Справа № К/9991/1487/12-С
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/1487/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_3

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 03 червня 2011
року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2011 року

у справі № 2-а-4409/11/2070

за позовом ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова

про визнання незаконними дій та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3; позивач)
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова (далі -
ДПІ у Московському районі м. Харкова;
відповідач), в якому, з урахуванням
заяви про збільшення позовних вимог,
просив визнати незаконними дії
працівників податкового органу щодо
проведення невиїзної документальної
перевірки та складання акту перевірки
№ 2048/1701/ від 20 квітня 2010 року, а
також скасувати податкове
повідомлення-рішення № /0 від 02
червня 2010 року.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 03 червня
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2011 року, в задоволенні
адміністративного позову відмовлено в
повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями у справі, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій, з підстав порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 03 червня 2011
року, ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2011 року та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, хоча були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

В зв'язку з цим, касаційний розгляд
справи проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до пункту 2
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, зважаючи на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
документальну невиїзну перевірку
ОСОБА_3 з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року, за
результатами якої складено акт №
2048/1701/ від 20 квітня 2010 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки контролюючим органом
прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0 від 02
червня 2010 року, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку з доходів найманих працівників
у розмірі 14 881 951,20 грн. (14 881 951,20 грн. -
основний платіж, 0,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
ОСОБА_3 підпункту 8.1.3 пункту 8.1 статті 8
Закону України від 22 травня 2003 року №
889-IV «Про податок з доходів фізичних
осіб» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 889-IV) у зв'язку з неправомірним
невключенням доходу, отриманого у
вигляді неповернутої безвідсоткової
фінансової допомоги в розмірі 99 213 008,00
грн., до складу загального річного
оподатковуваного доходу.

Відповідно до пункту 1.2 статті 1
Закону № 889-IV доходом є сума будь-яких
коштів, вартість матеріального і
нематеріального майна, інших активів,
що мають вартість, у тому числі цінних
паперів або деривативів, одержаних
платником податку у власність або
нарахованих на його користь, чи набутих
незаконним шляхом у випадках,
визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2
статті 4 цього Закону, протягом
відповідного звітного податкового
періоду з різних джерел як на території
України, так і за її межами.

Згідно з підпунктом 8.1.3 пункту 8.1
статті 8 Закону № 889-IV якщо згідно з
нормами цього Закону окремі види
оподатковуваних доходів (прибутків) не
підлягають оподаткуванню при їх
нарахуванні чи виплаті, то платник
податку зобов'язаний самостійно
включити суму таких доходів до складу
загального річного оподатковуваного
доходу та подати річну декларацію з
цього податку.

За змістом підпункту 4.3.23 пункту 4.3
статті 4 Закону № 889-IV до складу
загального місячного або річного
оподатковуваного доходу платника
податку не включається основна сума
кредиту, що отримується платником
податку.

В той же час, підпунктом «д»
підпункту 4.2.9 пункту 4.2 статті 4 Закону
№ 889-IV передбачено, що до
складу загального місячного
оподатковуваного доходу включається
дохід, отриманий платником податку у
вигляді суми фінансової допомоги,
включаючи суми боргу платника податку,
анульованого кредитором за його
самостійним рішенням, не пов'язаним з
процедурою банкрутства.

Відмовляючи в задоволенні позову про
скасування оспорюваного акту
індивідуальної дії, судові інстанції
виходили з ненадання позивачем на
перевірку документів, які б
підтверджували повернення ним
фінансової допомоги Приватному
підприємству «Промислове підприємство
«Енергоресурс», Приватному
підприємству «Промислова фірма «ВТБ»,
Приватному підприємству «Торгівельна
компанія «Квота» та Приватному
підприємству «Промислова фірма
«Т.О.Я.».

