Справа № 813/1784/14
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року
Справа № 876/6582/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання:
Дутка І.С.

з участю представників: відповідача
Ходус Н.І., третьої особи Малаховського
І.В.,

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Головного управління Держземагентства
у Львівській області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 27 травня 2014
року у адміністративній справі №813/1784/14
за позовом ОСОБА_4 до Головного
управління Держземагентства у
Львівській області треті особи
Годовицько-Басівська сільська рада
Пустомитівського району Львівської
області, Пустомитівська районна
державна адміністрація, Прокуратура
Пустомитівського району про визнання
протиправними дій, визнання
протиправним та скасування рішення,
зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулась з позовом до
Головного управління Держземагентства
у Львівській області, треті особи:
Годовицько-Басівська сільська рада
Пустомитівського району Львівської
області, Пустомитівська районна
державна адміністрація Львівської
області, Прокуратура Пустомитівського
району Львівської області, у якому
просила визнати протиправними дії,
визнати протиправним та скасувати
рішення Головного управління
Держземагентства у Львівській області
щодо відмови їй у наданні дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею 0,15
га для ведення особистого селянського
господарства на території
Годовицько-Басівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області, викладену у листі №01-16/4-5326 від
03.09.2013 року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 27.05.2014р.
позов задоволено повністю. Визнано
протиправною відмову Головного
управління Держземагентства у
Львівській області у наданні ОСОБА_4
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 0,15 га для ведення
особистого селянського господарства
на території Годовицько-Басівської
сільської ради Пустомитівського
району Львівської області, викладену у
листі від 03.09.2013 року №01-16/4-5326. Стягнуто
з Державного бюджету України на
користь ОСОБА_4 73,08 грн. судового збору.

Не погоджуючись із постановою
суду першої інстанції, відповідачем
подана апеляційна скарга, в якій
зазначає, що постанова суду першої
інтонації є необґрунтованою, прийнято
з порушенням норм матеріального права
та невірним встановленням обставин у
справи. Вказує на порушення судом
першої інстанції норм Земельного
кодексу України, Цивільного кодексу
України та просить постанову суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нову постанову, якою в задоволенні
позову відмовити.

В судовому засіданні апеляційного
розгляду справи, представник
відповідача апеляційну скаргу
підтримав з підстав вказаних у скарзі,
просив постанову суду скасувати та
прийняти нову постанову про відмову у
задоволенні позову.

Представник позивача та третьої особи
Годовицько - Басівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області проти апеляційної скарги
заперечили, просили скаргу залишити
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Крім того, позивачем подано клопотання
про відмову від позову, у зв'язку із
наданням відповідачем дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею 0,15
га для ведення особистого селянського
господарства на території
Годовицько-Басівської сільської ради.

Інші учасники судового розгляду в
судове засідання не з'явились, хоча
належним чином було повідомлені про
дату судового засідання. Відповідно до
ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в
судове засідання сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про дату, час і
місце апеляційного розгляду справи, не
перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне. 08
серпня 2013 року позивач звернулася до
Головного управління Держземагенства
у Львівській області з клопотанням про
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність орієнтовною площею
0,15 га для ведення особистого
селянського господарства за рахунок
категорії земель згідно КВЦП з землі
сільськогосподарського призначення
(рілля), яка розташована за адресою
Годовицько-Басівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області за межами населеного пункту.

Управлінням Держземагенства у
Львівській області надано відповідь у
формі листа від 03 вересня 2013 року за
№01-16/4-5326 згідно якого позивачу
відмовлено у наданні дозволу на
розробку проекту землеустрою про
надання у власність земельної ділянки
на території Годовицько-Басівської
сільської ради Пустомитівського
району Львівської області за межами
населеного пункту у зв'язку з тим, що
розпорядженням Пустомитівської
районної державної адміністрації від 02
березня 2010 року №124 «Про надання
дозволу на розробку проекту відведення
земельних ділянок у власність для
ведення особистого селянського
господарства на території
Годовицько-Басівської сільської ради
за межами населеного пункту» надано
дозвіл громадянам на розробку проекту
відведення земельних ділянок у
власність для ведення особистого
селянського господарства на території
Годовицько-Басівської сільської ради
за межами населеного пункту. Зазначено,
що на час розгляду клопотання позивача,
розпорядження голови Пустомитівської
райдержадміністрації №124 від 02.03.2010
року було чинним та стосувалось тієї
самої ділянки про яку йдеться в
клопотанні.

Суд першої інстанції позов задовольнив
з тих підстав, що відмова відповідача
суперечить нормам чинного
законодавства, зокрема положенням ч. 7
ст. 118 Земельного кодексу України.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає її вірними та
такими, що відповідають нормам
матеріального права та обставинам
справи з огляду на наступне.

Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 81 Земельного
кодексу України, громадяни України
набувають права власності на земельні
ділянки на підставі безоплатної
передачі із земель державної і
комунальної власності.

У відповідності до п. «в» ч. 3 ст. 116
Земельного кодексу України, безоплатна
передача земельних ділянок у власність
громадян провадиться у разі одержання
земельних ділянок із земель державної
і комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
Земельним кодексом України.

Згідно з ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу
України, передача земельних ділянок
безоплатно у власність громадян у
межах норм, визначених Земельним
кодексом України, провадиться один раз
по кожному виду використання.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 121
Земельного кодексу України, громадяни
України мають право на безоплатну
передачу їм земельних ділянок із
земель державної або комунальної
власності для ведення особистого
селянського господарства в розмірі не
більше 2,0 гектара.

Оскільки позивач не використала свого
права на безоплатну приватизацію
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства в
розмірі, що не перевищує 2 га, то має
право на безоплатне отримання
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
особистого селянського господарства у
розмірі 0,30 га.

Згідно із ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу
України, громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених Земельним кодексом України
або за результатами аукціону.

Згідно із ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу
України, громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених ст. 122
Земельного кодексу України. У
клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. До клопотання
додаються графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки, погодження
землекористувача (у разі вилучення
земельної ділянки, що перебуває у
користуванні інших осіб) та документи,
що підтверджують досвід роботи у
сільському господарстві або наявність
освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного
кодексу України, земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності у власність або у
користування для всіх потреб передають
центральний орган виконавчої влади з
питань земельних ресурсів у галузі
земельних відносин та його
територіальні органи (крім випадків
згідно з ч.8 ст.122). Зазначене відповідає
нормі п.«є-1» ч.1 ст.15-1 Земельного
кодексу України, яка визначає, що до
повноважень центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин,
належить розпорядження землями
державної власності в межах,
визначених Земельним кодексом України.

Згідно з ч. 1 Положення про Державне
агентство земельних ресурсів України,
затвердженого Указом Президента
України №445 від 08.04.2011 року, Державне
агентство земельних ресурсів України
(Держземагентство України) є
центральним органом виконавчої влади з
питань земельних ресурсів та
топографо-геодезичної і
картографічної діяльності.

У межах Львівської області
повноваженнями щодо надання у
власність земельних ділянок державної
власності сільськогосподарського
призначення володіє Головне
управління Держземагентства у
Львівській області.

Частиною 1 ст. 84 Земельного кодексу
України встановлено, що у державній
власності перебувають усі землі
України, крім земель комунальної та
приватної власності. Виходячи ж із
положень ст.83 Земельного кодексу
України, вільні й не надані у приватну
власність земельні ділянки за межами
населених пунктів є землями державної
власності. Виходячи з норми п.«а» ч.3
ст.22 Земельного кодексу України землі,
які надаються громадянам для ведення
особистого селянського господарства є
землями сільськогосподарського
призначення.

Отже, вирішення питання надання
громадянам України у власність
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства в
порядку безкоштовної приватизації на
території Годовицько-Басівської
сільської ради Львівської області за
межами населеного пункту (про що
клопотала позивач) відноситься до
компетенції Головного управління
Держземагентства у Львівській області.

Згідно з ч.7 ст.118 Земельного кодексу
України, відповідний орган виконавчої
влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність, розглядає у
місячний строк клопотання, подане
громадянами у відповідності до ч.6 ст.118
Земельного кодексу України, і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні.

Як визначено ч.7 ст.118 Земельного
кодексу України, підставою відмови у
наданні дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Таким чином, законом визначено
вичерпний перелік підстав для відмови
у наданні дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, який закріплений у
ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.

Оскаржене рішення відповідача про
відмову в наданні дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки було
прийняте з підстав надання за
розпорядженням голови Пустомитівської
райдержадміністрації №124 від 02.03.2010
року іншим громадянам дозволів на
розробку проекту відведення земельних
ділянок у власність для ведення
особистого селянського господарства
на території Годовицько-Басівської
сільської ради за межами населеного
пункту.

Розпорядження №124 від 02.03.2010 року само
по собі не є тією обставиною, яка у
відповідності до ч.7 ст.118 Земельного
кодексу України, може слугувати
законною підставою для відмови в
наданні дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки. Крім того, розпорядження №124
від 02.03.2010 року не вказує на наявність
таких законних підстав, вичерпний
перелік яких, як уже зазначено вище,
встановлений у ч.7 ст.118 Земельного
кодексу України, тому оспорюване
рішення було прийняте без дотримання
вимог щодо підстав для відмови у
наданні дозволу на розроблення проекту
землеустрою, відповідно, воно не
ґрунтується на нормах закону та
суперечить їм.

