Справа № 817/2092/14
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА

іменем України

"18" грудня 2014 р.
Справа № 817/2092/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Шидловського В.Б.

суддів:
Євпак В.В.

Капустинського М.М.,

при секретарі
Волянській О.В. ,

за участю

представника відповідача: Довгалюк І.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "13" жовтня
2014 р. у справі за позовом Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4 до
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
про скасування рішень ,-

ВСТАНОВИВ:

23 липня 2014 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області (з
урахуванням заяви про зміну предмета
позову) про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень
рішень № від 20.03.2013 року, №
від 20.03.2014 року, №2 від 06.06.2014 року,
№ 2 від 06.06.2014 року, № 2 від
06.06.2014 року; рішення про застосування
штрафних санкцій № 2 від 06.06.2014
року, вимоги про сплату боргу (недоїмки)
№19 від 26.05.2014 року.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2014
року позовні вимоги задоволено
частково.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від
20.03.2013 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість на загальну суму 13477,50
грн., у тому числі за основним платежем
на 10782,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями на 2695,5 грн.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від
06.06.2014 року № 2 про збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість на загальну суму 12346,5
грн., у тому числі за основним платежем
на 8231,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями на 4115,5 грн.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від
06.06.2014 року № 2 про збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб в частині
штрафних (фінансових) санкцій в сумі
484,58 грн.

Визнано протиправною та скасовано
вимогу про сплату боргу (недоїмки) №19
від 26.05.2014 року в частині недоїмки в
сумі 26176,0 грн.

Визнано протиправним та скасовано
рішення про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску № 2
від 06.06.2014 року в частині штрафних
санкцій в сумі 2558,0 грн.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
Державна податкова інспекція у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
звернулся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
вищевказану постанову та прийняти
нову, якою в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі. В
апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для скасування постанови суду першої
інстанції.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_4
зареєстрована як фізична
особа-підприємець виконавчим
комітетом Рівненської міської ради
18.07.2003 року; є платником податку на
додану вартість згідно зі свідоцтвом
НОМЕР_4 від 02.06.2010 року; зареєстровані
види діяльності: роздрібна торгів
алкогольними та тютюновими виробами,
харчовими продуктами (аркуш акта 2,
а.с.6).

На підставі направлення №124/17-100/35 від
15.02.2013 року та наказу №76 від 23.01.2013 року
(а.с.61, 62), відповідно до п.75.1 ст.75, п.77.4
ст.77, ст.82 Податкового кодексу України
уповноваженою особою ДПІ у м.Рівному ГУ
Міндоходів у Рівненській області
проведена документальна планова
виїзна перевірка
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання ФОП ОСОБА_4 вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 року по
31.12.2012 року. За результатами перевірки
складено акт № 62/17-117/НОМЕР_3 від 07.03.2013
року (а.с.6-16), відповідно до висновків
встановлені порушення:

відповідно до результатів перевірки
оподатковуваний дохід ФОП ОСОБА_4 за 2011
рік становить 32150,30 грн. та за 2012 рік -
40355,00 грн. А це є включенням в податкову
декларацію про доходи перекручених
даних, що привело до заниження
оподатковуваного доходу за 2011 рік на
26850,30 грн. та за 2012 рік на 38000,00 грн.
Протягом 2011 року ФОП ОСОБА_4
сплачувався збір за провадження деяких
видів підприємницької діяльності, що
перевищує суми податку з доходів
фізичних осіб згідно результатів
проведеної перевірки. У відповідності
до ст.164, п.167.1 ст.167, ст.176, пп.177.4 ст.177
Податкового кодексу України
донарахована сума податку на доходи
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю за 2011 та за
2012 роки відсутня;

встановлено відсутність обліку
доходів і витрат, книга обліку доходів
і витрат для перевірки не представлена,
чим порушено абз.6 п.6 ст.128
Господарського кодексу України, п.177.10
ст.177 Податкового кодексу України;

встановлено порушення ст.198, п.199.1 ст.199
Податкового кодексу України, в
результаті встановлених порушень
донараховано ПДВ за листопад 2012 року в
сумі 4192,00 грн. та за грудень 2012 року -
6590,00 грн. Всього донараховано ПДВ у сумі
10782,00 грн.;

встановлено не перерахування до
бюджету податку з доходів фізичних
осіб (найманих працівників) за період
2011-2012 роки у сумі 6483,16 грн., чим порушено
пп.14.1.180 п.14.1 ст.14, п.54.2 ст.54, п.168.1 ст.168 та
п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України.
Встановлено несвоєчасне подання
платіжних доручень належного до сплати
податку на доходи фізичних осіб, чим
порушено пп.14.1.180 п.14.1 ст.14, п.54.2 ст.54,
п.168.1 ст.168 та п.176.2 ст.176 Податкового
кодексу України.

На підставі акта перевірки №
62/17-117/НОМЕР_3 від 07.03.2013 року ДПІ у
м.Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській
області прийнято:

податкове повідомлення-рішення №
від 20.03.2013 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем "податок на додану вартість по
вітчизняних товарах" на 13477,50 грн., в
тому числі за основним платежем в сумі
10782,00 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями в сумі 2695,50 грн. (а.с.72);

податкове повідомлення-рішення №
від 20.03.2013 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем "податок на доходи фізичних
осіб" на 8103,95 грн., в тому числі за
основним платежем в сумі 6483,16 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями в
сумі 1620,79 грн. (а.с.73).