Однак, колегія суддів не може
погодитись із вказаними доводами,
позаяк вони суперечать положенням
статей 11, 71, 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, які зобов'язують суд вжити
заходів, необхідних для з'ясування всіх
обставин у справі, запропонувати
сторонам подати докази на
підтвердження своєї правової позиції,
у разі необхідності витребувати докази
з власної ініціативи, всебічно, повно
та об'єктивно оцінити наявні у справі
докази тощо.

При цьому суд не може обмежити право
платника довести у судовому процесі
обставини, на яких ґрунтуються його
вимоги, поданням виключно тих доказів,
що надавались ним під час проведення
податкової перевірки.

Право надавати заперечення щодо
висновків податкового органу та
долучати до матеріалів справи докази
на підтвердження таких заперечень
надається платнику як на усіх стадіях
податкового контролю, так і на стадіях
судового процесу, на яких допускається
подання учасником процесу нових
доказів.

Разом з тим, суди попередніх
інстанцій при розгляді справи всупереч
правилам оцінки доказів, встановленим
приписами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, не надали правової оцінки
поданим позивачем квитанціям до
прибуткових касових ордерів, які, на
переконання ОСОБА_3, згідно з главою 3
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 15
грудня 2004 року № 637, підтверджують
повернення ним зворотної
безвідсоткової допомоги юридичним
особам, довідкам, складеним ПП «ПП
«Енергоресурс», ПП «ПФ «ВТБ», ПП «ТК
«Квота» та ПП «ПФ «Т.О.Я.», відповідно до
яких заборгованість за договорами про
надання зворотної безвідсоткової
фінансової допомоги погашена
позивачем в повному обсязі, а також
відповідним актам звірок.

З огляду на викладене, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій не
виконано вимоги щодо об'єктивності,
всебічності та повноти розгляду справи
при вирішенні позовної вимоги про
скасування податкового
повідомлення-рішення № /0 від 02
червня 2010 року.

В зв'язку з цим, відповідно до вимог
статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України судові рішення
судів попередніх інстанцій в цій
частині підлягають скасуванню, а
справа - направленню на новий розгляд
до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід
врахувати, що згідно з частиною 1
статті 138 Кодексу адміністративного
судочинства України предметом
доказування є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи та які
належить установити при ухваленні
судового рішення у справі.

Водночас, враховуючи те, що перевірку
позивача проведено відповідно до
кримінально-процесуального
законодавства та з огляду на правила
статей 11, 11-1 Закону України від 04 грудня
1990 року № 509-XII «Про державну податкову
службу в Україні» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин),
судові інстанції цілком обґрунтовано
відмовили в задоволенні позовної
вимоги про визнання незаконними дій
податкового органу щодо проведення
невиїзної документальної перевірки
ОСОБА_3

Також, слід зазначити, що діяльність
щодо складання актів перевірок є
службовою діяльністю працівників
органу державної податкової служби на
виконання своїх посадових обов'язків
із збирання доказової інформації щодо
дотримання платником податків
податкової дисципліни. Наявність акту
перевірки чи включення до його змісту
певних висновків самі собою не
створюють жодних перешкод для
діяльності платника податків.

Виходячи з наведеного, дії посадових
осіб контролюючого органу щодо
складання акту перевірки не порушують
права чи інтереси особи, не впливають
на її суб'єктивні права та обов'язки, що
виключає можливість задоволення такої
вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що постановлені у
справі судові рішення в частині
відмови в задоволенні позову про
скасування податкового
повідомлення-рішення № /0 від 02
червня 2010 року підлягають скасуванню з
направленням справи в цій частині на
новий розгляд до суду першої інстанції,
а в решті оскаржувані судові рішення
слід залишити без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
03 червня 2011 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2011 року в частині відмови в задоволенні
позову про скасування податкового
повідомлення-рішення № /0 від 02
червня 2010 року з направленням справи в
цій частині на новий розгляд до суду
першої інстанції.

В решті постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
03 червня 2011 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановленими главою 3 розділу IV
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.