Справа № А9/381-07
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/53942/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу
Іванківської міжрайонної державної
податкової інспекції Київської
області Державної податкової служби

на постанову Господарського суду
Київської області від 03 грудня 2007 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 02 серпня 2012
року

у справі № А9/381-07

за позовом Іванківської міжрайонної
державної податкової інспекції
Київської області Державної
податкової служби

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лікеро-горілчаний
завод «Тетерів»,

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тетерів»

про визнання договору таким, що
укладений з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, зобов'язання вчинення дій
та стягнення 18 876
911,64 грн. на користь держави, -

ВСТАНОВИВ:

Іванківська міжрайонна державна
податкова інспекція Київської області
Державної податкової служби (далі -
Іванківська МДПІ Київської області
ДПС; позивач) звернулась до суду з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лікеро-горілчаний
завод «Тетерів» (далі - ТОВ «ЛГЗ
«Тетерів»; відповідач-1) та Товариства з
обмеженою відповідальністю «Тетерів»
(далі - ТОВ «Тетерів»; відповідач-2), в
якому просила визнати договір № 5/10/1
від 05 жовтня 2006 року таким, що укладений
з метою яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, а
також стягнути з ТОВ «ЛГЗ «Тетерів» на
користь ТОВ «Тетерів» все отримане за
договором № 5/10/1 від 05 жовтня 2006 року та
стягнути з відповідача-2 суму коштів у
розмірі 18 876 911,64 грн. на користь держави.

Постановою Господарського суду
Київської області від 03 грудня 2007 року
в позові відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, позивач оскаржив
його в апеляційному порядку.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 02 серпня
2012 року апеляційну скаргу
Іванківської МДПІ Київської області
ДПС задоволено частково. Постанову
Господарського суду Київської області
від 03 грудня 2007 року в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
визнання договору таким, що укладений з
метою яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства,
скасовано. Провадження у справі в
зазначеній частині закрито. В іншій
частині постанову Господарського суду
Київської області від 03 грудня 2007 року
залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями у справі, позивач оскаржив їх
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі,
Іванківська МДПІ Київської області
ДПС, посилаючись на порушення судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати повністю постанову
Господарського суду Київської області
від 03 грудня 2007 року, ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 02 серпня 2012 року та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, хоча були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

В зв'язку з цим, касаційний розгляд
справи проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до пункту 2
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з таких
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що між ТОВ «ЛГЗ «Тетерів»
та ТОВ «Тетерів» укладено договір
купівлі-продажу товарно-матеріальних
цінностей № 5/10/1 від 05 жовтня 2006 року,
фактичне виконання якого
підтверджується наявними в матеріалах
справи первинними та платіжними
документами.

Позивач просив суд визнати
недійсним договір як такий, що
укладений з метою, завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства,
вказуючи при цьому на наявність
протиправного умислу у відповідачів,
на обґрунтування якого посилався на
придбання ТОВ «ЛГЗ «Тетерів»
товарно-матеріальних цінностей
(обладнання та матеріалів) у ТОВ
«Тетерів» для проведення робіт з
розширення цеху по виробництву
алкогольної, безалкогольної продукції
та спиртосховища, які заборонено
статтею 16 Закону України від 27 лютого
1991 року № 791а-XII «Про правовий режим
території, що зазнала радіоактивного
забруднення внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 791а-XII).

Закриваючи провадження у справі в
частині позовної вимоги про визнання
договору № 5/10/1 від 05 жовтня 2006 року
таким, що укладений з метою яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, суд апеляційної
інстанції виходив з наступних мотивів,
з якими погоджується суд касаційної
інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 208
Господарського кодексу України якщо
господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а в
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
усе належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише в однієї зі
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Наведену норму слід застосовувати з
урахуванням того, що відповідно до
статті 228 Цивільного кодексу
України (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- ЦК України) правочин, учинений з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, водночас є
таким, що порушує публічний порядок, а
отже, - нікчемним.

Як зазначено у частині 2 статті 215 ЦК
України визнання судом нікчемних
правочинів недійсними не вимагається.

Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК
України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. Тому
позови податкових органів про визнання
такого правочину (угоди,
господарського зобов'язання) недійсним
судовому розгляду на час звернення
Іванківської МДПІ Київської області
ДПС з позовом до суду не підлягали.

В той же час, органи державної
податкової служби, вказані в абзаці 1
статті 10 Закону України від 04 грудня 1990
року № 509-XII «Про державну податкову
службу в Україні» (в редакції, чинній на
час звернення Іванківської МДПІ
Київської області ДПС з позовом до
суду), могли на підставі пункту 11 цієї
статті звертатись до судів із позовами
про стягнення в доход держави коштів,
одержаних за правочинами, вчиненими з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства,
посилаючись на їх нікчемність.

Водночас передумовою для звернення до
суду з позовом про стягнення коштів,
отриманих за нікчемним правочином,
мало бути отримання контролюючим
органом відповідних доказів на
підтвердження наявності у сторін
(сторони) такого правочину мети,
завідомо суперечної інтересам держави
і суспільства.

Разом з тим, як встановлено
судами, вказуючи про те, що укладений
між ТОВ «ЛГЗ «Тетерів» та ТОВ
«Тетерів» договір є нікчемним, позивач
не надав жодних належних доказів того,
що спірний правочин не відповідає
дійсним намірам учасників щодо набуття
цивільних прав і обов'язків та що ці
наміри суперечать інтересам держави і
суспільства. Зокрема, враховуючи те, що
предметом розглядуваного
господарського зобов'язання була
поставка товарно-матеріальних
цінностей та з огляду на відсутність
доказів на підтвердження тієї
обставини, що товари відповідачем-1 у
відповідача-2 придбавались з метою
проведення саме робіт з розширення
цеху з виробництва алкогольної,
безалкогольної продукції та
спиртосховища, а не з їх реконструкції,
про що свідчать наявні в матеріалах
справи документи, не можна визнати
обґрунтованим посилання контролюючого
органу на приписи статті 16 Закону №
791а-XII, як на підставу для висновку про
нікчемність оспорюваного правочину.

За наведених обставин, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
не знаходить підстав, які могли б
призвести до зміни чи скасування
ухвали Київського апеляційного
адміністративного суду від 02 серпня 2012
року безвідносно до мотивів, на яких
ґрунтується висновок суду апеляційної
інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Іванківської
міжрайонної державної податкової
інспекції Київської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення, а ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 02 серпня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановленими главою 3 розділу IV
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.