Справа № 804/11586/13-а
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2014 рокусправа № 804/11586/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Головко О.В.

суддів:
Суховарова А.В. Ясенової Т.І.

за участю секретаря судового
засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Спецмонтажпроектбуд» на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 04 листопада
2013 року в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Спецмонтажпроектбуд»

до Криворізької південної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в :

ТОВ
«Спецмонтажпроектбуд» у вересні 2013
року звернулося до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
позовом, в якому просило визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення рішення Криворізької
південної об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № та
№ від 17 травня 2013 року.

Постановою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 04 листопада
2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись з
рішенням суду першої інстанції позивач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду та прийняти
нову, якою позов задовольнити.
Апеляційна скарга ґрунтується на тому,
що судом першої інстанції не надано
належної оцінки нормам чинного
законодавства, що призвело до
прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали
справи, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги, а також
правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права
та правової оцінки обставин у справі,
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Судом встановлено,
матеріалами справи підтверджено, що
Криворізькою південною ОДПІ Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області у період з
12.04.2013 по 18.04.2013 було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Спецмонтажпроектбуд» з
питань дотримання вимог податкового та
іншого законодавства під час
фінансово-господарських відносин з ТОВ
«Саноіл Торг» за період з 01.01.2010 по
01.04.2013, за результатами якої складно Акт
№ 563/222/31932809 від 25.04.2013.

На підставі висновків
акту перевірки відповідачем 17 травня
2013 року були винесені податкові
повідомлення-рішення № , яким ТОВ
«Спецмонтажпроектбуд» збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток за основним платежем на суму
1202953,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями на суму 237436,00 грн. та № ,
яким ТОВ «Спецмонтажпроектбуд»
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість за
основним платежем на суму 511227,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями на
суму 127806,75 грн.

Підставою для
прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень стали висновки,
викладені в акті перевірки, згідно з
якими угоди, укладені ТОВ
«Спецмонтажпроектбуд» з ТОВ «Саноіл
Торг», не були спрямовані на реальне
настання правових наслідків, в
результаті чого підприємством було
занижено податок на прибуток на суму
1202953,62 грн. та занижено податок на
додану вартість на суму 511227,50 грн.

В основу таких висновків було
покладено акт перевірки ТОВ «Саноіл
Торг», згідно з висновками якого
податковим органом встановлено
відсутність об'єктів оподаткування та
неможливість реального здійснення
господарських операцій.

Надаючи оцінку обґрунтованості
висновків податкового органу та
правомірності оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень колегія суддів
зазначає, що відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1
ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Положеннями пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України
передбачено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті та інших
витрат, визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу,
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Витрати операційної діяльності,
зокрема, включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає, зокрема, у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів (послуг) або
дата отримання платником податку
товарів (послуг), що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Положеннями пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання товарів
(послуг), на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту
(п. 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України).

Як вбачається з
матеріалів справи між ТОВ
«Спецмонтажпроектбуд» та ТОВ «Саноіл
Торг» було укладено договори поставки
олії соняшникової нерафінованої та
шроту з насіння соняшника № 16/2-05-11 від
16.05.2011 та № 02-12-11 від 02.12.2011.

В Специфікаціях до
вказаних договорів визначено умови
поставки, а саме: EXW - м. Миколаїв.

На виконання договорів
були виписані податкові та видаткові
накладні, акти приймання-передачі, а
також проведено оплату товару, що
підтверджується копіями виписок з
розрахункового рахунку позивача, які
містяться в матеріалах справи.

Колегія суддів встановила, що вказані
первинні документи складені
відповідно до вимог чинного
законодавства, що також не
спростовується податковим органом.

Вищезазначені договори не було визнано
недійсними в судовому порядку.

З метою реалізації
поставленого товару за митний кордон
України ТОВ «Спецмонтажпроектбуд»
було укладено договори комісії з ТОВ
«ЮГЕКОТОП», за умовами яких базисом
поставки на експорт є FOB - порт Миколаїв
(причал 3). Здійснення ТОВ «ЮГЕКОТОП»
зовнішньоекономічних операцій щодо
продажу товару підтверджується
належними та достатніми первинними
документами та не спростовані
податковим органом.

Ухвалюючи оскаржуване
рішення суд першої інстанції виходив з
того, що ТОВ «Спецмонтажпроектбуд» не
надано документів, які б
підтверджували транспортування товару
від ТОВ «Саноіл Торг», а також
сертифікати якості виробника та не
наведено жодних відомостей про
виробника товару. При цьому суд також
зазначив про відсутність у позивача та
контрагента-продавця складських
приміщень та жодних доказів укладання
договорів оренди складських приміщень,
що в свою чергу свідчить про
безтоварність господарських операцій
позивача, здійснених з ТОВ «Саноіл
Торг».

Проте суд апеляційної
інстанції знаходить необґрунтованими
такі висновки суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Підпунктом 11.1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України № 363 від 14.10.1997,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 20 лютого 1998 року за №
128/2568, визначено, що основними
документами на перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.

Згідно з пунктом 1
вказаних Правил товарно-транспортна
накладна - єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Положенням про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженим
наказом Міністерства фінансів України
№ 88 від 24.05.1995, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 05 червня
1995 року за № 168/704, визначено, що
господарські операції відображаються
у бухгалтерському обліку методом їх
суцільного і безперервного
документування. Записи в облікових
регістрах провадяться на підставі
первинних документів, створених
відповідно до вимог цього Положення.

Пунктами 2.1 та 2.2
вказаного Положення встановлено, що
первинні документи - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, тобто факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Статтею 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Відповідальність за несвоєчасне
складання первинних документів і
регістрів бухгалтерського обліку та
недостовірність відображених у них
даних несуть особи, які склали та
підписали ці документи.

Таким чином колегія
суддів доходить висновку, що неподання
ТТН та подорожніх листів в сукупності з
іншими доказами може лягти в основу
висновків про недоведеність поставки
товару, тоді як відсутність останніх,
за наявності належно складених
первинних документів бухгалтерського
обліку, не може слугувати єдиною
підставою для визнання господарської
операції безтоварною.

Крім того судом
апеляційної інстанції з'ясовано, що
поставка товару здійснювалася на склад
продавця та відповідно до договорів
комісії, укладених позивачем з ТОВ
«ЮГЕКОТОП», за умовами яких останній
зобов'язувався здійснити перевезення,
перевалку та митне очищення олії та
шроту соняшникового безпосередньо зі
складу продавця - ТОВ «Саноіл Торг», що
виключає необхідність укладання
додаткових договорів перевезення
товару та відповідно оформлення ТТН.

Також судом
встановлено, що перевезення шроту
соняшникового здійснювалося на
підставі договору, укладеного з ТОВ СК
«Агроконтракт» про надання
транспортно-експедиційних послуг.
Митне оформлення та очищення товару
було проведено ПП «Профіт Буг» на
підставі договору № 01-07 від 01.07.2011. Олія
соняшникова зберігалась у спеціальних
резервуарах, перевезення до місця
розвантаження також здійснювалося
спеціальним автотранспортом
відповідно до договорів, укладених з
ТОВ «Евері». Здійснення вказаних
господарських операцій
підтверджується ТТН, актами
прийняття-здачі робіт (надання послуг),
інвойсами, а також коносаментами, що
підтверджують факт відвантаження та
прийняття товару на борт судна.

При цьому суд зазначає,
що відсутність у ТОВ «Саноіл Торг»
складських приміщень не доведена
жодними належними доказами.

Також суд апеляційної
інстанції звертає увагу, що
сертифікати якості видаються
безпосередньо виробником товару
(продукції) на підтвердження
відповідності продукції певним
нормативним вимогам і стандартам
якості. Такі документи не можуть
вважатися первинними в розумінні
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та бути підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій.

