Справа № 804/15198/14
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСтепаненко В.В. при
секретаріНовченко Є.Ю. за участю:
представника позивача представника
відповідача Панишко А.О. Грищенко І.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до товариства з додатковою
відповідальністю «Автопромінь» про
стягнення заборгованості, -
Дніпропетровське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернулось до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
позовом до товариства з додатковою
відповідальністю «Автопромінь» про
стягнення заборгованості у розмірі 15
В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що в порушення вимог статей
19, 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» відповідачем не виконано
норматив робочих місць з
працевлаштування інвалідів у
кількості 1 особи, у зв'язку з чим за 1
робоче місце відповідач до 15.04.2014 року
повинен був самостійно сплатити
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 15 689,22 грн. За порушення
термінів сплати вказаної суми
позивачем була нарахована пеня в
розмірі 4,71 грн. Таким чином, загальна
сума боргу відповідача складає 15 693,93
У судовому засіданні представник
позивача просив задовольнити позов у
Відповідач позовні вимоги не визнав,
надав до суду письмові заперечення,
зазначивши, що у діях відповідача
відсутній склад господарського
правопорушення, оскільки ним вжито
всіх необхідних заходів для
забезпечення права інвалідів на
працевлаштування. Представник
відповідача просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення сторін,
розглянувши наявні документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
27 січня 2014 року товариством з обмеженою
відповідальністю «Автопромінь» подано
до Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
за формою №10-ПІ, відповідно до якого на
підприємстві середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу - 102 особи;
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 3 особи; кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях
відповідно до вимог статті 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» - 4
особи; фонд оплати праці штатних
працівників - 1.600,300 тис. грн.;
середньорічна заробітна плата
штатного працівника - 15 689,22 грн.
Розмір адміністративно-господарських
санкцій за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів становить 15 689,22 грн., проте у
встановлений законодавством термін
вказану суму не сплачено, у зв'язку з
чим позивачем у відповідності до
частини 2 статті 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» було нараховано
пеню у сумі 4,71 грн.
Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
Частиною першою статті 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
передбачено, що для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.
Згідно частини 3 статті 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.
У відповідності до частини 1 статті 18
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.
Приписами частини 2 статті 18 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
передбачено, що підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
Разом з тим, відповідно до статті 18-1
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань. Державна служба
зайнятості може за рахунок Фонду
соціального захисту інвалідів
надавати дотацію роботодавцям на
створення спеціальних робочих місць
для інвалідів, зареєстрованих у
державній службі зайнятості, а також
проводити професійну підготовку,
підвищення кваліфікації і
перепідготовку цієї категорії
інвалідів у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.
Аналіз наведених норм права свідчить
про те, що працевлаштування інвалідів
здійснюється або шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємства, або шляхом звернення до
державної служби зайнятості, яка в свою
чергу здійснює пошук підходящої роботи
для працевлаштування такого інваліда.
Відповідно до пункту 4 частини третьої
статті 50 Закону України «Про
зайнятість населення» від 05.07.2012 року
№5067-VI, чинного з 01.01.2013 року,
роботодавці зобов'язані своєчасно та в
повному обсязі у порядку,
затвердженому центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері зайнятості населення
та трудової міграції, за погодженням з
центральним органом виконавчої влади
із забезпечення реалізації державної
політики у галузі статистики, подавати
територіальним органам центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції,
інформацію про попит на робочу силу
Форма звітності та інструкції щодо їх
заповнення затверджено Наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 19.12.2005 №420, який
діяв до 11.07.2013 року. Відповідно до
загальних положень Інструкції щодо
заповнення форми звітності №3-ПН «Звіт
про наявність вакансій» підприємства,
установи й організації, їх структурні
підрозділи та філії незалежно від
форми власності та господарювання
повинні за наявності вакансій у
повному обсязі подавати інформацію про
наявність вільних робочих місць
(вакансій) центрам зайнятості за місцем
їх реєстрації як платника страхових
внесків. При цьому, у графі 15 звіту
наводяться дані про можливість
працевлаштування на вільне робоче
місце (вакантну посаду) інвалідів.
