Справа № 2а-3164/11/1170
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/35170/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І., Шипуліної
Т.М.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 28.02.2012

у справі № 1170/2а-3164/11

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4

до Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 18.11.2011
задоволено позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 (надалі -
позивач, фізична особа-підприємець
ОСОБА_4) до Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції (надалі
- відповідач, Кіровоградська ОДПІ) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
12.08.2011 № 008281740.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 28.02.2012 скасовано постанову суду
першої інстанції та прийнято нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної
інстанції прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
позивач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, у якій просить
скасувати постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 28.02.2012 та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Відповідач не надав письмових
заперечень на касаційну скаргу, що не
перешкоджає її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між Кіровоградською
міською радою та позивачем укладено
договір оренди землі від 14.11.2008 № 107.

Договір зареєстровано у
Кіровоградській регіональній філії
Державного Центру земельного кадастру
при Держкомземі України по земельних
ресурсах, про що вчинено запис від
16.02.2009 № 01.

Додатковою угодою сторонами узгоджено
щомісячну орендну плату у сумі 458,62 грн.,
що становить 2 % від нормативної
грошової оцінки земельної ділянки.

В результаті документальної
позапланової невиїзної перевірки
платника податків - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 з питань
дотримання податкового законодавства
по декларуванню орендної плати за 2011
рік, Кіровоградською ОДПІ складено акт
від 29.07.2011 № 342/1740/, в якому
встановлено порушення п.5 ст. 288
Податкового кодексу України, внаслідок
чого занижено суму податкового
зобов'язання по орендній платі на 2 751,70
грн.

Висновки податкового органу
обумовлено тим, що в поданому позивачем
розрахунку по орендній платі за
земельну ділянку, яка використовується
нею на підставі договору оренди,
зобов'язання по орендній платі
розраховувались в розмірі 2 % від
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки, тоді як ці розрахунки після
вступу в дію Податкового кодексу
України мали були проведені в розмірі 3
% від нормативної грошової оцінки
земельної ділянки.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 12.08.2011 №
008281740, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з орендної
плати з фізичних осіб на 2 751,7 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 687,93 грн.

Переглянувши судове рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 96 Земельного кодексу
України землекористувачі зобов'язані
своєчасно сплачувати земельний
податок або орендну плату.

Починаючи з 01.01.2011, законодавець
систематизував правила
адміністрування земельного податку та
орендної плати за землю, як
обов'язкового платежу, в розділі ХІІІ
Податкового кодексу України, який
регулює відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема
визначають вичерпний перелік податків
та зборів, що справляються в Україні, а
також відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Відповідно до пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України плата за
землю - загальнодержавний податок, який
справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Орендна плата за земельні ділянки
державної і комунальної власності -
обов'язковий платіж, який орендар
вносить орендодавцеві за користування
земельною ділянкою (пп.14.1.136 п. 14.1 ст. 14
даного Кодексу).

Пунктом 288.1 ст. 288 Податкового кодексу
визначено, що підставою для
нарахування орендної плати за земельну
ділянку є договір оренди такої
земельної ділянки.

Відповідно до норм Податкового кодексу
України, річна сума платежу, що
підлягає перерахуванню до бюджету
суб'єктами господарювання, які
орендують земельні ділянки державної і
комунальної власності, визначається
відповідно до умов договору, але з
урахуванням вимог пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288
Податкового кодексу України, тобто, не
може бути меншою: для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється розділом XIII Кодексу;
для інших категорій земель -
трикратного розміру земельного
податку, що встановлюється розділом XIII
Кодексу.

Таким чином, річна сума платежу
орендної плати за землю не може бути
меншою розміру, визначеного пп. 288.5.1 п.
288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, а
саме - трикратного розміру земельного
податку.

Оскільки плату за землю у формі
орендної плати за землі комунальної та
державної власності віднесено
Верховною Радою України до
загальнодержавних податків і зборів
згідно переліку статті 9 Податкового
кодексу України, логічним завершенням
аналізу наведених правових норм є
висновок про те, що розмір орендної
плати за вказані ділянки є
нормативно-регульованою ціною із
визначеними мінімальною та
максимальною межами. Тобто, починаючи з
01.01.2011, на адміністрування орендної
плати та відносини, що виникають при
оренді земельної ділянки комунальної
та державної власності, поширюються
приписи Податкового кодексу України з
усіма правилами обрахування орендної
плати та наслідками недотримання
порядку нарахування та справляння
даного обов'язкового платежу.

Тобто, з 01.01.2011 мінімальний розмір
річної орендної плати за земельні
ділянки, які перебувають у державній
або комунальній власності та грошову
оцінку яких встановлено, становить 3 %
від їх грошової оцінки.

Зважаючи на законодавче закріплення
мінімального та максимального розміру
орендної плати за земельні ділянки
державної і комунальної власності,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що після набрання чинності Податковим
кодексом України позивач мав
самостійно перерахувати величину
орендної плати на поточний 2011 рік з
урахуванням обмежень, визначених пп.
288.5.1 та пп. 288.5.2 п. 288.5 ст. 288 Податкового
кодексу України.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, що внаслідок
недотримання фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 наведених
норм законодавства відповідачем було
правомірно винесено податкове
повідомлення-рішення, яке не підлягає
скасуванню.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 28.02.2012 у справі № 1170/2а-3164/11 залишити
без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна