Справа № 2а-16902/11/2070
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" листопада 2014 р. м. Київ
К/9991/43426/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів:
Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29.05.2012

у справі № 2а-16902/11/2070

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції
у Київському районі м. Харкова

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець
ОСОБА_3 звернулась до Харківського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова про скасування податкових
повідомлень - рішень: № від 16.09.2011,
№ від 16.09.2011.

Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від
20.02.2012 позовні вимоги задоволено,
скасовано податкові
повідомлення-рішення: № від
16.09.2012; № від 16.09.2011.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29.05.2012
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 20.02.2012
скасовано прийнято нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
апеляційної інстанції позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати постанову суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі постанову суду першої інстанції.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судом апеляційної інстанції при
вирішенні спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, Вищий адміністративний
суд України вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
документальну планову виїзну
перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства позивача за період з
21.07.2009 по 31.12.2010 та складено акт №
3115/17-544 від 05.09.2011.

За результатами перевірки
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення: № від
16.09.2011, яким позивачу донараховано
податок з доходів фізичних осіб у
розмірі 30441, 48 грн.; № від 16.09.2011,
яким позивачу донараховано податок на
додану вартість в розмірі 314725, 10 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції 79701, 28 грн.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог ст. 4 Указу Президента
України „Про спрощену систему
оподаткування, обліку і звітності
суб'єкта малого підприємництва" № 727/98
від 03.07.1998, п. 8 Порядку видачі Свідоцтва
про сплату єдиного податку
затверджений Наказом ДПА України № 599
від 29.10.1999, неналежне ведення обліку
доходів та витрат за ф. № 10 у підприємця
у 2009, 2010 роках, ст. 1 Указу Президента
України „Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва", не
правильно відображено виручку від
реалізації послуг у звітах платника
єдиного податку за 3, 4 квартали 2009 року
та за 1, 2, 3, 4 квартали 2010 року, порушення
ст. 13, п. 14.4 ст. 14. Декрету Кабінету
Міністрів України „Про прибутковий
податок громадян" № 13-92 від 26.12.1992,
занижено чистий дохід за перевірений
період на суму 202943, 22 грн. та
донараховано податок з доходів
фізичних осіб у сумі 30441, 48 грн., пп. 2.3.1 п.
2.3 ст. 2, п. 9.3, п. 9.4 ст. 9, пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7
Закону України „Про податок на додану
вартість", несвоєчасна реєстрація
позивача платником податку на додану
вартість, внаслідок чого занижено суму
податку на додану вартість, яка
підлягає нарахуванню та сплаті до
бюджету на суму 314725, 10 грн., пп. 7.8.1 п. 7.8
ст. 7 Закону України „Про податок на
додану вартість", неподання декларації
з податку на додану вартість за період
липень, грудень 2010 року.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що впродовж перевіряємого
періоду позивач надавав послуги з
транспортного експедирування вантажів
на підставі договорів експедирування.

На виконання господарських зобов'язань
позивач укладав договори з
перевізниками, отримував від
замовників на свій банківський рахунок
грошові кошти, перераховував
перевізникам вартість послуги з
перевезення вантажів.

Грошова сума в розмірі 3047682, 72 грн. є
витратами позивача за перевіряємий
період на оплату послуг (робіт) інших
осіб, залучених до виконання договорів
транспортного експедирування.

Статтею 1 Указу Президента України
„Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" від 03.07.1998 N 727/98
встановлено, що спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується для суб'єктів малого
підприємництва фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи
членів їх сімей, протягом року
перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки яких від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. гривень.

Виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг)
(абзац 5 вказаної статті).

Відповідно до статті 5 Указу N 727/98 у разі
порушення вимог, установлених статтею 1
цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

Розділ IV Декрету Кабінету Міністрів
України „Про прибутковий податок з
громадян" визначає особливості
оподаткування доходів від зайняття
підприємницькою діяльністю.

Абзацом 1 статті 13 цього Декрету
визначено, що згідно з цим розділом
Декрету оподаткуванню підлягають
доходи громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу (абзац 2 вказаної статті).

Таким чином, у разі перевищення
граничного розміру виручки у платника
єдиного податку виникає як обов'язок
переходу у наступному податковому
періоді на загальну систему
оподаткування так і з оподаткування
суми такого перевищення у порядку,
встановленому розділом IV Декрету
Кабінету Міністрів України „Про
прибутковий податок з громадян",
оскільки оподаткування за ставкою
єдиного податку може мати місце лише
при дотриманні норм Указу Президента
„Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва", зокрема щодо обсягу
граничного розміру виручки.

Положеннями ст. 9 Закону України „Про
транспортно-експедиторську
діяльність" платникам податків з метою
надання транспортних послуг не
заборонено залучати інших
перевізників.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України
„Про транспортно-експедиторську
діяльність" клієнт зобов'язаний у
порядку, передбаченому договором
транспортного експедирування,
сплатити належну плату експедитору, а
також відшкодувати документально
підтверджені витрати, понесені
експедитором в інтересах клієнта в
цілях виконання договору
транспортного експедирування.

Таким чином, позивач під час виконання
вищезазначених договорів на
транспортне обслуговування надавав
транспортно-експедиторські послуги та
є експедитором, який не є довіреною
особою перевізника, а виступає як
окремий продавець всього комплексу
послуг по виконанню або організації
виконання транспортно-експедиторських
послуг.

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
та апеляційної інстанції стосовно
того, що суми, які є винагородою
експедитора за договором, та суми, які є
оплатою третім особам, залученим
експедитором для належного виконання
своїх обов'язків за договором не є
тотожними.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції встановлено фактичне
надання позивачем
транспортно-експедиційних послуг.

Крім того, Державною податковою
інспекцію не доведено, що сума яка
надійшла на розрахунковий рахунок
позивача є його доходом

Дану суму як дохід зареєстрував
перевізник.

В той час між позивачем і перевізником
не було угод на зазначену суму, а кошти
перевізнику передавались позивачем за
призначенням по угоді перевозки.

За таких обставин, на думку колегії
суддів, кошти отримані позивачем на
виконання умов договору, не є виручкою
у розумінні положень Указу N 727/98.

Обсяг виручки фізичної особи -
підприємця, що є платником єдиного
податку і здійснює свою діяльність на
транспортне обслуговування,
складається лише із сум винагороди.

Зазначене судом апеляційної інстанції
при постановленні оскаржуваного
судового рішення взято до уваги не
було, що призвело до безпідставного
скасування рішення суду першої
інстанції.

З огляду на вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29.05.2012 у
справі № 2а-16902/11/2070 слід задовольнити,
постанову суду апеляційної інстанції
скасувати, а постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
20.02.2012 залишити без змін.

Керуючись ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29.05.2012 у
справі № 2а-16902/11/2070 скасувати.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 20.02.2012 у
справі № 2а-16902/11/2070 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко