Справа № 816/4477/14
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року 12:20м. ПолтаваСправа №
816/4477/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Ясиновського І.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Петренко О.В.,

представників позивача - Кишлян Л.М.,
Масляної Л.В.,

представника відповідача - Пасько Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шляхбудмонтаж" до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Полтавській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

12 листопада 2014 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Шляхбудмонтаж" (надалі по тексту -
позивач, ТОВ "Шляхбудмонтаж")
звернулося до Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Полтавській
області (надалі по тексту - відповідач,
Кременчуцька ОДПІ) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 05
листопада 2014 року №/2213.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
прийняте контролюючим органом на
підставі висновків перевірки, про
порушення позивачем пунктів 198.3, 198.6
статті 198, пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України на суму
податку на додану вартість 160910 грн, у
тому числі: жовтень 2011 року - 199 грн,
листопад 2011 року - 556 грн, за грудень 2011
року - 185 грн, за січень 2012 року - 114990 грн,
за лютий 2012 року - 43695 грн, за березень 2012
року - 129 грн, за квітень 2012 року - 757 грн,
за травень 2012 року - 581 грн. Позивач
вважає такі висновки протиправними з
огляду на те, що вони не ґрунтуються на
нормах Податкового кодексу України, а
перевірка проведена без врахування
всіх обставин та не досліджено у
повному обсязі наданих під час
перевірки первинних документів
бухгалтерського та податкового обліку.
З приводу взаємовідносин зі спірними
контрагентами позивач вказує, що
твердження контролюючого органу про
фіктивність та відсутність факту
реального здійснення господарської
діяльності із даними контрагентами
ґрунтуються на припущеннях, а відтак є
непідтвердженими та такими, що не
відповідають дійсності.

Представники позивача у судовому
засіданні позов підтримали, просили
задовольнити його у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення
адміністративного позову заперечував,
просив відмовити у його задоволенні. У
письмових запереченнях в
обґрунтування правомірності
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення зазначав, що
перевіркою встановлено порушення
позивачем пунктів 198.3, 198.6 статті 198,
пункту 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України під час формування
податкового кредиту з ПДВ за
наслідками господарських
взаємовідносин із ПП «Таір-1», ТОВ
«Анкей». Вказував, що надані позивачем
в ході проведення перевірки документи
не підтверджують реальності
здійснення господарських операцій.
Зазначав, що позивачем не було надано
до перевірки будь-які документи, що
підтверджують транспортування товару,
також господарські операції позивача
із контрагентами не підтверджуються
стосовно врахування реального часу
здійснення операцій, місцезнаходження
майна, наявності трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, необхідного для
здійснення своєї діяльності. А тому,
контролюючим органом, правомірно
констатовано заниження податку на
додану вартість та донараховано
позивачу відповідні податкові
зобов'язання.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, встановив
наступне.

ТОВ "Шляхбудмонтаж" зареєстроване як
юридична особа виконавчим комітетом
Кременчуцької міської ради
Полтавської області 18 серпня 2004 року
(ідентифікаційний код 31773312), свідоцтво
про реєстрацію платника ПДВ №23706165 від
06 вересня 2004 року, а також перебуває на
податковому обліку в Кременчуцькій
ОДПІ, у томі числі як платник податку на
додану вартість (а.с. 49-51, т. 1).

Видами діяльності ТОВ "Шляхбудмонтаж" є
будівництво доріг і автострад,
вирощування зернових культур (крім
рису) бобових культур і насіння олійних
культур, розведення свиней, монтаж
водопровідних мереж, системи опалення
та кондиціонування, неспеціалізована
оптова торгівля, будівництво житлових
і нежитлових будівель (а.с. 52, т.1).

В період з 10 по 16 жовтня 2014 року
відповідачем проведено позапланову
виїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з ПП
«Таір-1» за період з серпня 2011 року по
лютий 2012 року, ТОВ «Анкей» за
січень-лютий 2012 року.

За результатами перевірки складено
акт від 21 жовтня 2014 року
№2464/16-03-22-03-08/31773312, відповідно до якого
зафіксовано порушення позивачем
пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1
статті 201 Податкового кодексу України
на суму податку на додану вартість 160910
грн, у тому числі: жовтень 2011 року - 199
грн, листопад 2011 року - 556 грн, за
грудень 2011 року - 154, грн, за січень 2012
року - 114990 грн, за лютий 2012 року - 43695 грн,
за березень 2012 року - 129 грн, за квітень
2012 року - 757 грн, за травень 2012 року - 581
грн (а.с. 15-36, т. 1).

Не погодившись з актом перевірки,
позивач направив заперечення від 24
жовтня 2014 року №22/10-1, за результатами
розгляду якого 31 жовтня 2014 року за
№27393/10/16-03-22-03-13 останньому надано
відповідь щодо висновків акту
перевірки від 21 жовтня 2014 року
№2464/16-03-22-03-08/31773312, відповідно до якої
визначено викласти висновки акту
позапланової перевірки наступним
чином: «… перевіркою встановлено
порушення пунктів 198.3, 198.6 статті 198,
пункту 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України на суму податку на
додану вартість 160910 грн, у тому числі:
жовтень 2011 року - 199 грн, листопад 2011
року - 556 грн, за грудень 2011 року - 185, грн,
за січень 2012 року - 114990 грн, за лютий 2012
року - 43695 грн, за березень 2012 року - 129
грн, за квітень 2012 року - 757 грн, за
травень 2012 року - 581 грн…» (а.с. 37-46, т. 1).

На підставі вказаного акту та
відповіді Кременчуцькою ОДПІ винесено
податкове повідомлення-рішення від 05
листопада 2014 року №/2213, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
201138,00 грн, у тому числі за основним
платежем 160910 грн та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 40228 грн (а.с. 47,
т. 1).

Не погодившись з вказаним податковим
повідомленням-рішенням, позивач
оскаржив його до суду.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Надаючи правову оцінку спірному
податковому повідомленню-рішенню від 05
листопада 2014 року №/2213, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
201138,00 грн, у тому числі за основним
платежем 160910 грн та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 40228 грн, суд
виходив з наступного.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року № 2755-VI (в редакції, чинній у період,
що перевірявся) податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно з пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Повнота наданої документації чи
правильність її оформлення
перевіряючим в акті перевірки під
сумнів не ставиться.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

З огляду на викладене, необхідною
умовою для віднесення сплачених у ціні
товарів (послуг) сум податку на додану
вартість до податкового кредиту є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України визначено, що
податкова накладна є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Згідно пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
обов'язкові реквізити, визначенні
вказаною нормою.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Пункт 201.5 статті 201 Податкового кодексу
України встановлює, що податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому ст. 182 цього Кодексу.

Статтею першою Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV
(далі - Закон № 996-XIV) визначено, що
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Таким чином, юридичний
аспект вчинених господарських дій або
подій не входять до складу поняття
"господарська операція"
(бухгалтерський чи економічний ефект).

Згідно з вимогами статті 4 Закону № 996-XIV
одним із принципів бухгалтерського
обліку є превалювання сутності над
формою - операції обліковуються
відповідно до їх сутності, а не лише
виходячи з юридичної форми.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Судом встановлено, що протягом періоду,
що перевірявся, між позивачем (по
тексту договору - Покупець) та ПП "Таір-1"
(по тексту договору - Постачальник)
укладено договір поставки №Т/51 від 07
лютого 2011 року (надалі по тексту -
Договір), відповідно до умов якого
Постачальник зобов'язується в порядку
та на умовах, визначених у цьому
Договорі, передати у власність
Покупцеві товар. Згідно з пунктом 1.2
Договору «…асортимент, кількість, ціна
одиниці товару визначаються у
видатковій накладній, яка є невід'ємною
частиною договору…» (а.с. 118, т. 1).

Згідно пункту 3.3 Договору Продавець
здійснює постачання кожної партії
товару з наданням необхідних
документів на товар: видаткова
накладна, податкова накладна.

Відповідно до матеріалів справи,
підставою для формування позивачем
податкового кредиту стали податкові
накладні, видані ПП «Таір-1» у жовтні -
грудні 2011 року (а.с. 119-146, т.1).

На підтвердження виконання умов
вказаного договору позивачем долучено
до матеріалів справи належним чином
завірені копії наступних документів:
видаткові накладні, виписки по
особовому рахунку (а.с. 147-174, т. 1).

Отриманий товар був оплачений ТОВ
«Шляхбудмонтаж» в повному обсязі, що
підтверджується випискою з особового
рахунку з відмітками банківської
установи, належним чином завірену
копію якого долучено до матеріалів
справи (а.с. 275-193, т.1).

