Справа № 554/9816/14-а
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 р. Справа № 554/9816/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Октябрської
районної у м. Полтаві ради на постанову
Октябрського районного суду м. Полтава
від 29.08.2014р. по справі № 554/9816/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Октябрської районної у м.
Полтаві ради , Центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат у Полтавській області

про визнання та встановлення факту
протиправності дій, зобов'язання
вчинити дії та стягнення грошових
коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із
адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Октябрської районної у м.
Полтаві ради, Центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат у
Полтавській області, в якому просив:

- визнати незаконною відмову
відповідачів у нарахуванні і виплаті
йому щорічної допомоги на оздоровлення
за 2014 рік у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат на момент виплати;
визнати за ним право на щорічну
допомогу на оздоровлення, що
передбачене Законом України № 796 - XII в
розмірі 5 мінімальних заробітних плат
на момент виплати;

- стягнути з відповідача на його
користь щорічну допомогу на
оздоровлення за 2014 рік в розмірі 5
мінімальних заробітних плат на момент
виплати; встановити судовий контроль
за діями заявлених у позові осіб по
забезпеченню виконання рішення суду із
виплати щорічної допомоги на
оздоровлення за 2014 рік;

- зобов`язати відповідачів нарахувати
та надати йому розрахунок щорічної
допомоги на оздоровлення за 2014 рік та
вказати підстави такого розрахунку;

- зобов`язати провести перерахування
коштів на його особистий рахунок за
рахунок відповідача та стягнути на
його користь моральну шкоду в розмірі
25000 гривень.

Постановою Октябрського районного
суду м. Полтава від 29.08.2014 року
адміністративний позов задоволено
частково.

Визнати незаконною відмову Управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Октябрської
районної в м.Полтаві ради від 11.01.2014
року в нарахуванні і виплаті ОСОБА_1
щорічної допомоги на оздоровлення за
2014 рік, передбаченої ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Визнано за ОСОБА_1 право на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення,
передбаченої ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Октябрської
районної в м. Полтаві ради зробити
перерахунок та нарахувати ОСОБА_1
щорічну допомогу на оздоровлення за 2014
рік, передбачену ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», в розмірі 5
(п'яти) мінімальних заробітних плат, з
розміру мінімальної заробітної плати
встановленої на момент виплати.

Зобов'язано Центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат у
Полтавській області провести
відповідні виплати.

Стягнуто з Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Октябрської
районної в м. Полтаві ради на користь
ОСОБА_1 заподіяну позивачу моральну
шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Октябрської
районної у м. Полтаві ради та Центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат у Полтавській області не
пізніше трьох місяців з моменту вступу
постанови в законну силу подати суду
звіт про виконання судового рішення.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Октябрської районної у м.
Полтаві ради, не погодившись із судовим
рішенням, подало апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Октябрського районного суду м. Полтава
від 29.08.2014 року та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, відповідач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

У відповідності до положень ст. 197 КАС
України, зазначена адміністративна
справа розглянута в порядку письмового
провадження.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України
апеляційний суд розглядає справу в
межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 має статус особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи та має інвалідність II групи,
яка пов'язана з виконанням обов`язків
військової служби з ліквідації
наслідками аварії на ядерному об`єкті,
що підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1 від 15 січня 2010 року, вкладкою до
нього НОМЕР_2 та довідкою МСЕ №0016736 від
30 грудня 2009 року (а.с. 7, 27, 29).

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що при
вирішенні даного спору застосуванню
піддягає саме ст. 48 Закону України "Про
соціальний статус громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та законодавство щодо
розмірів мінімальних заробітних плат
на 2014 р., тому дійшов висновку щодо
задоволення позовних вимог в частині
виплати щорічної допомоги на
оздоровлення за 2014 р. виходячи із сум
мінімальної заробітної плати на момент
виплати.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у 1974
році позивач брав участь у ліквідацію
наслідків аварії на ядерному об'єкті
під час проходження кадрової
військової служби на ядерному
підводному човні. Висновком МСЕК від
30.12.2009 року позивачу була встановлена 2
група інвалідності по зору з причиною
захворювання, яке пов'язане з
виконанням обов'язків військової
служби з ліквідації наслідків аварії
на ядерному об'єкті безстроково.

Відповідно до витягу з протоколу
Військово-лікарської комісії
Північного регіону по встановленню
причинного зв'язку захворювань,
поранень, контузій, травм, каліцтв № 168
від 28.12.09 р. захворювання капітана III
рангу у відставці ОСОБА_1, 1943 р.н., -
«Злоякісне новоутворення судинної
оболонки правого ока (меланома
хоріоідеї). Стан після операції -
енуклеації правого очного яблука
(26.11.09р.) », пов'язане з виконанням
обов'язків військової служби з
ліквідації наслідків аварії на
ядерному об'єкті.

Згідно довідки МСЕК серії 7 33 ТЕ (а.с. 31б)
ОСОБА_1, 1943 р.н., встановлено групу
інвалідності, захворювання пов'язане з
виконанням обов'язку військової служби
на ядерному об'єкті.

Закон України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
передбачає правила призначення та
виплати пенсій і компенсацій особам,
віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4.

