Справа № 2а-1970/320/11
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 р.
Справа № 23868/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Клюби В. В., Кухтея Р. В.;

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційні
скарги Головного управління
Державного казначейства України в
Тернопільській області та управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від 21
березня 2011 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м. Тернополі про визнання
протиправними дій та зобов'язання до
вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2011 року Тернопільським
окружним адміністративним судом
зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі про визнання протиправною
відмови управління Пенсійного фонду
України в м. Тернополі щодо повернення
позивачу сплаченого збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування в сумі 4229,58 грн. при
укладенні вперше 27 грудня 2010 року
договору купівлі-продажу житлової
квартири АДРЕСА_1 посвідченого
приватним нотаріусом Тернопільського
міського нотаріального округу ОСОБА_2;
зобов'язання управління пенсійного
фонду України в м. Тернополі видати
довідку, а Головне управління
Державного казначейства України у
Тернопільський області повернути з
рахунку Державного бюджету України,
відкритого в управлінні Державного
казначейства у м. Тернополі за кодом
бюджетної класифікації доходів
бюджету 24140500 («Додатковий збір на
виплату пенсій з операцій купівлі
продажу нерухомого майна») кошти
сплачені 27 грудня 2010 року в сумі 4229,58
грн. на рахунок позивача.

В обґрунтування вимог позовної заяви
зазначено, що позивачем було сплачено
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій купівлі-продажу
нерухомого майна в розмірі 1% вартості
майна, хоча у відповідності до норм
чинного законодавства позивач не є
платником даного збору, так як придбав
житло вперше.

22 лютого 2011 року Тернопільським
окружним адміністративним судом
залучено в якості другого відповідача
Головне управління Державного
казначейства України в Тернопільській
області.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2011 року позов задоволено. Визнано
незаконною відмову управління
Пенсійного фонду України в місті
Тернополі щодо повернення ОСОБА_1 збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій купівлі-продажу
нерухомого майна в сумі 4229,58 грн.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в місті Тернополі видати
довідку, а Головне управління
Державного казначейства України у
Тернопільській області повернути з
рахунку Державного бюджету, відкритого
в управлінні Державного казначейства у
м. Тернополі за кодом бюджетної
класифікації доходів бюджету 24140500
(«Додатковий збір на виплату пенсій з
операцій купівлі продажу нерухомого
майна») кошти сплачені 27 грудня 2010 року
в сумі 422958 грн. на рахунок ОСОБА_1
(отримувач коштів: Центральне
відділення ПАТ «Індекс-Банк» в м.
Тернопіль, МФО 300614, ЗКПО 143615757, рахунок
0256. Кошти для зарахування на
картковий рахунок № НОМЕР_2 та
індивідуальний ідентифікаційний номер
ОСОБА_1 НОМЕР_1).

Зазначену постанову мотивовано тим, що
не є платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
операцій купівлі-продажу нерухомого
майна громадяни які придбавають житло
вперше.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідачами - Головним
управлінням Державного казначейства
України в Тернопільській області та
управлінням Пенсійного фонду України в
м. Тернополі, подано апеляційні скарги
до Львівського апеляційного
адміністративного суду, в яких
висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою у позовних вимогах відмовити
в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги Головного управління
Державного казначейства України в
Тернопільській області вказано, що
діями Головного управління Державного
казначейства України в Тернопільській
області не порушено жодних прав, свобод
чи охоронюваних законом інтересів
позивача.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги управління Пенсійного фонду
України в м. Тернополі вказано, що
управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі не володіє інформацією
стосовно прав власності на нерухоме
майно через відсутність Єдиної системи
реєстрації. Також зазначено, що
позивачем не було надано належної
довідки, яка б підтверджувала факт
придбання ним житла вперше.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, про дату,
час і місце апеляційного розгляду
повідомлені належним чином, а тому, суд,
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає можливим проведення розгляду
справи за їхньої відсутності в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами та на основі
наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши доводи апеляційних
скарг, суд апеляційної інстанції не
знаходить підстав для задоволення
таких.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 70 КАС України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Докази, одержані з порушенням закону,
судом при вирішенні справи не беруться
до уваги. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Встановлено, що 27 грудня 2010 року
відповідно до умов договору
купівлі-продажу квартири ОСОБА_1 купив
належну продавцю ОСОБА_4 двохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

При цьому позивачем було сплачено збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій купівлі-продажу
нерухомого майна у розмірі 1% від його
вартості, що складає 4229,58 грн. по
квитанції № 9 від 27 грудня 2010 року.

