Справа № 826/10752/14
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при секретарі
за участю: представника позивача
представника третьої особиБорисюк Л.П.,
Петрика І.Й., Собківа Я.М. Чайка О.С.
Корсунської Я.О. Кліменко М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України у
Святошинському районі м. Києва на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 12 серпня 2014 року у
справі за позовом Відкритого
акціонерного товариства «Завод
сантехнічних заготовок» до Відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції в м. Києві, третя особа
Управління Пенсійного фонду України у
Святошинському районі м. Києва про
визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2014 року Відкрите акціонерне
товариство «Завод сантехнічних
заготовок» звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
позовом до Відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції в м.
Києві, третя особа Управління
Пенсійного фонду України у
Святошинському районі м. Києва в якому
просило визнати неправомірними дії
головного державного виконавця
Максиміва М.М. Відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м. Києві
щодо винесення постанови від 08.07.2014 про
відкриття виконавчого провадження №
43911842; скасувати постанову Відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві від 08.07.2014 про
відкриття виконавчого провадження №
43911842

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 12
серпня 2014 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії головного
державного виконавця Максиміва М.М.
Відділу державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві щодо винесення
постанови від 08.07.2014 про відкриття
виконавчого провадження.

Скасовано постанову Відділу державної
виконавчої служб Святошинського
районного управління юстиції у м. Києві
від 08.07.2014 про відкриття виконавчого
провадження № 43911842.

Відповідач, не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій зазначає,
що оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції - зміні в частині мотивування
з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС
України, підставами для зміни
постанови або ухвали суду першої
інстанції є правильне по суті
вирішення спору чи питання, але із
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
постановою Відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у місті
Києві від 08 липня 2014 року, на підставі
заяви Управління Пенсійного фонду
України у Святошинському районі м.
Києва, відкрито виконавче провадження
№ 43911842 по примусовому виконанню вимоги
Управління Пенсійного фонду України у
Святошинському районі м. Києва від 27
вересня 2010 року № 195 про стягнення з
Відкритого акціонерного товариства
«Завод сантехнічних заготовок»
недоїмки в розмірі 20 879,35 грн.

Не погоджуючись із вказаною
постановою, позивач зазначає, що вимога
Управління Пенсійного фонду України у
Святошинському районі м. Києва не є
виконавчим документом в розумінні
Закону України «Про виконавче
провадження», а тому дії відповідача по
відкриттю виконавчого провадження є
неправомірними.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
рішення органу Пенсійного фонду
України не є виконавчим документом в
розумінні Закону України «Про
виконавче провадження».

З таким висновком суду колегія суддів
не може погодитися, виходячи з
наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» від 21 квітня 1999
року № 606-XIV, виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої та другої
статті 25 Закону України «Про виконавче
провадження», державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів, з дня надходження до
нього виконавчого документа, виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

Відповідно до вимог ст. 26 Закону,
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі:

1) пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого
видано виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа
до органу державної виконавчої служби
не за місцем або не за підвідомчістю
виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону;

7) якщо виконавчий документ повернуто
стягувачу за його заявою, крім
виконавчих документів про стягнення
аліментів та інших періодичних
платежів;

8) наявності інших передбачених законом
обставин, що виключають здійснення
виконавчого провадження.

Підстави для відкриття виконавчого
провадження визначені ст. 19 цього
Закону, згідно якої виконавче
провадження відкривається:

1) за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення;

2) за заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді;

3) у разі якщо виконавчий лист надійшов
від суду на підставі ухвали про надання
дозволу на примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом;

4) в інших передбачених законом
випадках.

Визначення виконавчого документа та
вимоги до нього встановлено ст. 17, 18
Закону України «Про виконавче
провадження».

Так, відповідно до зазначених правових
норм, підлягають виконанню державною
виконавчою службою в тому числі такі
виконавчі документи, як рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу.

Щодо належності вимоги УПФ до
виконавчого документу, то колегія
суддів звертає увагу на те, що згідно ч.
3 ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-ІV в
редакції, що діяла до 01.01.2011 р., було
визначено, що територіальні органи
Пенсійного фонду за формою і у строки,
визначені правлінням Пенсійного фонду,
надсилають страхувальникам, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога
про сплату недоїмки є виконавчим
документом.

У зв'язку із набранням чинності з 01.01.2011
р. Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від
08.07.2010 р. № 2464-VI ч. 3 ст. 106 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» була виключена.

Разом з тим, ч. 4 ст. 25 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 р. №
2464-VI визначено, що територіальний орган
Пенсійного фонду у порядку, за формою і
в строки, встановлені Пенсійним фондом
за погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога
про сплату недоїмки є виконавчим
документом.

Згідно ч. 4 ст. 25 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 р. №
2464-VI, вимога територіального органу
Пенсійного фонду про сплату недоїмки
або рішення суду щодо стягнення суми
недоїмки виконується державною
виконавчою службою в порядку,
встановленому законом.

Отже, вимога про сплату недоїмки
Управління Пенсійного фонду України у
Святошинському районі м. Києва від
27.09.2010 № 195 про стягнення з ВАТ «Завод
сантехнічних заготовок» недоїмки зі
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування є виконавчим документом,
що судом першої інстанції враховано не
було.

Правомірність визначення позивачу
Управлінням пенсійного фонду недоїмки
та винесення вимоги про сплату боргу
позивачем не оскаржувалася.

Проте, статтею 22 Закону України «Про
виконавче провадження» визначені
строки пред'явлення виконавчих
документів до виконання, зокрема,
виконавчі документи можуть бути
пред'явлені до виконання в такі строки:
посвідчення комісій по трудових
спорах, постанови судів у справах про
адміністративні правопорушення та
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення, -
протягом трьох місяців; інші виконавчі
документи - протягом року, якщо інше не
передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї
статті, встановлюються для: виконання
судових рішень - з наступного дня після
набрання рішенням законної сили чи
закінчення строку, встановленого у
разі відстрочки чи розстрочки
виконання рішення, а в разі якщо судове
рішення підлягає негайному виконанню, -
з наступного дня після його
постановлення; виконання рішень
комісій по трудових спорах - з дня
видачі посвідчення на примусове
виконання рішення; інших виконавчих
документів з наступного дня після
набрання ними юридичної сили, якщо інше
не передбачено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, у
вимозі Управління Пенсійного фонду
України у Святошинському районі м.
Києва від 27 вересня 2010 року № 195 про
сплату боргу датою набрання чинності
вимоги зазначено 27 вересня 2010 року,
однак, заяву про прийняття до виконання
подано лише 07 липня 2014 року.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції в частині того, що
вимога Управління Пенсійного фонду
України у Святошинському районі м.
Києва від 27 вересня 2010 року № 195 подана
до виконання із пропуском
встановленого строку, а відтак,
постанова Відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м. Києві
від 08 липня 2014 року про відкриття
виконавчого провадження № 43911842 є
неправомірною та підлягає скасуванню.

Таким чином, судом першої інстанції
правомірно задоволено позов, однак,
здійснено невірне посилання на норми
матеріального права

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право змінити постанову суду.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212,
254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Святошинському районі м. Києва на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 12 серпня 2014 року -
задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 12 серпня 2014 року -
змінити в частині мотивування.

В решті постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 12
серпня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання в повному обсязі, шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст постанови складено та
підписано - 19.12.2014

Головуючий суддя

Борисюк Л.П.

Судді:

Петрик І.Й.

Собків Я.М.