Відповідно до ч.3 ст. 14 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (у редакції
від 19 грудня 1991 р. із змінами і
доповненнями від 1 липня 1992 р.) Кабінет
Міністрів України постановою КМУ №674
від 02.12.1992 року затверджено Порядок
віднесення громадян із числа тих, які
брали участь у ліквідації інших
ядерних аварій, у ядерних
випробуваннях, у військових навчаннях
із застосуванням ядерної зброї або
постраждали за інших обставин від
радіаційного опромінення не з власної
вини, до відповідних категорій осіб,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Так, відповідно до п.2 постанови КМУ №674
від 02.12.1992 року громадяни із числа тих,
які брали участь у ліквідації ядерних
аварій, у ядерних випробуваннях, у
військових навчаннях із застосуванням
ядерної зброї, відносяться до
категорії 1 - інваліди з числа учасників
ліквідації ядерних аварій, ядерних
випробувань, військових навчань із
застосуванням ядерної зброї, щодо яких
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з відповідною аварією,
випробуванням або військовим
навчанням, а також хворі на променеву
хворобу внаслідок участі у ліквідації
ядерних аварій, у ядерних
випробуваннях, у військових навчаннях
із застосуванням ядерної зброї.

Суд першої інстанції, виходячи із
аналізу законодавчих норм, вірно
зазначив, що позивач, будучи
ліквідатором наслідків радіаційної
аварії на військовому об'єкті
прирівняний до відповідних категорій
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, а тому має
право на відповідний соціальний
захист.

Відповідно до ст.48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991
року № 796-ХІІ передбачено, що щорічна
допомога на оздоровлення учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС І категорії
встановлюється в розмірі 5-ти
мінімальних заробітних плат.

Відповідно до п. 17 ч. 1 с. 87 Бюджетного
кодексу України до видатків, що
здійснюються з Державного бюджету
України (з урахуванням особливостей,
визначених пунктом 5 частини другої
статті 67-1 цього Кодексу), належать
видатки на державні програми з
ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи, охорони навколишнього
природного середовища та ядерної
безпеки, запобігання виникненню та
ліквідації надзвичайних ситуацій та
наслідків стихійного лиха.

Згідно абз. 8 п. 4 мотивувальної частини
рішення Конституційного Суду України
від 25.01.2012 року № 3-рп/2012
нормативно-правові акти Кабінету
міністрів України, якими регулюються
бюджетні відносини, зокрема питання
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України, є
складовою бюджетного законодавства
відповідно до пункту 5 частини першої
статті 4 Бюджетного кодексу України.
Отже, суди загальної юрисдикції
України під час вирішення справ щодо
соціального захисту прав громадян
повинні застосовувати
нормативно-правові акти Кабінету
міністрів України, прийняті на
підставі і на виконання Бюджетного
кодексу України, інших законів України,
в тому числі закону про Державний
бюджет України на відповідний рік.

Статтею 63 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що
фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок коштів державного бюджету,
коштів, які враховуються при
визначенні міжбюджетних трансфертів,
та інших джерел, не заборонених
законодавством.

Проте, починаючи з 01.01.2014 р., Закон
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік» від 16.01.2014 р. не містить норми,
яка б обмежувала у 2014 р. пряме
застосування Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», зокрема
ст. 48 вказаного Закону, яким визначено
розмір щорічної допомоги на
оздоровлення.

Отже, ОСОБА_1 маючи статус особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, має право на отримання в 2014
році щорічної допомоги на оздоровлення
в розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат із розрахунку розміру мінімальної
заробітної плати на момент виплати,
встановлених Законами України про
Державний бюджет на відповідний рік.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції правомірно дійшов висновку
щодо зобов'язання Управління праці та
соціального захисту населення
здійснити нарахування та вчинити дії
щодо нарахування та виплати позивачу
недоплаченої суми щорічної допомоги на
оздоровлення за 2014 рік.

Між тим, колегія суддів не може
погодитися з висновками суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог в части відшкодування позивачу
моральної шкоди, з огляду на наступне.

Стаття 56 Конституція України
передбачено право кожного на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Відповідно до стаття 23 ЦК України
моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів, у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна, у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного
Суду України «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4
встановлено, що під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Позивачем не зазначено та не доведено
суду, в чому полягала ця шкода, з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується, тому вимоги стосовно
відшкодування моральної шкоди не
підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи або питання.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що судом
першої інстанції при ухваленні рішення
були допущені порушення норм
матеріального права, а тому дана
постанова підлягає частковому
скасуванню з ухваленням в цій частині
нової постанови про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197 п. 3 ст. 198,
п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Октябрської районної у м. Полтаві ради
задовольнити частково.

Постанову Октябрського районного суду
м. Полтава від 29.08.2014р. по справі №
554/9816/14-а скасувати в частині стягнення
з Управління праці та соціального
захисту населення Октябрської
районної у м. Полтаві ради на користь
ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 2000
(дві тисячі) гривень.

Прийняти нову постанову, якою у
задоволенні позову в цій частині
відмовити.

В іншій частині постанову Октябрського
районного суду м. Полтава від 29.08.2014р.
по справі 554/9816/14-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Катунов В.В.Судді
Бершов Г.Є. Ральченко І.М.