Справа № 2-а-506/10
Суддя: Сибільов О. В.
Дата ухвалення: 2014-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-506/10 Провадження № 2-а/591/453/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2014 року Зарічний районний суд
м. Суми у складі: головуючого - судді
Сибільова О.В.,

за участю секретаря -
Кірілової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Суми справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Суми,

про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовом
до Управління Пенсійного фонду України
в м. Суми, який підтримала в судовому
засіданні та свої вимоги обґрунтовує
тим, що належить до соціальної
категорії «Дитина війни» і відповідно
до ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» з 01 січня 2006 року
має право на отримання соціальної
допомоги в розмірі 30% від мінімального
розміру пенсії за віком. Законами
України «Про Державний бюджет на 2006
рік» та «Про Державний бюджет на 2007
рік» дія ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» була
зупинена. Однак рішенням
Конституційного Суду України № б-рп/2007
від 09 липня 2007 року окремі положення
Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 рік», якими була зупинена
дія положень Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», на
підставі яких, повинна бути нарахована
соціальна допомога, визнані такими, що
не відповідають Конституції України та
є неконституційними. Проте, відповідач
не здійснив нарахування та виплату
зазначеного підвищення до пенсії в
розмірі, передбаченому Законом України
«Про соціальний захист дітей війни».
Крім того посилається на те, що про
порушення своїх прав їй стало відомо
лише після висвітлення зазначених
подій у пресі у зв'язку з ухваленням
відповідного рішення Конституційним
судом України 09 липня 2007 року. Просить
відновити пропущений строк для
звернення до суду. Зобов'язати
відповідача нарахувати на її користь
недоплачену їй як дитині війни
щомісячну державну соціальну допомогу
за період 2007-2008 роки в сумі 2653,70 грн.
Крім того, позивачем заявлено суду
клопотання про від про відновлення
строку для звернення до суду,
мотивоване тим, що раніше їй не було
відомо про порушення її прав.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав раніше подані
заперечення, в яких просив суд з
задоволенні позову відмовити. В
обґрунтування своїх заперечень
зазначив, що рішенням Конституційного
суду України у справі № 6-рп/2007 року від
09 липня 2007 року було вирішено питання
неконституційності положень певного
закону, а саме Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,
тому дія цього рішення
розповсюджується лише на період з 09
липня 2007 року. Оскільки у 2007 році
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» не було встановлено
механізм фінансування таких виплат та
питання щодо такого підвищення в
законодавчому порядку було не
врегульовано, управління не мало
підстав для їх проведення. Крім того
жодним із чинних у 2006-2007 р.р. законів про
пенсійне забезпечення не були
встановлені відповідний механізм та
умови призначення підвищення «дітям
війни» пенсії або щомісячного
грошового утримання. Також, відповідач
наполягає на відмові в задоволенні
позову через пропущення позивачем
строку звернення до суду з
адміністративним позовом, визначеного
ст. 99 КАС України.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

По-перше, слід зазначити про те, що на
думку суду клопотання позивача про
відновлення строку для звернення з цим
позовом підлягає задоволенню, а
процесуальні строки поновленню.

Таких висновків суд дійшов з огляду на
наступне. Обов'язок правильно, згідно
діючого законодавства та встановленої
судом практики нарахування пенсій,
покладено саме на відповідача.
Методика нарахування пенсій є складною
та в певній мірі незрозумілою для
особи, що не має спеціальних знань в цій
галузі чи в області юриспруденції.
Позивачка за освітою (середньою) є
будівельником та особою похилого віку,
не має достатніх юридичних знань для
того щоб в повній мірі захистити свої
права та інтереси від порушень з боку
відповідача, який не повідомляв її про
наявність правових підстав щодо
можливості отримання пенсії в більшому
розмірі, тому обґрунтованими є доводи
ОСОБА_1, що до подання відповідного
позову до суду їй не було та не могло
бути відомо про порушення її прав, а
можливість звернення до суду у неї
настала після отримання довідки у
відповідача стосовно розміру надбавки
(а.с. 7), відтак строки звернення до суду
встановлені ст. 99 КАС України (в
редакції що діяла на момент звернення
до суду) суд вважає за необхідне
відновити.

По-друге, судом встановлено, що позивач
має статус «Дитини війни» відповідно
до ст. 1 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», що
підтверджується копією його
пенсійного посвідчення на а.с. 9.