Також, протягом періоду, що
перевірявся, між позивачем (по тексту
договору - Покупець) та ПП "Таір-1" (по
тексту договору - Постачальник)
укладено договір поставки №Т/22 від 03
січня 2012 року (надалі по тексту -
Договір), відповідно до умов якого
Постачальник зобов'язується в порядку
та на умовах, визначених у цьому
Договорі, передати у власність
Покупцеві товар. Згідно з пунктом 1.2
Договору «…асортимент, кількість, ціна
одиниці товару визначаються у
видатковій накладній, яка є невід'ємною
частиною договору…» (а.с. 194, т. 1).

Згідно пункту 3.3 Договору Продавець
здійснює постачання кожної партії
товару з наданням необхідних
документів на товар: видаткова
накладна, податкова накладна.

Відповідно до матеріалів справи,
підставою для формування позивачем
податкового кредиту стали податкові
накладні, видані ПП «Таір-1» у січні -
травні 2012 року (а.с. 195-215, т.1).

На підтвердження виконання умов
вказаного договору позивачем долучено
до матеріалів справи належним чином
завірені копії наступних документів:
видаткові накладні, виписки по
особовому рахунку (а.с. 216-236, т. 1).

Отриманий товар був оплачений ТОВ
«Шляхбудмонтаж» в повному обсязі, що
підтверджується випискою з особового
рахунку з відмітками банківської
установи, належним чином завірену
копію якого долучено до матеріалів
справи (а.с. 237-246, т.1).

Судом встановлено, що придбані у ПП
«Таір-1» товарно-матеріальні цінності,
отримані від спірних контрагентів,
позивачем постановлено на баланс та в
подальшому використано у власній
господарській діяльності, а саме:
виконано поточний ремонт побутових
приміщень, про що надано відповідні
акти виконання робіт, що не
спростовувалось відповідачем та
підтверджено долученими до матеріалів
справи документами, а саме: акти на
списання матеріалів, використаних для
виробничих потреб (88-92, т. 3).

Крім того, протягом періоду, що
перевірявся, між позивачем (по тексту
договору - Покупець) та ТОВ "Анкей" (по
тексту договору - Продавець) укладено
договір купівлі-продажу №0111-1 від 01
листопада 2011 року (надалі по тексту -
Договір), відповідно до умов якого
продавець зобов'язується на протязі
дії даного Договору передати Покупцю
металопродукцію окремими партіями по
цінам, в асортименті, кількості та
іншим умовам, які зазначаються в
рахунках-фактурах до Договору, що є
його невід'ємною частиною (а.с. 247-249, т. 1).

Судом вставлено, що на підставі
договору купівлі-продажу №0111-1 від 01
листопада 2011 року позивач придбавав у
ТОВ «Анкей» трубу.

Відповідно до матеріалів справи,
підставою для формування позивачем
податкового кредиту стали податкові
накладні, видані ТОВ «Анкей» у січні -
лютому 2012 року (а.с. 1-4, т.2).

На підтвердження виконання умов
вказаного договору позивачем долучено
до матеріалів справи належним чином
завірені копії наступних документів:
видаткові накладні, виписки по
особовому рахунку, товарно-транспортні
накладні (а.с. 6-9, 21-29, т. 2).

Отриманий товар був оплачений ТОВ
«Шляхбудмонтаж» в повному обсязі, що
підтверджується випискою з особового
рахунку з відмітками банківської
установи, належним чином завірену
копію якого долучено до матеріалів
справи (а.с. 10-18, т.2).

Транспортування придбаної у ТОВ
«Анкей» труби здійснювалось
автомобілем КрАЗ-площадка ТОВ
«Інвестшляхбуд-5» на підставі
укладеного з позивачем договору
надання послуг №5 від 03.01.2012 (а.с. 19, т. 2).

На підтвердження отриманих послуг по
транспортуванню позивачем надано акти
наданих послуг (а.с. 20, 27, т. 2).

Кім того, у матеріалах справи наявні
пояснення водія автомобіля
КрАЗ-площадка, який підтвердив факт
перевезення товару з м.
Дніпропетровськ до м. Кременчук (а.с. 30,
31, 32, т. 2).