Спростовуючи висновки
суду першої інстанції щодо не надання
позивачем до перевірки декларації про
оптову ціну на продовольчі товари,
колегія суддів зазначає, що вимоги до
заповнення і застосування декларації
про оптову ціну на продовольчі товари,
щодо яких запроваджено державне
регулювання, встановлено Інструкцією
про заповнення і застосування
декларації про оптову ціну на
продовольчі товари, щодо яких
запроваджено державне регулювання,
затвердженою наказом Міністерство
економіки України № 341 від 13.08.2008,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 20 серпня 2008 року за № 767/15458.

Відповідно до положень
розділу 3 вказаної Інструкції завірена
керівником або особою, яка його
заміщує, копія декларації надається
виробником кожному покупцеві
(товароотримувачу, вантажоодержувачу)
товару разом з первинними документами
для проведення господарських операцій
з відпуску товару і застосовується на
всіх етапах реалізації товару.
Декларація (копія декларації)
зберігається суб'єктом господарювання
протягом трьох років разом з первинним
документом для проведення
господарських операцій з відпуску
товару та надається на вимогу органів
державного контролю за цінами під час
перевірки додержання державної
дисципліни цін, а також за письмовими
запитами цих органів.

Аналіз наведених норм
права дає змогу дійти висновку, що
декларація про оптову ціну на
продовольчі товари не є первинним
документом, що використовується для
цілей бухгалтерського обліку та є
обов'язковим для надання лише у випадку
здійснення державними органами
перевірки додержання державної
дисципліни цін.

Також при винесенні рішення
суд першої інстанції врахував висновки
акту перевірки щодо наявності у
провадженні управління розслідування
особливо важливих справ ГСУ ДПС
України матеріалів досудового
розслідування № 0000031 за ознаками
злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК
України, та щодо невстановлених осіб за
ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст.
205 КК України. При цьому зазначено, що
ТОВ «Спецмонтажпроектбуд» є одним із
підприємств, яким сприяли в ухиленні
від сплати податків.

Вказані обставини
спростовуються матеріалами справи, з
яких вбачається, що СВ фінансових
розслідувань Криворізької південної
ОДПІ Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області 26.02.2014
винесено постанову про закриття
кримінального провадження № 0000031,
факт вчинення кримінального
правопорушення службовими особами ТОВ
«Спецмонтажпроектбуд» не
підтверджено.

З огляду на викладене суд
апеляційної інстанції доходить
висновку, що факт здійснення ТОВ
«Спецмонтажпроектбуд» господарських
операцій з ТОВ «Саноіл Торг»
підтверджується належними та
достатніми первинними документами
бухгалтерського обліку, що є підставою
для віднесення сум витрат по вказаним
угодам до витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
віднесення сум ПДВ, сплачених в ціні
товару, до податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування, а
тому податкові повідомлення рішення
Криворізької південної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № та
№ від 17 травня 2013 року є такими,
що прийняті всупереч вимогам чинного
законодавства та підлягають
скасуванню.

Крім того колегія суддів
зазначає, що неналежне виконання
податкових зобов'язань контрагентом
позивач тягне відповідальність та
негативні наслідки саме для цієї особи.
Зазначені обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість у випадку, коли останній
виконав усі передбачені законом умови
стосовно отримання такого
відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту, а також на
віднесення сум витрат до витрат, що
враховуються при визначенні об'єкту
оподаткування податком на прибуток.

Враховуючи викладене,
колегія суддів зазначає, що висновки
суду першої інстанції не відповідають
обставинам справи, судом порушено
норми матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи, а
тому вбачаються підстави для
скасування постанови та ухвалення
нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 198,
202, 205, 207 Кодексу адміністративного
судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Спецмонтажпроектбуд» задовольнити.

Постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 04 листопада
2013 року в адміністративній справі №
804/11586/13-а скасувати.

Позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Спецмонтажпроектбуд» задовольнити.

Визнати протиправними
та скасувати податкові
повідомлення-рішення Криворізької
південної об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № , №
від 17 травня 2013 року.

Постанова суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів з дня
складання в повному обсязі.

Повний текст постанови складений
02 грудня 2014 року.

Головуючий:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров

Суддя:
Т.І. Ясенова