26 жовтня 2009 року позивачка звернулась
до суду з цим позовом за відновленням
своїх порушених прав та інтересів.

Постановою Зарічного районного суду м.
Суми від 26 лютого 2010 року позов ОСОБА_1
було частково задоволено, а ухвалою
Вищого адміністративного суду України
вказане судове рішення скасоване з
направлення справи на новий судовий
розгляд.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Законом України «Про Державний бюджет
на 2006 рік», від 20.12.2005 року дію ст. 6
зазначеного Закону на 2006 рік зупинено.
Законом України „Про знесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
на 2006 рік» від 19.01.2006 року, який набрав
чинності 15.03.2006 року, до статті 110 Закону
України «Про Державний бюджет на 2006
рік» було внесено зміни, якими
встановлено, що пільги дітям ;війни,
передбачені ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» у 2006
році запроваджуються поетапно, за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету. Проте, у 2006 році пільги,
встановлені ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
запроваджені не були.

Закони України «Про Державний бюджет
на 2006 рік» від 20.12.2005 року та „Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет на 2006 рік» від 19.01.2006
року неконституційними не визнані та
діяли протягом 2006 року.

Стосовно позовних вимог щодо
здійснення доплати позивачу до пенсії
за 2007-2008 роки, суд вважає, що вони
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України
«Про Державний бюджет на 2007 рік», дію
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», з урахуванням ст.
111 цього Закону, було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09 липня 2007 року № б-рп/2007 (справа про
соціальні гарантії громадян) визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними)
положення, зокрема, пункту 12 ст. 71
Закону України «Про Державний бюджет
на 2007 рік», яким зупинено дію ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» з урахуванням ст. 111 цього
Закону.

Рішення Конституційного Суду України у
цій справі має преюдиціальне значення
для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникла
внаслідок дії положень статей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, ще визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 152
Конституції України та дати ухвалення
рішення Конституційним Судом України
управління Пенсійного фонду України в
Зарічному районі м. Суми (зараз
управління в м. Суми) повинно було
нараховувати та сплачувати позивачу
доплату до пенсії, передбачену ст. б
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» з 09.07.2007 року, оскільки з
моменту ухвалення Конституційним
Судом України рішення щодо
неконституційності пункту 12 статті 71
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», ця норма втратила
чинність та не підлягала застосуванню.
Отже, відповідач з 09.07.2007 року мав діяти
у відповідності з приписами діючої
норми ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
нараховувати та здійснювати позивачу
відповідні доплати.

У 2007 році позивач не отримував
зазначеного підвищення до пенсії, що
підтверджується довідкою управління
Пенсійного фонду України в Зарічному
районі м. Суми. З урахуванням
вищевикладеного відповідно до ст. 62
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» позивачу слід
нарахувати та виплатити за 2007 рік з 09
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року
підвищення до пенсії виходячи з
мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до п. 41 розділу 2 Закону
України «Про Державний бюджет на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» текст
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» викладено в
наступній редакції: «Дітям війни (крім
тих, на яких ;поширюється дія Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту») до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни,
тобто розмірі 10 % від прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність. Ветеранам війни, які
мають право на отримання підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, відповідно до цього
Закону та Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» дане підвищення
провадиться за їх вибором згідно з
одним із законів. З 01.01.2008 року позивачу
було нараховане та виплачувалось
зазначене підвищення відповідно до
встановленого розміру, що
підтверджується довідкою управління
Пенсійного фонду України в Зарічному
районі м. Суми.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року за № 10-рп/2008 року, у
справі за конституційними поданнями
Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) окремих положень
ст.65 розділу 1, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу
2, пункту 3 розділу 3 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» і 101
народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень ст. 67
розділу 1, п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про знесення змін до деяких
законодавчих актів України» (справа
щодо предмета та змісту закону про
Державний бюджет України), визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним) положення
п. 41 розділу 2 Закону України «Про
Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України».

Рішення Конституційного Суду України у
цій справі має преюдиціальне значення
для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, як: виникли
внаслідок дії положень статей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними.

Таким чином, на підставі рішення
Конституційного Суді України від 22.05.2008
року та приписів ч.2 ст. 152 Конституції
України управління Пенсійного фонду
України в Зарічному районі м. Суми
(зараз управління в м. Суми) з 22.05.2008 року
повинно було діяти у відповідності з
приписами діючої норми ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», нараховувати та здійснювати
позивачу доплату до пенсії у розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

З 01.01.2008 року позивач отримував
підвищення до пенсії в розмірі з 01.01.2008
р. - 47 грн. 00 коп., з 01.04.2008р. - 48 грн. 10 коп.,
з 01.07.2008р. - 48 грн. 20 коп., з 01.10.2008р. -49 грн.
80 коп. Згідно ст. 58 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» в 2008 році
з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року,
тому позивачу слід нарахувати суми
доплати до пенсії.

Посилання відповідача на те, що з 22.05.2008
року постановою Кабінету Міністрів
України № 530 від 28.05.2008 року визначені
інші розміри надбавки до пенсії особам,
які мають статус «Дитина війни», суд не
може прийняти до уваги, оскільки усі
підзаконні нормативно-правові акти
мають відповідати Конституції України
та Законам України, а в разі їх
невідповідності Законам чи
Конституції мають застосовувалися
відповідні положення закріплені в
Законі.

Також суд зважає за необхідне
зауважити, що Конституцією України
закріплено, що в України визнається і
діє принцип верховенства права.
Конституція має найвищу юридичну силу.
Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції
України і повинні відповідати їй (ст. 8).

Принцип верховенства права передбачає,
що усі підзаконні нормативне правові
акта мають відповідати за своїм
змістом Конституції України та Законом
України.

Між тим, до 22.05.2008 року, тобто до
ухвалення зазначеного рішення
Конституційним Судом України,
відповідач, здійснюючи позивачу
доплати, передбачені ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» в редакції від 01.01.2008 року, з
урахуванням п.41 розділу 2 Закону
України «Про Державний бюджет на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», діяв на
підставі та у відповідності з діючими
нормами зазначених законів, а тому
позовні вимоги щодо стягнення доплати
до пенсії у розмір: 30% мінімальної
пенсії за віком з 01.01.2008 року по 21.05.2008
року задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 64 Конституції України
конституційні права і свободи людини і
громадянина не можуть бути обмежені,
крім випадків, передбачених
Конституцією України.

Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 8 КАС України
звернення до адміністративного суду
для захисту прав і свобод людини і
громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується.
Забороняється відмова з розгляді та
вирішенні адміністративної справи з
мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини.

Таким чином, доводи відповідача, в
частині неврегульованості на
законодавчому рівні порядку
здійснення доплат особам, які мають
статус дітей війни не може бути
підставою для їх не здійснення або
відмови з задоволенні позову.

Щодо розрахункової величини
мінімальної пенсії за віком, з якої
необхідно рахувати підвищення до
пенсії дітям війни в розмірі 30%, суд
приходить до наступних висновків.

Сторонами по справі не заперечується
той факт, що позивач відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» має право на отримання
доплати до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Доводи відповідача про відсутність
механізму реалізації ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» не можуть бути підставою для
невиконання вимог зазначеного Закону.

Пенсійний фонд України діє на підставі
Положення про Пенсійний фонд України,
затвердженого Указом Президента
України від 01.03.2002 року за № 121/2001 та
здійснює свої повноваження на підставі
пункту 15 даного Положення через
створені в установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» рішення про призначення
та перерахунок пенсії приймається
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів.

Таким чином, обов'язок по нарахуванню
та виплаті доплати до пенсії позивача,
передбаченої ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
покладено на управління Пенсійного
фонду України в м. Суми, за місцем
проживання позивача.

Крім того, суд зважає безпідставним
посилання відповідача на відсутність
коштів щодо забезпечення виплат
зазначеної доплати до пенсії.

Ст. 22 Конституції України визначено, що
конституційні права і свободи
гарантуються. Таким чином, держава
взяла на себе зобов'язання забезпечити
реалізацію громадянами своїх
конституційних прав.