З 12.07.2013 року набрав чинності наказ
Міністерства соціальної політики
України від 31.05.2013 року №316 «Про
затвердження форми звітності №3-ПН
«Інформація про попит на робочу силу
(вакансії)» та Порядку її подання»,
згідно з пунктом 2.1 якого така
звітність подається за наявності у
роботодавця попиту на робочу силу
(вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів
з дати відкриття вакансії(й). Датою
відкриття вакансії є наступний день
після створення робочого місця чи
припинення трудових відносин з
працівником, робоче місце якого стає
вакантним, або дата, починаючи з якої
може бути укладений трудовий договір з
найманим працівником. Підпунктом 3.1.3
пункту 3.1 даного Порядку визначено, що у
звіті №3-ПН «Інформація про попит на
робочу силу (вакансії)» у пункті 3
вказується кількість вакансій, на які
можуть бути працевлаштовані громадяни,
що мають додаткові гарантії у сприянні
працевлаштуванню та зазначаються
категорії таких громадян, зокрема,
У разі якщо роботодавець планує
укомплектувати вакансію самостійно,
без допомоги служби зайнятості, він
також зобов'язаний подати форму №3-ПН,
при цьому, згідно з пунктом 2.2.6 Порядку
подання цієї звітності, зазначивши у
ній, що не потребує укомплектування
вакансії за сприянням служби
зайнятості. У випадку якщо вакансія
передбачена штатним розписом,
роботодавець має подавати інформацію
за формою №3-ПН до внесення відповідних
змін у штатний розпис (лист
Міністерства соціальної політики
України від 21.08.2013 року).
З аналізу наведених положень
нормативних актів суд приходить до
висновку, що на суб'єктів
господарювання покладено обов'язок
виділяти та створювати робочі місця
для працевлаштування інвалідів і
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів. При цьому
обов'язок підприємства щодо створення
робочих місць для інвалідів не
супроводжується його обов'язком
самостійно підбирати інвалідів на
створені робочі місця, а тому на
підприємства покладено обов'язок
надавати державній службі зайнятості
відповідну звітність щодо наявності
вакантних місць, створених для
працевлаштування осіб з обмеженими
фізичними можливостями, для
організації працевлаштування
Згідно листів Ленінського районного
центру зайнятості м. Дніпропетровська
товариство з додатковою
відповідальністю «Автопромінь» у 2013
році надавало звіти за формою №3-ПН для
працевлаштування інвалідів у
кількості 1 вакантної особи (звіти від
01.03.2013 року, 30.01.2013 року, 28.03.2013 року,
30.04.2013 року, 30.05.2013 року, 27.06.2013 року,
29.08.2013 року), проте в Ленінському
районному центрі зайнятості
м.Дніпропетровська за цей період не
перебували на обліку особи з
обмеженими фізичними можливостями, які
б мали відповідний досвід роботи або
необхідні рекомендації МСЕК.
Нормами статті 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» визначено, що
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
Таким чином, законодавством
встановлено відповідальність, яка за
своєю правовою природою є
господарсько-правовою
У відповідності до частини 1 статті 218
Господарського кодексу України
підставою для застосування такої
відповідальності до учасника
господарських відносин є вчинене
роботодавцем правопорушення в сфері
господарювання. Відповідно до частини
другої зазначеної статті учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення. При
цьому слід враховувати, що елементами
правопорушення є вина та наявність
причинного зв'язку між самим
порушенням та його наслідками.
Аналізуючи викладені обставини у їх
сукупності, суд дійшов висновку, що у
діях відповідача відсутній склад
правопорушення, оскільки ним у 2013 році
вжито усіх залежних від нього заходів,
які необхідні для виділення та
створення у належній кількості робочих
місць для працевлаштування інвалідів,
їх пошуку та працевлаштування, а отже, у
діях відповідача відсутня вина,
наявність якої є обов'язковою умовою
для застосування до відповідача
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених положеннями
статті 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Враховуючи викладене вище та беручи до
уваги той факт, що відповідно до
частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона належними і достатніми
доказами повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а позивач належними
доказами не довів вину відповідача,
підстави для задоволення позовних
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -
У задоволенні адміністративного
позову Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до товариства з додатковою
відповідальністю «Автопромінь» про
стягнення заборгованості - відмовити у
Постанова суду набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складено 15
грудня 2014 року.

Суддя В.В. Степаненко