Справа № 2а-44/11
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року м. Київ
К/800/12515/14

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівГорбатюка С. А.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 20
листопада 2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 04 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Маріупольської міської ради,
треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
визнання недійсним рішення в частині,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до
Маріупольської міської ради про
визнання недійсним рішення від 20
травня 2008 року № 5/21-3845 в частині
передачі земельної ділянки ОСОБА_5

Справа розглядалась неодноразово
різними судовими інстанціями.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 25 квітня 2013 року частково
задоволено касаційну скаргу: постанову
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
Донецької області від 16 серпня 2011 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 09 грудня 2011
року скасовано, а справу направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Приймаючи таке рішення, суд касаційної
інстанції виходив з того, що судами
попередніх інстанцій неповно
з'ясуванні обставини у справі. Зокрема,
суди не встановили обставини щодо
накладення земельних ділянок позивача
та третьої особи.

Під час нового розгляду справи
постановою Жовтневого районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 20
листопада 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 04 лютого 2014
року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
позивач звернувся з касаційною
скаргою, в якій просив їх скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Заперечень на скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що скарга задоволенню не
підлягає.

Судами встановлено, що 19 березня 1998
року позивач отримав Державний акт на
право приватної власності на земельну
ділянку, площею 0,0233 га, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, - на підставі рішення
Маріупольської міської ради від 18
лютого 1998 року № 53/7.

ОСОБА_5 є власником житлового будинку з
належними до нього побудовами
подвір'ям за адресою: АДРЕСА_2, що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину за законом від 29 листопада
2007 року.

Рішенням Маріупольської міської ради
від 20 травня 2008 року № 5/21-3845 "Про
передачу громадянам України у
власність земельних ділянок для
будівництва та обслуговування жилих
будинків та господарських споруд, які
знаходяться у їхній власності в
Жовтневому, Орджонікідзевському,
Приморському та Іллічівському районах
міста" передано у власність ОСОБА_5
земельну ділянку (кадастровий номер
:04:004:0380), площею 213 кв. м, для
будування та обслуговування жилих
будинків, господарських будівель,
споруд, розташовану за адресою:
АДРЕСА_2.

07 липня 2008 року на підставі рішення
Маріупольської міської ради від 20
травня 2008 року № 5/21-3845 ОСОБА_5 виданий
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку, площею
0,0213 га, що розташована за адресою:
АДРЕСА_2.

Відмовляючи в позові суди виходили
того, що оскаржуване рішення
відповідача прийнято обґрунтовано, з
дотриманням принципу рівності перед
законом, у межах повноважень
відповідача та з дотриманням вимог
земельного законодавства. Такі
висновки ґрунтуються на висновку
експертизи у цивільній справі.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Адміністративне судочинство
спрямоване на захист саме порушених
прав осіб у сфері публічно-правових
відносин, тобто для відновлення
порушеного права в зв'язку із
прийняттям рішення суб'єктом владних
повноважень особа повинна довести,
яким чином відбулось порушення її прав.

Таким чином, підставами для визнання
акта недійсним є невідповідність його
вимогам чинного законодавства та/або
визначеній законом компетенції органу,
який видав цей акт. Утім, обов'язковою
умовою визнання акта недійсним є
доведеність позивачем порушених його
прав та охоронюваних законом інтересів
у зв'язку з прийняттям оскаржуваного
акта.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір,
суд повинен надати об'єктивну оцінку
наявності порушеного права чи інтересу
на момент винесення оспорюваного акту,
а також визначити, чи відповідає
обраний позивачем спосіб захисту
порушеного права тим, що передбачені
законодавством, та чи забезпечить
такий спосіб захисту відновлення
порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи
невідповідність обраного позивачем
способу його захисту способам,
визначеним законодавством,
встановлюється при розгляді справи по
суті, і є підставою для прийняття судом
рішення про відмову в позові.

Посилання позивача на лист
прокуратури, в якому хоча і вказано про
фактичне зменшення площі земельної
ділянки позивача порівняно з належним
йому державним актом на земельну
ділянку, проте воно не має правового
значення, оскільки підставою позову є
посилання на те, що саме оскаржуваним
рішенням передано земельну ділянку
третій особі за рахунок землі позивача.

За висновком додаткової комплексної
будівельно-технічної експертизи від 26
лютого 2013 року, яка проведена в ході
розгляду цивільної справи (провадження
№ 2/263/1/2013) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6,
треті особи ОСОБА_5, Управління
Держкомзему у м. Маріуполі про визнання
недійсним державного акту про право
власності на земельну ділянку та
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом знесення огорожі,
нанести державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку ОСОБА_4 на зведений кадастровий
план земельної ділянки АДРЕСА_1 та
земельної ділянки АДРЕСА_2 не надається
можливим, оскільки Державний акт
позивача не має обмінного файлу з
координатами крапок та кутів
поворотів, так як виконаний 19 березня
1998 року (до координації Державних актів
з 2000-2002рр.).

Отже, вказаною експертизою встановлено
відсутність координації точок та кутів
повороту на земельну ділянку позивача,
що розташована по АДРЕСА_1, відповідно
до державного акту про право приватної
власності на земельну ділянку № 2701-0368
від 19 березня 1998 року. У зв'язку з цим
встановити, чи має місце накладення меж
на земельну ділянку, яка вказана в
Державному акті про право власності на
земельну ділянку ОСОБА_6, на межі
земельної ділянки АДРЕСА_1, що
вказані в Державному акті на право
власності на земельну ділянку ОСОБА_4,
не надається можливим.

Отже експерт вказав, що неможливо
зробити однозначний висновок про
зменшення земельної ділянки позивача
за рахунок накладення на нього
земельної ділянки ОСОБА_6

Крім цього, аналогічні висновки
містяться у висновках комплексної
будівельно-технічної експертизи,
проведеної в ході розгляду цивільної
справи № 2/519/22/2012 за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, відповідно до яких без внесення
землевпорядною організацією в
технічну документацію позивача
відповідних відомостей щодо меж
земельної ділянки та поворотних точок
неможливо встановити наявність чи
відсутність порушення права позивача.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КАС України доказами
в адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 81 КАС України, для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд може
призначити експертизу.

Враховуючи висновки екскретів про
відсутність можливості нанесення
земельної ділянки позивача відповідно
до Державного акту про право приватної
власності на земельну ділянку № 2701-0368
від 19 березня 1998 року на кадастрову
зйомку, колегія суддів дійшла висновку,
що позивач не довів, що межі належній
позивачу земельної ділянки були
зменшені в результаті саме передачі
рішенням відповідача у власність
ОСОБА_5 суміжної земельної далянки.

Оскільки під час вирішення спору суди
першої та апеляційної інстанції
правильно застосували норми
матеріального права, то скаргу ОСОБА_4
слід залишити без задоволення, а судові
рішення - без змін.

Доводи касаційної скарги не
спростовують правильних висновків
судів.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Жовтневого
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 20 листопада 2013 року та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 04 лютого 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів з моменту направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі, та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав та в
порядку, передбачених статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: