
виготовлений 16.12.2014 р.