Згідно довідки № 659 від 17 березня 2011
року управління Державного
казначейства у м. Тернополі про
підтвердження надходжень до бюджету
вбачається, що 28 грудня 2010 року від
ОСОБА_1 поступила плата за збір з
операцій придбаного нерухомого майна
кошти в сумі 4229,58 грн. по коду бюджетної
класифікації 24140500 на рахунок 0002
державного бюджету, сплачених
квитанцією № 9 від 27 грудня 2010 року.

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування» платниками
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування є підприємства, установи
та організації незалежно від форм
власності та фізичні особи, які
придбавають нерухоме майно, за
винятком державних підприємств,
установ і організацій, що придбавають
нерухоме майно за рахунок бюджетних
коштів, установ та організацій
іноземних держав, що користуються
імунітетами і привілеями згідно із
законами та міжнародними договорами
України, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, а також
громадян, які придбавають житло і
перебувають у черзі на одержання житла
або придбавають житло вперше.

Згідно з ч. 1 п. 15-1 «Порядку сплати збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 03 березня 1998 року
№ 1740 збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування з операцій
купівлі-продажу нерухомого майна
сплачується підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності та фізичними
особами, які придбавають нерухоме
майно, у розмірі 1 відсотка від вартості
нерухомого майна, зазначеної в
договорі купівлі-продажу такого майна,
за винятком державних підприємств,
установ і організацій, що придбавають
нерухоме майно за рахунок бюджетних
коштів, установ та організацій
іноземних держав, що користуються
імунітетами і привілеями згідно із
законами та міжнародними договорами
України, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, а також
громадян, які придбавають житло і
перебувають у черзі на одержання житла
або придбавають житло вперше.

Отже, відповідно до вищенаведеного, не
є платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
операцій купівлі-продажу нерухомого
майна громадяни які придбавають житло
вперше.

Із витягу з Державного реєстру
правочинів від 23 лютого 2011 року
вбачається, що за «стороною правочину»
ОСОБА_1 в Державному реєстрі правочинів
знайдено лише запис 1, відповідно до
якого ОСОБА_1 уклав лише один договір
купівлі-продажу, а саме квартири
АДРЕСА_1.

За довідкою ТВБВ № 10019/036 філії
Тернопільського обласного управління
ВАТ «Державний ощадний банк України»
від 24 лютого 2011 року вих. № 01-01/213, ОСОБА_1
внесений в списках на приватизацію за
адресою АДРЕСА_2, але житлового чека не
отримував.

Згідно з довідкою Борщівського
районного бюро технічної
інвентаризації № 131 від 23 лютого 2011
року за ОСОБА_1 в м. Борщеві та
Борщівському районі на праві
індивідуальної власності житловий
будинок не зареєстрований.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої
інстанції прийшов до дійшов вірного
висновку, що позивач дійсно 27 грудня 2010
року вперше придбавав житло за
договором купівлі-продажу квартири і
при оформленні документів
безпідставно сплатив збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій купівлі-продажу
нерухомого майна в розмірі 1% від його
вартості, що стверджується квитанцією
№ 9 від 27 грудня 2010 року на суму 4229,58
грн., який підлягає поверненню,
оскільки позивач не є платником
зазначеного збору згідно чинного
законодавства.

Як вбачається з листа управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
від 27 січня 2010 року № 1084/02 позивачу
відмовлено в поверненні збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій купівлі-продажу
нерухомого майна в сумі 4229,58 грн. через
відсутність в Україні єдиної системи
реєстрації прав на нерухоме майно.

Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Тернополі не наведено належних та
допустимих доказів, які б
спростовували твердження позивача про
те, що квартира була ним придбана
вперше.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції переконаний, що
судом першої інстанції надано належну
оцінку наявним у справі доказам, а їх
достатня кількість та взаємний зв'язок
у сукупності дали змогу суду першої
інстанції зробити вірний висновок про
наявність підстав для задоволення
позову.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції визнає, що судом
першої інстанції, при вирішенні даного
публічно-правового спору, правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, постанова суду першої інстанції
ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, доводи
апеляційних скарг висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Головного
управління Державного казначейства
України в Тернопільській області та
управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі залишити без задоволення,
а постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2011 року в справі № 2а-320//11/1970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
С. П.
Нос

Судді:
В. В.
Клюба

Р. В.
Кухтей