Справа № 2а-2595/10/0670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/34635/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Островича С.Е.,
Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ємільчинська
гірничопромислова компанія" на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 24.11.2010 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 11.05.2011 у
справі № 2а-2595/10/0670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ємільчинська
гірничопромислова компанія"

до Державної податкової
інспекції у Ємільчинському районі
Житомирської

області

про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариством до суду заявлено позовні
вимоги (з уточненням) про визнання
нечинним податкового
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції від 13.04.2010 №
/2, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання (з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій) за
платежем "плата за користування
надрами місцевого значення" у сумі 980
687,40 грн.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, у задоволенні
позову відмовлено.

Скориставшись своїм правом на
касаційне оскарження судових рішень
попередніх інстанцій, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій поставлено питання скасувати
судові рішення першої та апеляційної
інстанцій та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити. На
обґрунтування касаційної скарги
скаржник, посилається на порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України дійшов висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що підставою для
прийняття оспорюваного позивачем
податкового повідомлення-рішення,
прийнятого державним податковим
органом у порядку адміністративного
оскарження, були висновки, викладені у
акті від 21.01.2010 про результати планової
виїзної перевірки Товариства з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2008 по 30.09.2009, у якому крім
іншого було зафіксовано порушення
позивачем пп. 4 п. 19 розділу II додатку 1
Закону "Про Державний бюджет України на
2008 рік", пункту 2, 3, 4, 14 Порядку
справляння платежів за користування
надрами для видобування корисних
копалин, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 №
264 "Про заходи щодо справляння платежів
за користування надрами для
видобування корисних копалин".

Таке порушення полягало, що розмір
податкового зобов'язання зі збору,
зазначеного платником збору у
податковому розрахунку, є меншим, ніж
визначено за результатами камеральної
перевірки, оскільки при порівнянні
фактичної ціни реалізації видобутих
корисних копалин та розрахункової
вартості видобутих корисних копалин
встановлено, що більшою є розрахункова
вартість видобутих корисних копалин,
на підставі якої і визначається
вартість корисних копалин за звітний
період, як це передбачено вимогами п. 4
Порядку № 264.

У цій справі, відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову, суди першої
та апеляційної інстанцій, з
урахуванням встановлених контролюючим
органом під час проведення перевірки
обставин, дійшли висновку, що оскільки
фактичною продукцією Товариства є
щебінь, який і визначає промислове
значення родовища, плата за
користування надрами справляється
виходячи з вартості даної товарної
продукції.

Водночас, судами не було враховано, що
за змістом частин 4, 5 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд повинен: визначити характер
спірних правовідносин та зміст
правової вимоги, матеріальний закон,
який їх регулює, а також факти, що
підлягають встановленню і лежать в
основі вимог та заперечень; з'ясувати,
які є докази на підтвердження
зазначених фактів, і вжити заходів до
своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи та які
належить установити при ухваленні
судового рішення.

Суди попередніх інстанцій зазначених
вимог процесуального закону не
дотримались з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
послався на те, що згідно дозволу на
користування надрами підприємством
розробляє Нараївське родовище, корисна
копалина - граніт. Мета
надрокористування - видобудування
незміненого порушеного вивітрюванням
та вивітреного граніту в якості
сировини для виробництва каменю та
бутового каменю. Відтак, з урахуванням
положень Закону України від 03.06.2008 №
309-VI "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів", постанови
Кабінету Міністрів України від 05.05.1997 №
432 "Про затвердження Класифікації
запасів і ресурсів корисних копалин
державного фонду надр", постанови
Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 №
264 "Про заходи щодо справляння платежів
за користування надрами для ви
добудування корисних копалин" та тієї
обставини, що у перевіряємому періоді
Товариство не реалізовувало видобуту
корисну копалину, а саме граніт в
якості сировини для виробництва
будівельного каменю та бутового
каменю, - об'єктом справляння плати за
користування надрами для видобування
корисних копалин є обсяг видобутих
корисних копалин (гранітна гірнічна
маса), а не виготовлена з корисних
копалин продукція (щебінь).

На вказані підстави крім іншого
позивач послався і у апеляційній та
касаційній скаргах.