За змістом ч. 1 ст. 46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на.
забезпечення їх у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» реалізовано
конституційне право на соціальний
захист громадян, які мають статус
«дитини війни», серед яких їм надано
право на отримання 30 % доплати до
пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції
України органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Згідно абз. 1 п. 1 Положення про
Пенсійний фонду України Пенсійний фонд
України є центральним органом
виконавчої влади. Відповідно до
зазначеного Положення на Пенсійний
фонд України покладене обов'язок щодо
призначення пенсії; підготовки
документів для її виплати;
забезпечення своєчасного і в повному
обсязі фінансування та виплату пенсій.
Пунктом 1.1. Положення про управління
Пенсійного фонду України з районах,
містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 30.04.2002
року за № 8-2 управління Пенсійного
фонду України у районах, містах і
районах є органами Пенсійного фонду
України, підвідомчими відповідно
головним управлінням цього фонду в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, що разом з
цими управліннями утворюють систему
органів Пенсійного фонду України та
мають завданням - забезпечення
призначення та виплати пенсії.

Отже, обов'язок по нарахуванню та
виплаті доплати до пенсії, ;яка
передбачена Законом України «Про
соціальний захист дітей війни»,
покладено саме на органи Пенсійного
фонду України.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30 %
доплати до пенсії та поклала виконання
цього обов'язку на центральний орган
виконавчої влади - Пенсійний фонд
України, який діє через свої місцеві
органи, що входять в систему його
органів, але вони не вчинили жодної дії
для нарахування цих коштів та їх
виплати, суд зважає, що вони не виконали
своїх повноважень без поважних причин.

Виходячи з системного аналізу приписів
Конституції України та наведених
нормативно-правових актів, суд вважає
безпідставними посилання відповідача
на відсутність коштів, як на
обґрунтування правомірності
невиконання своїх зобов'язань перед
позивачем.

Крім того відповідачем в порушення ч. 2
ст. 71 КАС України не доведено та не
надано суду доказів щодо вчинення
будь-яких дій для забезпечення
виконання покладеного на нього
обов'язку щодо нарахування та виплати
позивачу доплати до пенсії у розмірі 30 %
від мінімальної пенсії за віком.

Отже, відсутність коштів у відповідача,
який не вчинив жодної дії щодо їх
отримання для забезпечення виконання
своїх зобов'язань або невиконання
іншим органом виконавчої влади свого
обов'язку щодо виділення коштів на
здійснення позивачу виплат,
гарантованих йому Конституцією
України, не є підставою для відмови в
задоволенні позову та визнання
правомірними дій або бездіяльності
відповідача.

Суд також відхиляє заяву відповідача
про наявність підстав для відмови з
задоволенні позову через пропущення
позивачем строку звернення до суду з
позовом, оскільки відповідно до
положень ч. 2 ст. 46 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» нараховані суми пенсії,
не отримані з вини органу, що призначає
і виплачує пенсію, виплачуються за
минулий час без обмеження будь-яким
строком. При цьому суд враховує, що
вищезазначене підвищення до пенсії
позивачу не було нараховане та
виплачене саме відповідачем.

З огляду на встановлені факти та
положення законів суд вважає, що права
позивача порушені, а тому позовні
вимоги підлягають задоволенню та
необхідно зобов'язати управління
Пенсійного фонду України в м. Суми
здійснити перерахунок пенсії позивачу
з підвищенням її на 30% мінімальної
пенсії за віком з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та провести
відповідні виплати за 2007 рік з 09 липня
2007 року по 31 грудня 2007 року, за 2008 рік з 22
травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, а
бездіяльність управління Пенсійного
фонду Україна в Зарічному районі м.
Суми (зараз управління в м. Суми), по
невиконанню приписів статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» з 09 липня 2007 року, яка призвела
до порушення прав позивача на
своєчасне нарахування та отримання
доплати до пенсії, є неправомірною.

На підставі ст.ст. 64, 124, 152 Конституції
України, ст.ст. 1, 3, 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
Рішення Конституційного Суду України
від 09 липня 2007 року № б-рп/2007 (Справа про
соціальні гарантій громадян), Рішення
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008 року, керуючись
ст.ст. 7-9, 11, 69-71, 99, 100, 159, 160-163 КАС України,
суд

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Суми здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_1 з
підвищенням її на 30 % мінімальної
пенсії за віком в розмірі,
встановленому ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», та провести
відповідні виплати за 2007 рік з 09 липня
2007 року по 31 грудня 2007 року, за 2008 рік з 22
травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з
урахуванням фактично проведених
виплат.

В задоволенні позову в іншій частині
вимог відмовити.

Постанову суду може бути оскаржено до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Зарічний
районний суд м. Суми, шляхом подачі
скарги в десятиденний строк з дня
отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
О.В. Сибільов