Судом встановлено, що придбану у ТОВ
«Анкей» трубу позивачем в подальшому
використано у власній господарській
діяльності, а саме, з метою виконання
договірних зобов'язань перед ТОВ
«Єристівський гірничо-збагачувальний
комбінат» з виконання будівельних
робіт по облаштуванню
«Позамайданчикової каналізації нових
підприємств промрайону м.
Комсомольська», що не спростовувалось
відповідачем та підтверджено
долученими до матеріалів справи
документами, а саме: договір, акт
виконаних будівельних робіт форми
№КБ-2в (а.с. 33-85, 155-250, т. 2, а.с. 1-87 т. 3).

Вказані операції не заперечуються
Кременчуцькою ОДПІ та підтверджено
долученими до матеріалів справи
первинними бухгалтерськими
документами.

Господарські операції позивача
здійснювались в межах основних видів
діяльності позивача за КВЕД.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що господарські операції
позивача зі спірними контрагентами у
перевіряємий період мали реальний
характер, викликаючи зміни в структурі
активів позивача, підтверджені
документами первинного
бухгалтерського обліку, а тому
формування позивачем податкового
кредиту з ПДВ на підставі належним
чином оформлених податкових накладних
ґрунтуються на вимогах Податкового
кодексу України.

Надаючи оцінку твердженню
Кременчуцької ОДПІ про не
підтвердження реальності операцій
позивача з ПП "Таір-1", які на думку
відповідача обґрунтовані актом
перевірки від 19 жовтня 2012 року
№4378/15-322/34451048 ПП «Таір-1» за період з 01
вересня 2009 року по 31 серпня 2012 року, суд
звертає увагу на те, що висновок
відповідача про порушення позивачем
вимог чинного податкового
законодавства України ґрунтується
головним чином на аналізі характеру
господарської діяльності контрагентів
позивача.

Згідно частини другої статті 61
Конституції України юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер, а тому
позивач не повинен нести
відповідальність за господарську
діяльність своїх контрагентів.

Позивач є відокремленою юридичною
особою від своїх контрагентів, а тому
не може нести податкову
відповідальність за відсутності вини,
оскільки це б порушувало
конституційний принцип
індивідуального характеру
відповідальності.

Крім того, чинне станом на час
виникнення спірних правовідносин
законодавство не покладає на платника
податків обов'язку перевіряти
безпосереднього контрагента на
предмет виконання ним вимог
податкового законодавства перед тим,
як відносити відповідні суми ПДВ до
податкового кредиту та заявляти
відповідні суми до бюджетного
відшкодування, чи формувати валові
витрати.

Як зазначено в Інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10 "Проблемні
питання застосування законодавства у
справах за участю органів державної
податкової служби", "якщо контрагент не
виконав свого зобов'язання щодо сплати
податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість у разі, якщо останній виконав
усі передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту".

З огляду на викладене, суд доходить
висновку, що позивачем, на підставі
належним чином оформлених податкових
накладних та інших первинних
бухгалтерських документів, правомірно
включено суму податку на додану
вартість до податкового кредиту,
визначену актом перевірки та
відповіддю на заперечення на акт, за
спірний період.

Також суд не приймає до уваги
посилання контролюючого органу в акті
перевірки як на підставу для висновку
про безтоварність господарської
операції позивача з ПП «Таір-1» на
службову записку №1553/16-03-07-03 від 15
жовтня 2014 року працівників
оперативного управління Кременчуцької
ОДПІ, з огляду на наступне.

Підтверджуючи безтоварність
господарської операції позивача з ПП
«Таір-1» контролюючим органом надано
пояснення громадянина ОСОБА_4, який
повідомив, що немає причетності до
реєстрації, перереєстрації та
фінансово-господарської діяльності ПП
«Таір-1» (а.с. 93-94, т. 2).

Разом з тим, судом встановлено, що у
наданій копії пояснення відсутня дата
його складання. Оригінал вказаного
пояснення відповідачем для огляду суду
надано не було.