Так, єдині правила справляння платежів
за користування надрами для
видобування корисних копалин
загальнодержавного та місцевого
значення на території України в межах
її континентального шельфу та
виключної (морської) економічної зони
установлено Порядком справляння
платежів за користування надрами для
видобування корисних копалин,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 26.03.2008 № 264 (далі -
Порядок № 264).

Пунктом 3 Порядку № 264 встановлено, що
об'єктом справляння платежу є обсяг
(кількість) погашених запасів корисних
копалин або видобутих корисних копалин
(товарної продукції гірничодобувного
підприємства), який визначається
платником за відповідною інструкцією,
затвердженою Мінприроди.

У п. 4 вказаного Порядку визначено, що
вартість видобутих у звітному
(податковому) періоді корисних копалин
(готової продукції) обчислюється
платником для кожної ділянки надр на
базових умовах поставки (склад готової
продукції гірничодобувного
підприємства) за більшою з таких її
величин: за фактичними цінами
реалізації видобутих корисних копалин;
за розрахунковою вартістю видобутих
корисних копалин.

Вартість одиниці видобутих корисних
копалин визначається: за фактичною
ціною реалізації корисних копалин -
відповідно до положень п. п. 5 - 7
зазначеного Порядку; за розрахунковою
вартістю - відповідно до положень п. 8 - 13
Порядку № 264.

Фактична ціна реалізації видобутих
корисних копалин (товарної продукції
гірничодобувного підприємства) є
результатом ділення суми доходу,
отриманого (нарахованого) платником
від виконання ним господарських
зобов'язань з реалізації у звітному
(податковому) періоді видобутої
корисної копалини (товарної продукції
гірничодобувного підприємства),
зменшеної на суму транспортних послуг,
наданих (оплачених) платником у
звітному (податковому) періоді під час
виконання зазначених господарських
зобов'язань, на обсяг (кількість)
реалізованих у звітному (податковому)
періоді видобутих корисних копалин
(товарної продукції гірничодобувного
підприємства).

Розрахункова вартість одиниці
видобутих корисних копалин (товарної
продукції гірничодобувного
підприємства) - результат ділення суми
витрат, понесених платником у звітному
(податковому) періоді безпосередньо на
виробництво товарної продукції
гірничодобувного підприємства,
облікованих за принципами податкового
обліку, з урахуванням норм пунктів 10 - 11
Порядку № 264, та валових витрат на обсяг
(кількість) виробленої (облікованої) за
звітний (податковий) період товарної
продукції гірничодобувного
підприємства.

В свою чергу податкові зобов'язання з
платежів за користування надрами для
видобування корисних копалин за
звітний період обчислюються згідно з п.
14 Порядку № 264 за формулою залежно від
застосування базових нормативів
платежів абсолютних (в одиницях
вартості для обсягу (кількості)
видобутих корисних копалин та обсягу
(кількості) погашених запасів) та
відносних величин (у відсотках до
вартості одиниці видобутих корисних
копалин (товарної продукції
гірничодобувного підприємства)), що
визначені у додатку 1 до Закону від
03.06.2008 № 309-VI "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України"
(далі - Закон № 309-VI).

Для переважної більшості видів
корисних копалин, передбачених
Переліком корисних копалин
загальнодержавного значення,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 12.12.1994 № 827, та
залучених до суспільного виробництва,
законодавством затверджено базовий
норматив Платежу із зазначенням типу
об'єкта оподаткування для кожного виду
корисних копалин.

Для сировини для виробництва
мінеральної вати (андезит,
андезитобазальт, базальт), сировини
петрургійної та для легких
заповнювачів бетону, а також сировини
для бутового каменю затверджено
базовий норматив Платежу в розмірі 7,5 %
від вартості 1 т видобутої корисної
копалини, товарної продукції.

Вибір платником одного або іншого із
зазначених типів об'єкта оподаткування
Платежем (видобута корисна копалина
або погашені запаси корисних копалин)
при обчисленні податкових зобов'язань
залежить від виду корисної копалини, за
якою за результатами державної
експертизи запасів корисних копалин
контрольовану платником ділянку надр
взято Мінприроди України на облік
Державним фондом родовищ.