Крім того, розпорядження голови
Пустомитівської райдержадміністрації
№124 від 02.03.2010 року, яке було єдиною
підставою для прийняття відповідачем
оспорюваного рішення про відмову, на
час прийняття відмови не було чинним,
оскільки на розпорядження №124 від
02.03.2010 року було внесено протест
Прокурора Пустомитівського району
Львівської області та за результатом
його розгляду, на підставі ч.3 ст.21
Закону України «Про прокуратуру»,
голова Пустомитівської районної
державної адміністрації задовольнив
вимоги прокурора та 16.03.2010 року своїм
розпорядженням №172 скасував
розпорядження голови Пустомитівської
районної державної адміністрації №124
від 02.03.2010 року.

В подальшому розпорядження №172 від
16.03.2010 року було оскаржено до суду,
однак, за результатами розгляду справи
у апеляційній інстанції рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 06.05.2010 року, яким
визнано недійсним розпорядження
голови Пустомитівської районної
державної адміністрації №172 від 16.03.2010
року, скасовано, а провадження у справі
закрито.

Таким чином, на час прийняття
відповідачем оспорюваного рішення
розпорядження голови Пустомитівської
районної державної адміністрації №172
від 16.03.2010 року було чинним, а
розпорядження голови Пустомитівської
районної державної адміністрації №124
від 02.03.2010 року, відповідно, нечинним.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах про оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що відповідач
відмовивши позивачу у наданні дозволу
на розроблення проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
площею 0,15 га для ведення особистого
селянського господарства на території
Годовицько-Басівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області за листом №01-16/4-5326 від 03
вересня 2013 року не дотримався принципу
верховенства права з урахуванням вимог
чинного законодавства України та
передбачених ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
принципів, у зв'язку з чим такі дії та
рішення слід визнати протиправними,
рішення скасувати, а позов
задовольнити.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються і підстав для його
скасування не вбачається.

Таким чином, приведені в апеляційні
скарзі доводи, висновку суду не
спростовують, а зводяться до
переоцінки доказів та незгоди з ними.

Разом з тим, позивачем подано
клопотання про відмову від позову у
зв'язку із наданням відповідачем
дозволу на розробку проекту
землеустрою.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Кодексу
адміністративного судочинства
України, крім прав та обов'язків,
визначених у статті 49 цього Кодексу,
позивач має право в будь-який час до
закінчення судового розгляду
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог або відмовитися від
адміністративного позову. Позивач має
право відмовитися від
адміністративного позову у суді
апеляційної чи касаційної інстанції до
закінчення відповідно апеляційного чи
касаційного розгляду. Позивач має
право до початку судового розгляду
справи по суті змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 Кодексу
адміністративного судочинства
України, позивач може відмовитися від
адміністративного позову, а сторони
можуть примиритися у будь-який час до
закінчення апеляційного розгляду.

Згідно із ч. 2 вказаної норми, у разі
відмови від адміністративного позову
або примирення сторін суд апеляційної
інстанції постановляє ухвалу
відповідно до вимог статей 112 і 113 цього
Кодексу.

Частиною 1 статті 203 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що постанова або ухвала
суду першої інстанції скасовується в
апеляційному порядку і позовна заява
залишається без розгляду або
провадження у справі закривається з
підстав, встановлених відповідно
статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 155 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд закриває провадження у
справі, якщо позивач відмовився від
адміністративного позову і відмову
прийнято судом

Згідно із ч. 2 ст. 203 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судом першої інстанції
ухвалено законне та обґрунтоване
судове рішення, а обставини, які стали
підставою для закриття провадження у
справі, виникли після його ухвалення,
суд апеляційної інстанції визнає таке
рішення нечинним і закриває
провадження у справі.

З урахуванням наведених вище обставин
та норм Кодексу адміністративного
судочинства України, постанова суду
підлягає визнанню нечинною, а
провадження у справі закривається.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200,
203, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного
управління Держземагентства у
Львівській області - залишити без
задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 27 травня 2014
року у адміністративній справі №813/1784/14
визнати нечинною та провадження у
справі №813/1784/14 за позовом ОСОБА_4 до
Головного управління Держземагентства
у Львівській області треті особи
Годовицько-Басівська сільська рада
Пустомитівського району Львівської
області, Пустомитівська районна
державна адміністрація, Прокуратура
Пустомитівського району про визнання
протиправними дій, визнання
протиправним та скасування рішення,
зобов'язання вчинити дії - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції, а у разі
складення в повному обсязі відповідно
до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 16.12.2014р.