Справа № 810/4744/14
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/4744/14
інстанції: Василенко Г.Ю.
Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Пилипенко О.Є.

суддів -
Глущенко Я.Б. та Безименної Н.В.,

при секретарі -
Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційну скаргу
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 17
вересня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Приватного
підприємства «Конкорд» до
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року позивач - Приватне
підприємство «Конкорд» звернулося до
Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 26.03.2012 року
№, №.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2014 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2014 року та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі. Свої вимоги апелянт
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції при постановленні
оскаржуваного рішення було порушено
норми матеріального права, неповно
з'ясовано всіх обставин справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області - задовольнити, постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2014 року - скасувати.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 202 КАС України
суд апеляційної інстанції скасовує
рішення суду першої інстанції та
ухвалює нове якщо встановить порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з того, що відповідачем не
доведено безтоварність операцій між
позивачем та ТОВ «Хелдіг», ТОВ
«Торгстрім плюс», ТОВ «Укрінженерія»,
ПП «Біг Кепітал», ТОВ «Елітсервіс-2008»
та ТОВ «Хортком». Натомість, первинними
документами підтверджується
реальність здійснення господарських
операцій, відповідність дій позивача
господарській меті, а також
достовірність усіх даних, наведених у
документах, які надають право на
податковий кредит, що, в свою чергу,
спростовує доводи відповідача про
безтоварність вчинених правочинів.

Таким чином, суд вирішив, що висновки
позивача про порушення вимог підпункту
пункту 4.1 статті 4, підпункту 7.3.1 пункту
7.3 статті 7, підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», підпункту 5.2.1 пункту
5.2 статті 5, абзацу 4 підпункту 5.3.9 пункту
5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
при формуванні показників податкового
кредиту та валових витрат за
господарськими операціями з ТОВ
«Хелдіг», ТОВ «Торгстрім плюс», ТОВ
«Укрінженерія», ПП «Біг Кепітал», ТОВ
«Елітсервіс-2008» та ТОВ «Хортком» є
безпідставними. Тому податкові
повідомлення-рішення від 26.03.2012 року №
та № є протиправними.

Колегія суддів з такими висновками
суду першої інстанції не погоджується,
оскільки вони суперечать нормам
чинного законодавства, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та убачається з
матеріалів справи, що Приватне
підприємство "Конкорд" зареєстроване
виконавчим комітетом Фастівської
міської ради Київської ради 01.08.1996 року
та перебуває на податковому обліку у
Фастівській ОДПІ.

Відповідно до матеріалів справи, у
період з 27.02.2012 року по 02.03.2012 року,
посадовою особою Васильківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області на
підставі статті 20, підпункту 75.1.2 пункту
75.1 статті 75, пункту 77.1 статті 77, пункту
82.1 статті 82 проведено позапланову
виїзну перевірку ПП "Конкорд" питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ «Хелдіг», ТОВ «Торгстрім плюс», ТОВ
«Укрінженерія», ПП «Біг Кепітал», ТОВ
«Елітсервіс-2008» та ТОВ «Хортком».

Результати перевірки оформлено актом
від 12.03.2012 року № 715/2301-24219074 (далі - Акт
перевірки).

На підставі висновків акту перевірки,
26.03.2014 року відповідачем прийнято
податкове повідомлення № , яким
збільшено суму грошового зобов'язання
ПП "Конкорд" з податку на додану
вартість на 52920,00 грн. (в тому числі за
основним платежем на 42336,00 грн. та за
штрафними санкціями на 10584,00 грн.) та
податкове повідомлення-рішення №
, збільшено суму грошового
зобов'язання ПП "Конкорд" з податку на
прибуток приватних підприємств на 66150,00
грн. (в тому числі за основним платежем
на 41570,00 грн. та за штрафними санкціями
на 13230,00 грн.).

Вважаючи вказані податкові
повідомлення-рішення протиправними,
позивач звернувся до
адміністративного суду з даним
позовом.

