Справа № 2а-13468/10/2670
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

01 грудня 2014 року м. Київ
В/800/5175/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Цвіркуна Ю.І. - суддя-доповідач,

Ланченко Л.В., Пилипчук Н.Г., Федорова
М.О., Юрченко В.П.,

розглянувши заяву Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління ДФС у м.
Києві

про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 03.09.2014 року у справі
№2а-13468/10/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Л.М.Т. - ТОРГОВИЙ ДІМ»

до Державної податкової інспекції у
Оболонському районі міста Києва

про визнання дій протиправними,
визнання рішення та акта нечинними,

встановив:

Державна податкова інспекція в
Оболонському районі Головного
управління ДФС у м. Києві звернулась із
заявою про перегляд Верховним Судом
України ухвали Вищого
адміністративного суду України від
03.09.2014 року у справі №2а-13468/10/2670, якою
касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Оболонському районі міста
Києва залишено без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 06.12.2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 21.06.2011 року -
без змін.

У заяві про перегляд судового рішення
заявник посилається на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, а саме пп. «г» п. 9.8
ст. 9 Закону України «Про податок на
додану вартість», пп. «г» п. 25 Положення
про реєстрацію платників податку на
додану вартість, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 01.03.2000 року №79.

Як приклад неоднакового застосування
одних і тих самих правових норм,
заявник вказує і додає ухвалу Вищого
адміністративного суду України від
22.04.2010 року (№К-8008/08).

Згідно із статтею 237 КАС України заява
про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів: 1)
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; 2) встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом;
3) порушення норм матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення Вищим адміністративним
судом України незаконного судового
рішення з питань, передбачених статтею
171-1 цього Кодексу.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи (пункт 4
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 13
грудня 2010 року №2 «Про судову практику
застосування статей 235-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України»).

З огляду на зміст відповідних судових
рішень, у справі, щодо якої подано заяву
про перегляд, та справі, на яку
посилається заявник в обґрунтування
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права судом
касаційної інстанції, колегія суддів
не вбачає подібність правовідносин.

Так, при постановленні ухвали Вищого
адміністративного суду України від
03.09.2014 року у справі №2а-13468/10/2670 суд
касаційної інстанції погодився із
висновками судів попередніх інстанцій
про неправомірність оспорюваного акта
про анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість, висновки
якого спростовуються матеріалами
справи.

З тексту ухвали ухвалу Вищого
адміністративного суду України від
22.04.2010 року (№К-8008/08), на яку
заявник посилається в обґрунтування
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції норм
матеріального права, вбачається, що суд
касаційної інстанції направив цю
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, оскільки судами попередніх
інстанцій не вжито належних заходів
для встановлення фактичних обставин,
пов'язаних із діями податкового органу
щодо анулювання реєстрації позивача як
платника податку на додану вартість.

Тож у судових рішеннях, на які
посилається заявник, відсутнє різне
правозастосування в подібних
правовідносинах, яке відповідно до
статті 237 КАС України може бути
підставою для перегляду судових рішень
в адміністративній справі Верховним
Судом України.

Оскільки чинне законодавство
підставою для подання заяви про
перегляд судових рішень та допуску
адміністративної справи для перегляду
Верховним Судом України визначає різне
застосування судом (судами) касаційної
інстанції норм матеріального права в
подібних правовідносинах, колегія
суддів дійшла висновку про відмову в
допуску даної справи до провадження.

Керуючись статтями 236-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Відмовити Державній податковій
інспекції в Оболонському районі
Головного управління ДФС у м. Києві у
допуску до перегляду Верховним Судом
України ухвали Вищого
адміністративного суду України від
03.09.2014 року у справі №2а-13468/10/2670.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та не може бути
оскаржена.

Судді
Ю.І.Цвіркун

Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук

М.О.Федоров

В.П.Юрченко