Справа № 808/6684/14
Суддя: Нестеренко Людмила Олексіївна
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року /14:00/Справа № 808/6684/14
ДО/808/404/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький
окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Нестеренко Л.О., при
секретарі Бабаченко В.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДТЕК
ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ»

до Управління Пенсійного фонду України
в м. Добропіллі та Добропільському
районі

про визнання недійсним рішення № 104/17/а
від 15.08.2014 року,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ДТЕК
ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ» звернулось до суду
з позовною заявою до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Добропіллі та Добропільському районі
про визнання недійсним рішення № 104/17/а
від 15.08.2014 року.

В обґрунтування вимог позивач
посилається на те, що згідно акту
Управління Пенсійного фонду України в
м. Добропіллі та Добропільському
районі від 31.07.2014 №94 було винесено
рішення про застосування фінансових
санкцій № 104/17/а від 15.08.2014 у розмірі 170,00
грн. за неподання відомостей до органів
Пенсійного фонду України, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку, за 2004 рік по
застрахованій особі ОСОБА_1

Позивач посилається на те, що
відповідач не мав права застосовувати
фінансову санкцію до позивача на
підставі п.5 ч.9 ст.106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон №1058),
оскільки норма закону, на підставі якої
застосовано до підприємства позивача
фінансові санкції, втратила чинність
на момент прийняття оскаржуваного
рішення, так як воно винесено 15.08.2014, а
зміни до законодавчого акту внесено
08.07.2010. Отже, позивач вважає, що спірне
рішення відповідача прийнято з
порушенням норм чинного законодавства,
а відповідно не має юридичної сили.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, надіслав суду
клопотання про розгляд справи без його
участі, позовні вимоги підтримав.

Відповідач явку свого представника до
судового засідання не забезпечив, про
час, дату та місце судового засідання
повідомлявся належним чином, що
підтверджується матеріалами справи. У
наданих суду письмових запереченнях
позов не визнав в повному обсязі з
підстав, зазначених в запереченнях.

Згідно з ч. 4 ст. 128 КАС України у разі
неприбуття відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Дослідивши наявні у справі докази, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення позову,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що перевіркою
правильності формування відомостей
про нарахування заробітної плати
(доходу) застрахованої особи ОСОБА_1 за
період з 17.01.2004 по 01.01.2005 було
встановлено порушення п.4 ч.2 ст.17 Закону
№ 1058 (у редакції, яка діяла на момент
порушення) та п.1.3. Порядку № 7-6 у
частині неподання індивідуальної
відомості, що використовується в
системі загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування.

Судом з'ясовано, що ОСОБА_1 прийнято до
ВП «Шахта «Піонер» ДП
«Добропіллявугілля» з 17.01.2004 згідно
наказу підприємства від 16.01.2004 за № 6/О,
а звільнено 13.05.2014 на підставі наказу
від 13.05.2014 № 82к. Відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення» та
на підставі наказу підприємства
позивача від 05.01.2000 № 3/ОТ «Про підсумки
атестації робочих місць за умовами
праці» застрахованій особі ОСОБА_1,
який працював на посаді гірничого
підземного з ремонту гірничих
виробіток протягом 2004 року (з 17.01.2004 по
01.01.2005), підтверджено право на пенсію за
віком на пільгових умовах за Списком №
1. Так, співставлення даних картки
особового рахунку даної особи з даними
за 2004 рік, поданими до Державного
реєстру загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування,
встановлено, що по цій застрахованій
особі відсутні дані щодо нарахованої
заробітної плати та внесків за період з
17.01.2004 по 01.01.2005, в результаті чого
відповідачем було складено припис про
усунення порушень.

На підставі пункту 5 частини 9 статті 106
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" Управління Пенсійного
фонду України в м. Добропіллі та
Добропільському районі прийнято
рішення № 104/17/а від 15.08.2014 року, на суму
170,00 грн. про застосування фінансових
санкцій за неподання, несвоєчасне
подання, подання не за встановленою
формою відомостей, що використовуються
в системі персоніфікованого обліку.

