Справа № 2а-2626/12/1070
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/69721/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

за участю секретаря судового
засідання: Горголь І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Миронівської міжрайонної державної
податкової інспекції Київської
області Державної податкової служби

на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 16 серпня 2012
року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 жовтня 2012
року

у справі № 2а-2626/12/1070

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Миронівської міжрайонної державної
податкової інспекції Київської
області Державної податкової служби

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 16 серпня
2012 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 жовтня 2012
року, адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП
ОСОБА_3; позивач) до Миронівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Київської області Державної
податкової служби (далі - Миронівська
МДПІ Київської області ДПС; відповідач)
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення №
від 29 лютого 2012 року. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
ФОП ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2 146,00
грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями у справі, відповідач
оскаржив їх в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі,
Миронівська МДПІ Київської області
ДПС, посилаючись на порушення судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 16 серпня 2012
року, ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 жовтня 2012
року в повному обсязі та прийняти нове
рішення, яким відмовити в позові.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а постановлені у справі
судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з таких
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
документальну невиїзну перевірку ФОП
ОСОБА_3 з питань дотримання вимог
податкового законодавства,
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податку на
додану вартість за період з 01 квітня 2011
року по 31 жовтня 2011 року, за
результатами якої складено акт №
43/1710/НОМЕР_2 від 16 лютого 2012
року.

На підставі зазначеного акту перевірки
контролюючим органом прийнято
податкове повідомлення-рішення №
від 29 лютого 2012 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 399 804,38 грн. (368 275,53
грн. - основний платіж, 31 528,85 грн. -
штрафні (фінансові) санкції).

За результатами адміністративного
оскарження, названий акт
індивідуальної дії скасовано в частині
збільшення ФОП ОСОБА_3 суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 2,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями, а в решті -
залишено без змін.

Перевіркою встановлено порушення
підприємцем підпункту 14.1.185 пункту 14.1
статті 14, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1
статті 187, пунктів 198.3, 198.6 статті
198 Податкового кодексу України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - ПК
України) у зв'язку з неправомірним
віднесенням до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість,
сплачених в ціні придбаних у Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4
товарно-матеріальних цінностей та
транспортно-експедиційних послуг за
нікчемними правочинами.

Обґрунтовуючи свою позицію,
податковий орган посилався на акт
№ 14/1701/НОМЕР_3 від 15 грудня 2011
року про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ФОП
ОСОБА_4 з питань правомірності
нарахування податку на додану вартість
за період з березня 2010 року по грудень
2011 року, в якому викладено думку
про те, що укладені зазначеним
підприємцем з контрагентами правочини
порушують публічний порядок,
суперечать інтересам держави та
суспільства, вчинені удавано з метою
ухилення від сплати податків третіх
осіб.

Крім того, відповідач наголошував
на ненаданні позивачем на перевірку
звітів та інших документів, які
свідчать про реальність розглядуваних
господарських операцій.

Задовольняючи адміністративний позов,
суди попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті
198 ПК України передбачено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
ПК України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16
липня 1999 року № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон №
996-XIV) первинним документом є документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
№ 996-XIV підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у
платника права на податковий кредит з
податку на додану вартість є факт
реального здійснення операцій з
придбання товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в
оподатковуваних операціях, а також
оформлення відповідних операцій
належним чином складеними первинними
документами, які містять достовірні
відомості про їх обсяг та зміст.

Як з'ясовано судами, на
підтвердження фактичного виконання
спірних господарських операцій
позивачем долучено до матеріалів
справи належним чином оформлені
специфікації, видаткові накладні, акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
податкові накладні,
товарно-транспортні накладні. Вказані
документи в повній мірі підтверджують
реальний характер розглядуваних
поставок.

Судовими інстанціями також
встановлено наявність у ФОП ОСОБА_4
необхідних умов для здійснення спірних
операцій, зокрема, кваліфікованого
персоналу та транспортних засобів, про
що свідчать наявні в матеріалах справи
трудові договори, договори про оренду
автомобільного транспорту, технічна
документація на транспорт.

При цьому відповідачем не
заперечується, що понесені ФОП ОСОБА_3
витрати безпосередньо пов'язані з його
господарською діяльністю, а оспорювані
операції здійснені за наявності
розумних економічних причин (ділової
мети) та наміру одержати економічний
ефект.

Враховуючи викладене та з огляду
на принцип індивідуальної
відповідальності платника податку,
висновок судів першої та апеляційної
інстанцій про відсутність у
відповідача в даній ситуації правових
підстав для прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення слід
визнати правильним.

За наведених обставин, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Київського
окружного адміністративного суду від 16
серпня 2012 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 жовтня 2012
року такими, що прийняті з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до їх
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Миронівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Київської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення, а постанову Київського
окружного адміністративного суду від 16
серпня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23 жовтня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3 розділу
IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.