При визначенні обсягу видобутих
корисних копалин (товарної продукції
гірничодобувного підприємства)
платник має керуватися правилами
приймання товарної продукції
гірничодобувного підприємства, які для
служб контролю якості таких
підприємств затверджено відповідними
нормативними документами із
стандартизації, визначеними, зокрема,
Інструкцією із застосування
Класифікації запасів і ресурсів
корисних копалин державного фонду надр
до родовищ питних і технічних
підземних вод, затвердженою наказом
ДКЗ України при Комітеті України з
питань геології та використання надр
від 04.02.2000 № 23 (зареєстровано в Мін'юсті
України 29.02.2000 за № 109/4330), Інструкцією
із застосування Класифікації запасів і
ресурсів корисних копалин державного
фонду надр до родовищ піску та гравію,
затвердженою наказом ДКЗ України при
Мінприроди України від 25.06.2007 № 198
(зареєстровано в Мін'юсті України 13.07.2007
за № 819/14086), Інструкцією із
застосування Класифікації запасів і
ресурсів корисних копалин державного
фонду надр до родовищ будівельного й
облицювального каменю, затвердженою
наказом ДКЗ України при Мінприроди
України від 16.12.2002 № 199 (зареєстровано в
Мін'юсті України 30.01.2003 за № 78/7399, далі -
Інструкція № 199), Інструкцією із
застосування Класифікації запасів і
ресурсів корисних копалин державного
фонду надр до родовищ глинистих порід,
затвердженою наказом ДКЗ України при
Держкомресурсів України від 02.12.2004 № 263
(зареєстровано в Мін'юсті України 17.12.2004
за № 1595/10194).

Для таких видів корисних копалин, як
сировина для облицювальних матеріалів
(декоративне каміння) та сировина для
бутового каменю п. 4.9 розділу
четвертого Інструкції № 199 визначено,
зокрема, що щебінь для будівельних
робіт виготовляють із гірських порід
шляхом їх подрібнення. Вимоги до
фізико-механічних властивостей і
петрографічного складу щебеню
регламентуються ДСТУ Б В.2.7-75 - 98
"Будівельні матеріали. Щебінь та гравій
щільні природні для будівельних
матеріалів, виробів, конструкцій та
робіт. Технічні умови" (далі - ДСТУ),
згідно з яким залежно від розміру
щебінь поділяється на основні фракції:
5 - 10 мм; 10 - 20 мм; 20 - 40 мм; 40 - 80 (70) мм. За
узгодженням зі споживачем
допускається виробництво щебеню у
вигляді суміші зазначених фракцій або
будь-якого іншого фракційного складу, в
тому числі нефракціонованого, за умови
дотримання зазначених у договорі
обов'язкових вимог цього стандарту.

При цьому п. 5.4 ДСТУ передбачено, що для
перевірки відповідності якості
крупного заповнювача (далі - КРЗ)
вимогам зазначеного стандарту
здійснюють приймальний і періодичний
контроль.

Приймальний контроль на
підприємстві-виробнику здійснюють
щодня шляхом випробування об'єднаної
проби КРЗ, відібраної з кожної
технологічної лінії. При приймальному
контролі визначають: зерновий склад;
вміст пилевидних та глинистих часток,
зокрема глини в грудках; вміст зерен
слабих порід.

Пунктом 5.12 ДСТУ передбачено, що
результати приймального контролю і
періодичних випробовувань наводять у
документі про якість, у якому
зазначаються найменування
підприємства-виробника та його адреса,
номер і дата видачі документа, номер
партії та кількість КРЗ, зерновий склад
КРЗ, насипна густина КРЗ.

Поняття товарної продукції
гірничодобувного підприємства
визначено Класифікацією запасів і
ресурсів корисних копалин державного
фонду надр, затвердженою постановою
Кабінету Міністрів України від 05.05.1997 №
432 (далі - Класифікація № 432) та
відповідає визначенню поняття готової
продукції абзаців другого та
четвертого п. 6 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 9 "Запаси",
затвердженого наказом Мінфіну України
від 20.10.1999 № 246 (зареєстровано в Мін'юсті
України 02.11.1999 за № 751/4044, зі змінами та
доповненнями): готова продукція, яка
виготовлена на підприємстві,
призначена для продажу і відповідає
технічним та якісним характеристикам,
передбаченим договором або іншим
нормативно-правовим актом, і,
відповідно, сировина, матеріали,
призначені для виробництва продукції,
виконання робіт, надання послуг,
обслуговування виробництва й
адміністративних потреб.

