Справа № 2а-1661/09/0107
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/66081/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Берегівському районі
Закарпатської області про визнання
відмови неправомірною та зобов'язання
вчинити певні дії за касаційною
скаргою управління Пенсійного фонду
України в Берегівському районі
Закарпатської області на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 8 липня 2011
року,

в с т а н о в и л а:

В квітні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що має статус учасника ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
категорії 1 та є інвалідом ІІІ групи
внаслідок захворювання, пов'язаного з
виконанням робіт з ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, тому відповідно до статей 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має право на отримання
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком
та державної пенсії для інвалідів ІІІ
групи в розмірі, не нижчому 6
мінімальних пенсій за віком. В зв'язку з
тим, що зазначені виплати були
проведені у значно меншому розмірі,
позивач звернулась до управління
Пенсійного фонду України в
Берегівському районі Закарпатської
області із заявою про перерахунок
призначеної пенсії, але відповідач
відмовив у цьому. Просила поновити
строк звернення до суду; визнати
неправомірною відмову відповідача;
зобов'язати відповідача нарахувати
позивачу пенсію в розмірі 6 мінімальних
пенсій за віком та щомісячну додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії
за віком, встановленого частиною
першою статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за період з 1 січня 2007 року
по 31 березня 2009 року та стягнути з
відповідача на користь позивача 50282,09
грн.

Постановою Берегівського районного
суду Закарпатської області від 15 липня
2009 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково. Визнано неправомірними дії
управління Пенсійного фонду України в
Берегівському районі Закарпатської
області щодо відмови в нарахуванні та
виплаті пенсії ОСОБА_1 в розмірі,
передбаченому статтями 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з 1 січня 2007 року. Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
Берегівському районі Закарпатської
області здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_1 пенсії у розмірі 6
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 50 процентів
мінімальної пенсії за віком за період з
1 січня 2007 року по 31 березня 2009 року.
В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 8 липня
2011 року апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Берегівському районі Закарпатської
області задоволено частково. Постанову
Берегівського районного суду
Закарпатської області від 15 липня 2009
року скасовано. Позов ОСОБА_1
задоволено частково. Визнано
протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в
Берегівському районі Закарпатської
області щодо ненарахування і невиплати
ОСОБА_1 державної пенсії в розмірі 6
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії як особі, яка
постраждала внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС, в розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком
відповідно до статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з врахуванням статті 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» за період із 22
травня 2008 року по 31 березня 2009 року.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Берегівському районі
Закарпатської області провести
нарахування та виплату ОСОБА_1
державної пенсії в розмірі 6
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії як особі, яка
постраждала внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС, в розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком
відповідно до статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з врахуванням частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за період з 22 травня
2008 року по 31 березня 2009 року та з
врахуванням виплачених сум за цей
період. У задоволенні
позовних вимог за період з 1 січня 2007
року по 31 грудня 2007 року відмовлено.

Вказуючи на допущені, на думку
управління Пенсійного фонду України в
Берегівському районі Закарпатської
області, судом апеляційної інстанції
порушення норм чинного матеріального
та процесуального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильного судового рішення,
відповідач просить скасувати
постановлене судове рішення суду
апеляційної інстанції та ухвалити нове
судове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судом
апеляційної інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 має статус особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, категорії 1, є інвалідом ІІІ
групи внаслідок захворювання,
пов'язаного з виконанням робіт з
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС.

Статтею 49 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII
передбачено, що пенсії особам,
віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до частини четвертої статті
54 цього Закону (в редакції, що діяла до
1 січня 2008 року), якою визначено
підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
категорії 1, та у зв'язку з утратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів ІІІ групи, щодо
яких встановлено зв'язок із
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими 6 мінімальних пенсій за
віком.

Згідно зі статтею 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
інвалідам ІІІ групи - у розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком.

Як передбачено статтею 53 зазначеного
Закону, виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Проте підпунктом 15 пункту 28 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28 грудня 2007 року № 107-VI
частини третю та четверту статті 54
Закону № 796-ХІІ викладено в новій
редакції, відповідно до змісту яких у
всіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими: для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1986 році, зокрема,
по IIІ групі інвалідності - 180 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1987 - 1990 роках та
осіб, евакуйованих у 1986 році із зони
відчуження, зокрема, по IIІ групі
інвалідності - 140 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для інших
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою, зокрема,
по IIІ групі інвалідності - 110 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Підпунктом 12 пункту 28 розділу ІІ Закону
№ 107-VI статтю 50 Закону № 796-ХІІ
викладено в новій редакції, відповідно
до якої особам, віднесеним до категорії
1, призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам IIІ групи - у розмірі
15 процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
пункту 28 розділу ІІ Закону № 107-VI
визнані неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Вихідним критерієм розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ, є мінімальний розмір пенсії за
віком, який відповідно до частини
першої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
тобто законами України про Державний
бюджет на відповідні роки.

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо застосування
розміру мінімального розміру пенсії за
віком, встановленого частиною першою
цієї статті, тільки стосовно
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, на
думку колегії суддів, не є перешкодою
для застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосуванню підлягає мінімальний
розмір пенсії за віком, який
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законами
про Державний бюджет України на
відповідні роки, а не розміри твердих
сум, що установлені постановами
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок державного
бюджету» від 3 січня 2002 року
№ 1 (з урахуванням змін, внесених
постановою Кабінету Міністрів України
«Про підвищення розмірів пенсій,
призначених відповідно до частини
четвертої статті 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 13 липня
2004 року № 894) та «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» від 28 травня 2008 року №530.

У 2009 році змін до статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
які б встановлювали обмеження щодо
зазначених виплат, не вносилось.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та відмовляючи у
задоволенні позовних вимог за період з
1 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року,
правильно застосував наслідки
пропущеного позивачем річного строку
для звернення до адміністративного
суду, встановлений статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), оскільки
відповідач наполягав на застосуванні
таких наслідків, передбачених статтею
100 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржуване судове рішення суду
апеляційної інстанції постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводами
касаційної скарги висновки, викладені
в судовому рішенні, не спростовуються,
підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Берегівському районі Закарпатської
області залишити без задоволення, а
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 8 липня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.