Обговорюючи правомірність вимог
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Спірні правовідносини врегульовано
Законом України «Про податок на додану
вартість» від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР,
Законом України «Про оподаткування
прибутку підприємств» від 28 грудня 1994
року № 334/94-ВР, Законом України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 19 серпня 1999
року № 996-XIV, Положенням про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженим
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року N 88, та
зареєстрованим у Міністерстві юстиції
України 5 червня 1995 року за № 168/704 (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин).

Підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» встановлено, що податкова
накладна видається платником податку,
який поставляє товари (послуги), на
вимогу їх отримувача, та є підставою
для нарахування податкового кредиту.
Як виняток з цього правила, підставою
для нарахування податкового кредиту
при поставці товарів (послуг) за
готівку чи з розрахунками картками
платіжних систем, банківськими або
персональними чеками у межах граничної
суми, встановленої Національним банком
України для готівкових розрахунків, є
належним чином оформлений товарний
чек, інший платіжний чи розрахунковий
документ, що підтверджує прийняття
платежу постачальником від отримувача
таких товарів (послуг), з визначенням
загальної суми такого платежу, суми
податку та податкового номера
постачальника.

У разі відмови з боку постачальника
товарів (послуг) надати податкову
накладну або при порушенні ним порядку
її заповнення отримувач таких товарів
(послуг) має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву зі скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум цього податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку
внаслідок придбання таких товарів
(послуг).

Отримання такої скарги є підставою для
проведення позапланової виїзної
перевірки такого постачальника для
з'ясування достовірності та повноти
нарахування ним зобов'язань з цього
податку за такою цивільно-правовою
операцією.

Підставою для нарахування податкового
кредиту без отримання податкової
накладної також є:

транспортний квиток, готельний рахунок
або рахунок, який виставляється
платнику податку за послуги зв'язку,
інші послуги, вартість яких
визначається за показниками приладів
обліку, що містять загальну суму
платежу, суму податку та податковий
номер продавця, за винятком тих, в яких
форма встановлена міжнародними
стандартами; касові чеки, які містять
суму поставлених товарів (послуг),
загальну суму нарахованого податку (з
визначенням фіскального номера, але
без визначення податкового номера
постачальника). При цьому з метою
такого нарахування загальна сума
поставлених товарів (послуг) не може
перевищувати 200 гривень за день (без
урахування податку на додану вартість).

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Для банківських установ при одержані
ними права власності на заставлене
майно з метою подальшого продажу таке
право зберігається до моменту продажу
такого заставленого майна.

Крім того, згідно пункту 5.1 статті 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» встановлено, що до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.3
статті 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку. Згідно з пунктом 5.11
статті 5 вказаного Закону встановлення
додаткових обмежень щодо віднесення
витрат до складу валових витрат
платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Згідно з п. 1 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженої
Наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011р. № 1379, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 22
листопада 2011 року за № 1333/20071, (який
набрав чинності 16 грудня 2011 року та був
чинний станом на момент виникнення
спірних правовідносин) (далі - Порядок)
податкову накладну заповнює особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі та якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.

Пунктом 5 Порядку встановлено, що
сплачена (нарахована) сума податку на
додану вартість у податковій накладній
повинна відповідати сумі податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
накладних.

Податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку (п. 6.2 Порядку).

Одночасно відповідно до положень п. 6.3
цього Порядку не дає права покупцю на
віднесення сум податку на додану
вартість до податкового кредиту:
відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних;
порушення порядку заповнення
податкової накладної; податкова
накладна виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм
в сукупності, податковим
законодавством визначено окремі
випадки, за яких неможливе формування
податкового кредиту, зокрема, це
відсутність зв'язку з господарською
діяльністю, фіктивність операцій
(відсутність поставок), відсутність
податкової правосуб'єктності,
відсутність на момент перевірки
податкових накладних або видача їх
особою, яка не є платником податку на
додану вартість.