Таким чином, видобута корисна копалина
(товарна продукція гірничодобувного
підприємства) обліковується в
бухгалтерському обліку платника як
(товарні) запаси гірничодобувного
підприємства.

Об'єкт оподаткування Платежу за
обсягом погашених запасів корисних
копалин визначається платником з
дотриманням вимог Положення № 58: як
сума обсягу (кількості) видобутих
корисних копалин (товарної продукції
гірничодобувного підприємства), а
також втрат нормованих або фактичних
запасів корисних копалин у надрах та
видобутих корисних копалин.

Як зазначалося вище, обсяг (кількість)
видобутих корисних копалин (товарної
продукції гірничодобувного
підприємства) визначається платником з
дотриманням вимог законодавства, що
встановлює порядок взяття на облік
запасів гірничодобувного
підприємства.

При цьому втрати - це частина запасів
корисних копалин, а також товарної
продукції гірничодобувних
підприємств, що неминуче втрачається в
технологічних процесах під час
провадження платником господарської
діяльності з видобування корисних
копалин.

Класифікацією видів економічної
діяльності, затвердженою наказом
Держспоживстандарту України від 26.12.2005
№ 375 передбачено, що господарська
діяльність з видобування корисних
копалин включає процес добування
підземним та відкритим способами
розроблення родовищ або шляхом
експлуатації свердловин, а також
додаткові процеси, які здійснюються з
метою підготовки сировини до
реалізації: подрібнення, сортування,
осушення, очищення, збагачення та
агломерація вугілля і руд, зневоднення
та знесолення нафти.

Відповідно до ст. 51 Кодексу про надра
від 27.07.1994 № 132/94-ВР нормативи втрат
запасів корисних копалин у надрах, а
також видобутих корисних копалин
(товарної продукції гірничодобувного
підприємства) у кожному із зазначених
процесів видобування (включаючи
додаткові) визначаються правилами
технічної експлуатації, проектами і
планами розробки родовищ корисних
копалин та переробки мінеральної
сировини, які погоджуються органами
гірничого нагляду, у розмірах, що
забезпечують раціональне використання
платником контрольованої ділянки надр.

У разі змін технічного обладнання
та/або технологічних схем видобування
корисних копалин гірничодобувним
підприємством нормативні показники
втрат запасів корисних копалин у
кожному із зазначених, включаючи
додаткові, процесів видобування за
поданням платника підлягають
переоцінці відповідно до Положення про
порядок проведення державної
експертизи та оцінки запасів корисних
копалин, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.12.1994 №
865 з дотриманням вимог Класифікації №
432.

При цьому згідно з абзацом другим п. 3
Порядку № 264 до об'єкта справляння
платежу (обсяг (кількість) погашених
запасів корисних копалин) не
включаються обсяги втрат запасів
корисних копалин, які згідно з
технічними проектами ведення гірничих
робіт у межах ділянки надр розташовано
в охоронних і бар'єрних ціликах (між
шахтами) поблизу неякісно
затампонованих свердловин, або втрати,
які виникли внаслідок аварійних
викидів в атмосферу вуглеводнів і
вимушених продувок нафтогазових
свердловин.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
судові рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Відтак, під час нового розгляду справи
необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно перевірити доводи, на
яких ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін, вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, і які
правові норми належить застосувати до
вказаних правовідносин.

З огляду на викладене, суд касаційної
інстанції вважає за правильне
скасувати оскаржувані судові рішення
та направити справу до суду першої
інстанції на новий розгляд, в ході
якого необхідно усунути вказані вище
недоліки.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Ємільчинська гірничопромислова
компанія" задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 24.11.2010 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 11.05.2011 у
справі № 2а-2595/10/0670 скасувати, а
матеріали справи направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, крім як з
підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
С.Е. Острович

А.О. Рибченко