Крім того, відповідно до листа
заступника начальника-начальника
відділу планування та моніторингу
слідчого управління фінансових
розслідувань ГУ Міндоходів у
Полтавській області Бабич С.М. за вих.
№839/16-31-09 від 26 листопада 2014 року, у
провадженні слідчого відділу
Кременчуцької ОДПІ Полтавської
області ДПС перебувало кримінальне
провадження відносно службових осіб
ТОВ «Шляхбудмонтаж» за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого частиною першою статті
212 Кримінального кодексу України. 22
лютого 2013 року досудове розслідування
по кримінальному провадженню
№0000019 від 21 січня 2013 року
закінчено, вказане провадження
закрито на підставі пункту 2 частини
першої статті 284 Кримінального
процесуального кодексу України, у
зв'язку з відсутністю в діянні
службових осіб складу кримінального
правопорушення. Станом на 26 листопада
2014 року у провадженні слідчого
управління фінансових розслідувань ГУ
Міндоходів у Полтавсьій області
кримінальні провадження відносно
службових осіб ТОВ «Шляхбудмонтаж»,
ТОВ «Анкей», ТОВ «Таір-1» не перебували
та не перебувають (а.с. 122, т. 3).

Таким чином, сукупність наданих
представником позивача документів
дають достатні підстави дійти висновку
про фактичне виконання умов договорів
із спірними контрагентами, окрім того,
зі змісту первинних документів,
долучених до матеріалів, в діяльності
позивача та його контрагента наявні
розумні економічні та
організаційно-адміністративні причини
для укладання договору, а також наявні
чинники, з якими закон пов'язує
можливість формування позивачем
податкового кредиту за спірними
операціями, зокрема, витрати позивача
за цим договором повною мірою пов'язані
з його господарською діяльністю.

В ході судового розгляду справи в
повному обсязі доведено реальність
господарських операцій з придбання
товарів, встановлено факт понесення
позивачем витрат та сплати у ціні
придбаних товарів податку на додану
вартість, а також використання таких
товарів у подальшій господарській
діяльності позивача.

Суд, проаналізувавши фактичні
обставини та матеріали справи,
оцінивши докази, надані сторонами, не
знайшов у діях платника податків
(позивача) порушень тих норм законів, на
які посилається відповідач, і прийшов
до висновку, що твердження
контролюючого органу про наявність
таких порушень ґрунтуються на його
припущеннях та належним чином не
доведені, доводи відповідача
протирічать вимогам закону та
спростовуються наявними у матеріалах
справи доказами.

Суд не погоджується з позицією
відповідача у справі з мотивацій,
наведених вище та вважає, що
відповідачем невірно застосовані
норми Податкового кодексу України,
відтак, оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийняте
необґрунтовано та не на підставі
закону, а тому є протиправним та
підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які
стали підставою для прийняття спірного
повідомлення-рішення покладено на
контролюючий орган.

В даному випадку відповідач не довів
правомірність прийнятого ним
податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, суд перевіривши матеріали
справи, оцінивши надані докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, підтверджені
матеріалами справи та підлягають
задоволенню.

Частиною 1 статті 4 Закону України
"Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI
визначено, що судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону
України "Про судовий збір" визначено, що
за подання до адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру встановлюється ставка
судового збору в розмірі 2 відсотка
розміру майнових вимог, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

До позовної заяви додано документ
про сплату судового збору, а саме
платіжне доручення № 312 від 12 листопада
2014 року, відповідно до якого позивачем
сплачено судовий збір у розмірі 4022,76
грн.

Частиною 2 статті 87 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що розмір судового збору,
порядок його сплати, повернення і
звільнення від сплати встановлюється
законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1
статті 7 Закону України "Про судовий
збір" сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі
зменшення розміру позовних вимог або
внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

Виходячи з викладеного, суд
вважає за необхідне повернути надмірно
сплачену суму судового збору у розмірі
3535,66 грн.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7-11, 71, 94, 160-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ТОВ
«Шляхбудмонтаж» до Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
задовольнити.

Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області від 05
листопада 2014 року №/2213.

Стягнути з Державного бюджету
України в особі Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області () на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Шляхбудмонтаж» ()
витрати зі сплати судового збору у
розмірі 487,20 (Чотириста вісімдесят сім
гривень 20 коп.) грн.

Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю «Шляхбудмонтаж» () з Державного бюджету
України надміру сплачену згідно
платіжного доручення № 312 від 12
листопада 2014 року суму судового збору в
розмірі 3535,56 грн (Три тисячі п'ятсот
тридцять п'ять гривень 56 коп.).

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання апеляційної
скарги до Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд.

Повний текст постанови
виготовлено 15 грудня 2014 року.

Суддя
І.Г. Ясиновський