Таким чином, із зазначеного вище також
випливає й те, що при дослідженні факту
здійснення господарської операції,
оцінці підлягають відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999р. №996-XIVз наступними змінами та
доповненнями у редакції на час
виникнення спірних правовідносин (далі
- Закон України від 16.07.1999р. №996-XIV), який
визначає правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні, бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

В розумінні названого Закону первинний
документ це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно з частою 1 статті 9 Закону
України від 16.07.1999р. №996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(частина 2 зазначеної статті).

За приписами частини 3, 4 та 5 статті 9
Закону України від 16.07.1999р. №996-XIV
інформація, що міститься у прийнятих до
обліку первинних документах,
систематизується на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку. Регістри
бухгалтерського обліку повинні мати
назву, період реєстрації господарських
операцій, прізвища і підписи або інші
дані, що дають змогу ідентифікувати
осіб, які брали участь у їх складанні.
Господарські операції повинні бути
відображені в облікових регістрах у
тому звітному періоді, в якому вони
були здійснені.

Отже, виходячи з аналізу зазначених
норм Закону, облік господарських
операцій здійснюється у регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року №88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 5 червня 1995 року за
№168/704 з наступними змінами та
доповненнями в редакції на момент
виникнення спірних правовідносин (далі
- Положення №88), яке встановлює порядок
створення, прийняття і відображення у
бухгалтерському обліку, а також
зберігання первинних документів,
облікових регістрів, бухгалтерської
звітності підприємствами, їх
об'єднаннями та госпрозрахунковими
організаціями (крім банків) незалежно
від форм власності (підприємства),
установ та організацій, основна
діяльність яких фінансується за
рахунок коштів бюджету (установи),
первинні документи це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо (пункт 2.2 названого
Положення).

В силу пункту 2.4. Положення №88 первинні
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Залежно від характеру операції та
технології обробки даних до первинних
документів можуть бути включені
додаткові реквізити: ідентифікаційний
код підприємства, установи з
Державного реєстру, номер документа,
підстава для здійснення операцій, дані
про документ, що засвідчує
особу-одержувача тощо.

Усі первинні документи, облікові
регістри і бухгалтерська звітність
повинні складатись українською мовою.
Поряд з українською мовою може
застосовуватися інша мова у порядку,
визначеному статтею 11 Закону України
«Про мови в Україні» (пункт 1.3.
Положення №88).

Аналіз наведених норм свідчить про те,
що валові витрати та податковий кредит
для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток та
податком на додану вартість мають бути
фактично понесені (сплачені) і
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків, що також
узгоджується з позицією Вищого
адміністративного суду України,
викладеною в листі від 02 червня 2011 року
№742/11/13-11.

Як зазначено Вищим адміністративним
судом України в інформаційному листі
від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 "Проблемні
питання застосування законодавства у
справах за участю органів державної
податкової служби", процесуальна
діяльність суду із встановлення
обґрунтованості права платника
податку на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість повинна включати такі
етапи: 1. Встановлення факту
здійснення господарської операції. 2.
Встановлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції. 3. Встановлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг) спорудженням основних фондів,
імпортом товарів (послуг) і
господарською діяльністю платника
податку 4. Встановлення дотримання
платником податку спеціальних вимог
щодо документального підтвердження
сум податкового кредиту та/або
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість.

Таким чином, документами, що є
підставою для внесення записів до
бухгалтерського обліку є накладні,
витратні накладні, товарно-транспортні
накладні. Відсутність відповідних
первинних документів, які
підтверджують рух
товарно-матеріальних цінностей є
порушенням встановленого порядку
ведення бухгалтерського обліку.

Для надання юридичної сили і
доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок,
встановлений Законом України "Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні".

Отже, колегія суддів вважає, що для
правильного вирішення даного спору,
дослідженню підлягає перш за все
реальність господарської операції,
добросовісність дій платника податків,
яка полягала у відповідності вчинених
ним дій господарській меті та
досягненню економічних цілей з його
контрагентами.

Так, з матеріалів справи убачається, що
у перевіряємий період позивач мав
господарські взаємовідносини з
наступними контрагентами: ТОВ
«Хелдіг», ТОВ «Торгстрім плюс», ТОВ
«Укрінженерія», ПП «Біг Кепітал», ТОВ
«Елітсервіс-2008» та ТОВ «Хортком», між
якими укладено усні договори поставки.