Вказане рішення оскаржено позивачем до
Головного Управління Пенсійного фонду
України в Донецькій області, але спірне
рішення відповідача залишено без змін.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про те, що позов не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідач в своїй діяльності
керується Конституцією і законами
України, указами Президента України та
постановами Верховної Ради України,
прийнятими відповідно до Конституції
та законів України, актами Кабінету
Міністрів України, Положенням про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах,
затвердженим постановою правління
Пенсійного фонду України від 30 квітня
2002 року №8-2, наказами та
розпорядженнями Пенсійного фонду
України та іншими нормативно-правовими
актами.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058 від 09.07.2003р. (в
редакції на час прийняття спірного
рішення), який регулює відносини, що
виникають між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, страхові
внески - кошти відрахувань на соціальне
страхування, збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування та
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування,
сплачені (які підлягають сплаті) згідно
із законодавством, що діяло раніше;
надходження від сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, що
спрямовуються на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Згідно з п.6 ч.2 ст.17, ч.6 ст.20 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" (в
редакції, що діяла на час вчинення
правопорушення), страхувальники
зобов'язані нараховувати, обчислювати
і сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески,
нараховані за відповідний базовий
звітний період, не пізніше ніж через 20
календарних днів із дня закінчення
цього періоду.

У відповідності до п.3 ч.9 ст. 106
вказаного Закону за приховування
(заниження) страхувальником суми
заробітної плати (виплат, доходу), на
які нараховуються страхові внески,
накладається штраф у розмірі всієї
суми прихованої (заниженої) заробітної
плати (виплат, доходу), а в разі
повторного протягом року такого
порушення - штраф у триразовому розмірі
суми прихованої (заниженої) заробітної
плати (виплат, доходу).

Згідно ж з п.4 ч.9 ст. 106 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" за донарахування
територіальним органом Пенсійного
фонду або страхувальником сум
своєчасно не обчислених та не
сплачених страхових внесків
накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначених сум за кожний
повний або неповний місяць, за який
донараховано ці суми.

Пунктом 7 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" передбачено, що
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій;
погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється; на період до повного
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Таким чином, за порушення, вчинені до
01.01.2011р., органи Пенсійного фонду
застосовують фінансові санкції,
передбачені законами, що діяли на
момент вчинення цих порушень, у тому
числі фінансові санкції, встановлені
п.3 та п.4 ч.9 ст.106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", за приховування
(заниження) страхувальником суми
заробітної плати (виплат, доходу), на
які нараховуються страхові внески, й
донарахування територіальним органом
Пенсійного фонду або страхувальником
сум своєчасно не обчислених та не
сплачених страхових внесків.

Як вбачається зі змісту спірного
рішення від 15 серпня 2014 року № 104/17 ,
позивачу штрафні санкції нараховано за
порушення, допущені за період з 2004 року
до 2005 року, тобто до 01.01.2011р.

З урахуванням вищенаведених норм, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню,
оскільки спірне рішення прийнято
відповідачем у відповідності до вимог
чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена
в постановах Верховного Суду України
від 19 лютого 2013 року у справі №21-432а12,
від 26 березня 2013 року у справі №21-71а13 та
від 15 жовтня 2013 року у справі №21-318а13.

Частиною 1 статті 244-2 КАС України
встановлено, що Рішення Верховного
Суду України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Частинами 6, 10 статті 20 Закону № 1058-IV
встановлено порядок обчислення та
сплати страхових внесків.

Страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не
в повному обсязі сплачують страхові
внески, до них застосовуються
фінансові санкції, передбачені цим
Законом.

Відповідно до частини 1 статті 250 ГК
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Частиною 15 статті 106 Закону № 1058-IV
встановлено, що строк давності щодо
стягнення недоїмки, пені та штрафів не
застосовується.

У розумінні Закону України від 21 квітня
1999 року № 606-XIV "Про виконавче
провадження" рішення органу ПФУ не є
виконавчим документом, тому недоїмка,
штраф та пеня стягуються в судовому
порядку. Оскільки строки стягнення не є
предметом регулювання Закону № 1058-IV, то
частину 15 статті 106 цього Закону в
контексті положень частини 14 цієї ж
статті треба розуміти як непоширення
строків давності не лише на стягнення
недоїмки, пені та штрафів у судовому
порядку, а й на прийняття рішення
органом ПФУ про їх застосування.

Таким чином, суд надає перевагу
спеціальній нормі, у даному випадку
частині 15 статті 106 Закону № 1058-IV, а не
статті 250 ГК України, норми якої є
загальними щодо спірних відносин.

Отже, суд вважає, що відповідач
правомірно застосував до позивача
фінансові санкції, а тому позовна
заява позивача не підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 158, 159, 160, 161, 162, 163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Товариству з
обмеженою відповідальністю «ДТЕК
ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ» до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Добропіллі та Добропільському районі
про визнання недійсним рішення № 104/17/а
від 15.08.2014 року - відмовити в повному
обсязі.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України - з дня
отримання копії постанови, апеляційної
скарги, з подачею її копії відповідно
до кількості осіб, які беруть участь у
справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Л.О. Нестеренко