На виконання умов договорів поставки
ТОВ «Хелдіг», ТОВ «Торгстрім плюс», ТОВ
«Укрінженерія», ПП «Біг Кепітал», ТОВ
«Елітсервіс-2008» та ТОВ «Хортком»
передано ПП "Конкорд" рідке мило, засіб
для розпалювання, шампунь, бальзам для
волосся, блондо ран та пінка для
укладки волосся.

Податковим органом під час проведення
перевірки використані бухгалтерські
документи надані ТОВ «Конкорд»,
зокрема: оборотно-сальдові відомості
по рахунку 631, реєстри отриманих
податкових накладних за відпущені
товарно-матеріальні цінності,
податкові накладні на відпуск
товарно-матеріальних цінностей,
видаткові накладні на відпуск
товарно-матеріальних цінностей, листи,
довідки, відповіді на запити
Фастівської ОДПІ.

Водночас в підтвердження вказаних
господарських відносин в матеріалах
справи містяться оформлені
контрагентами позивача податкові
накладні виписані контрагентами
позивача згідно яких задекларовано
відповідні суми податкового кредиту з
податку на додану вартість, видаткові
накладні (а.с.53-96).

Разом з тим, в матеріалах справи
відсутні акти приймання передачі
матеріальних цінностей,
рахунки-фактури, заявки, довіреності на
отримання товару, докази поставлення
товару на склад, докази відвантаження
товару, товарно-транспортні накладні
відомості тощо, які не були також
надані і податковому органу під час
проведення перевірки.

Водночас в матеріалах справи на
підствердження оплати за проданий ТОВ
«Хелдіг», ТОВ «Торгстрім плюс», ТОВ
«Укрінженерія», ПП «Біг Кепітал», ТОВ
«Елітсервіс-2008» та ТОВ «Хортком»
позивач товар містяться банківські
виписки (а.с.97-111). Проте із вказаних
виписок неможливо встановити оплата
згідно якого договору та якого
товару/послуг здійснено.

При цьому, судом встановлено, що
основним видом діяльності ТОВ
«Конкорд» є парфумерно-косметична
діяльність. Відтак, доказом отримання
товарів/послуг позивачем від
контрагентів можуть бути первинні
документи, що підтверджують подальше
використання отриманого товару у
власній господарській діяльності або
його збут.

Не надано таких доказів і під час
розгляду справи як в суді першої
інстанції та і в суді апеляційної
інстанції, що свідчить про
недоведеність ТОВ «Конкорд»
реальності господарських операцій.

Згідно з ст. 207 Господарського кодексу
України, господарське зобов'язання, що
не відповідає вимогам закону, або
вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Як зазначено у постанові Верховного
Суду України від 07.02.2012 № 21-425во10,
наявність у позивача податкових
накладних, виданих контрагентом, за
умови встановлення судом факту
нездійснення самої господарської
операції, не є підставою для віднесення
зазначених у цих накладних сум до
податкового кредиту

Колегія суддів звертає увагу на те, що
копії наданих податкових накладних
лише фіксують господарську операцію. В
свою чергу, позивачем не надано до суду
документів, що підтверджують наявність
товару, який в подальшому був
реалізований. Не надано таких
документів в якості доказів і під час
розгляду справи в апеляційному
провадженні.

Відповідно до Інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
№742/11/13-11 від 02.06.2011 судам необхідно
перевірити фізичні, технічні та
технологічні можливості певної особи
до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-то: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщень для зберігання
товарів тощо, якщо такі умови необхідні
для здійснення певної операції;
можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо; наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності.

Згідно постанови Верховного суду
України від 08.09.2009 у справі № 21-737во09 про
необґрунтованість податкової вигоди
може свідчити відсутність необхідних
умов для досягнення результатів
відповідної підприємницької,
економічної діяльності в силу
відсутності управлінського або
технічного персоналу, основних коштів,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів, а
також письмові заперечення посадових
осіб контрагентів, що будь-яких
документів, угод, платіжних доручень,
банківських та господарських
документів вони не підписували.

Також, у відповідності до п. 44.6 ст. 44
Податкового кодексу України, якщо
платник податків після закінчення
перевірки та до прийняття рішення
контролюючим органом за результатами
такої перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником у податковій
звітності, не надані під час перевірки,
такі документи повинні бути враховані
контролюючим органом під час розгляду
питання про прийняття рішення. Разом з
тим, у разі якщо до закінчення
перевірки або у терміни, визначені в
абзаці другому п. 44.7 цієї статті
платник податків не надає посадовим
особам органу державної податкової
служби, які проводять перевірку,
документи (незалежно від причин такого
ненадання, крім випадків виїмки
документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Відповідно до вимог, встановлених абз. 2
п. 44.7 ст. 44 Податкового кодексу України,
протягом п'яти робочих днів з дня
отримання акта перевірки платник
податків має право надати до
контролюючого органу, що призначив
перевірку, документи, визначені в акті
перевірки як відсутні.

Згідно з пунктом 86.7 вказаної статті
Кодексу у разі незгоди платника
податків або його законних
представників з висновками перевірки
чи фактами і даними, викладеними в акті
(довідці) перевірки, вони мають право
подати свої заперечення до органу
державної податкової служби за
основним місцем обліку такого платника
податків протягом п'яти робочих днів з
дня отримання акта (довідки). Такі
заперечення розглядаються органом
державної податкової служби протягом
п'яти робочих днів, що настають за днем
їх отримання (днем завершення
перевірки, проведеної у зв'язку з
необхідністю з'ясування обставин, що не
були досліджені під час перевірки та
зазначені у зауваженнях), та платнику
податків надсилається відповідь у
порядку, визначеному статтею 58 цього
Кодексу для надсилання (вручення)
податкових повідомлень-рішень. Платник
податку (його уповноважена особа та/або
представник) має право брати участь у
розгляді заперечень, про що такий
платник податку зазначає у
запереченнях.

Системний аналіз вищезазначених
правових норм дозволяє стверджувати
про те, що законодавцем наділено
платника податків необхідним
механізмом захисту своїх прав від
можливих незаконних дій
співробітників контролюючого органу.
Разом з тим, на платника податків також
покладено обов'язок надання
документів, необхідних для здійснення
перевірки та чітко встановлено
наслідки невиконання цього обов'язку,
зокрема, застосування фінансової
відповідальності.

Вищезазначеною нормою визначено право
платника податку після отримання акту
перевірки надати документи, визначені
в акті перевірки, які відсутні. Акт
містить визначення про те, що позивачем
первинних бухгалтерських документів
до перевірки не надано, натомість,
позивачем Акт перевірки було отримано,
що ним не заперечується та заперечень з
первісною документацією позивачем
Податковому органу не надано.

За таких обставин, вбачається
правомірним висновок відповідача про
порушення позивачем вищезазначених
норм Податкового кодексу України щодо
обов'язкового підтвердження
податкового кредиту та суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств первинними
бухгалтерськими документами, а відтак
правомірність спірних податкових
повідомлень-рішень від 26.03.2014 року
№, №.

Відтак колегія суддів вважає, за
необхідне постанову суду першої
інстанції від 17 вересня 2014 року
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позовні вимоги залишити без
задоволення.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що судом першої інстанції було не вірно
встановлено фактичні обставини справи,
застосовано норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
ухвалення неправомірного рішення. У
зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області - задовольнити, постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2014 року - скасувати.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Васильківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області -
задовольнити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2014 року - скасувати та прийняти нову,
якою в задоволенні адміністративного
позову Приватного підприємства
«Конкорд» до Васильківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
її складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Є.Пилипенко

Судді
Я.Б. Глущенко

Н.В. Безименна

Дата виготовлення та підписання
повного тексту рішення - 09.12.2014 року.

Головуючий суддя

Пилипенко О.Є.

Судді:

Глущенко Я.Б.

Безименна Н.В.