Крім цього, суд встановив, що на
підставі направлення № 86/272/17-16-17-01 від
06.05.2014 року та наказу № 280 від 22.04.2014 року
(а.с.59, 60), відповідно до п.75.1 ст.75; п.77.4
ст.77; ст.82 Податкового кодексу України
уповноваженою особою ДПІ у м.Рівному ГУ
Міндоходів у Рівненській області
проведена планова виїзна
документальна перевірка ФОП ОСОБА_4
щодо своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків
і зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2013
року, дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, виконання вимог
валютного та іншого законодавства,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011 року по 31.12.2013 року. За
результатами перевірки складено акт
№85//17-16-17-01-19 від 26.05.2014 року
(а.с.18-29), відповідно до висновків якого
перевіркою встановлено порушення:

п.138.4 ст.138, п.177.2 ст.177 Податкового
кодексу України № 2755-IV, в результаті
чого безпідставно завищено
собівартість реалізованого товару на
загальну суму 41154,00 грн.; заниження
податку на доходи фізичних осіб згідно
з результатами перевірки за 2013 рік
становить 6173,10 грн.;

п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст.8 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", донарахована
за результатами перевірки сума єдиного
внеску за 2011 рік в сумі 9317,05 грн., за 2012
рік в сумі 13186,00 грн., за 2013 рік в сумі
7091,00 грн.;

ст.198, п.199.1 ст.199 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість всього у
сумі 8231,00 грн., у тому числі: за листопад
2013 року на 2113,00 грн., за грудень 2013 року
на 6118,00 грн.;

ст.2 розділу ХІХ "Прикінцеві положення",
ст.4 підрозділ 10 "Інші перехідні
положення" розділу ХХ "Перехідні
положення", пп.49.18.1 п.49.18 ст.49
Податкового кодексу України та Закону
України "Про збір на розвиток
виноградарства, садівництва та
хмелярства", а саме проведеною
перевіркою встановлено неподання
розрахунків збору на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства за січень 2013 року та квітень
2013 року, та донараховано збору на
розвиток виноградарства, садівництва і
хмелярства на суму 1442 грн., в тому числі
за січень 2013 року - 728,00 грн. за квітень
2013 року - 714,00 грн.;

пп.14.1.180 п.14.1 ст.14, п.54.2 ст.54, п.168.1 ст.168 та
п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України,
утриманий та не перерахований до
бюджету податок на доходи фізичних
осіб в сумі 3506,00 грн. та несвоєчасне
подання платіжних доручень належного
до сплати податку на доходи фізичних
осіб;

встановлено відсутність обліку
доходів і витрат, книга обліку доходів
і витрат для перевірки не представлена,
чим порушено абз.6 п.6 ст.128
Господарського кодексу України, п.177.10
ст.177 Податкового кодексу України.

ДПІ у м.Рівному ГУ Міндоходів у
Рівненській області на підставі акта
перевірки №86/272/17-16-17-01 від 06.05.2014 року
прийнято:

податкове повідомлення-рішення №
2 від 06.06.2014 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем "податок на доходи фізичних
осіб" на 5743,58 грн., в тому числі за
основним платежем на 3506,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями на
2237,58 грн. (а.с.74);

податкове повідомлення-рішення №
2 від 06.06.2014 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем "податок на додану вартість по
вітчизняних товарах" на 12346,50 грн., в
тому числі за основним платежем на 8231,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями на 4115,50 грн. (а.с.75);

податкове повідомлення-рішення №
2 від 06.06.2014 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем "збір на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства" на 2142,50 грн., в тому числі за
основним платежем на 1442,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями на
700,50 грн. (а.с.76);

рішення № 2 від 06.06.2014 року про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску в розмірі 3070,71 грн. (а.с.77);

вимогу № 19 від 26.05.2014 року про сплату
недоїмки зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі 29594,05
грн. (а.с.78).

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам що виникли між
сторонами колегія суддів зазначає
наступне.

Судом встановлено, що протягом 2011-2012
років ФОП ОСОБА_4 здійснювала
діяльність на загальній системі
оподаткування, обліку та звітності,
відповідно до вимог ст.177 Податкового
кодексу України.

Відповідно до розрахунку податкових
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб, отриманих від
провадження господарської діяльності,
ФОП ОСОБА_4 задекларовано за 2011 рік
витрати, пов'язані з господарською
діяльністю, в загальній сумі 304662,00 грн.
та за 2012 рік в загальній сумі 441326,00 грн.
(а.с.164,165).

Проведеною перевіркою до складу витрат
ФОП ОСОБА_4 не прийнято витрати на
придбання ліцензій на роздрібну
торгівлю алкогольними напоями та
тютюновими виробами за ІІІ-ІV квартали
2011 року в сумі 17000,00 грн. та за 2012 рік в
сумі 38000,00 грн.

При цьому відповідач, обгрунтовуючи
зменшення витрат ФОП ОСОБА_4 за вказані
періоди, покликається на те, що згідно
зі змінами, внесеними Законом України
№ 3609-VІ, які набрали чинності з 06.08.2011
року, до Податкового кодексу України,
до витрат фізичної особи-підприємця
належать документально підтверджені
витрати, які включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом ІІІ Податкового кодексу
України. До складу витрат операційної
діяльності включається собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, адміністративні
витрати, витрати на збут та інші
витрати операційної діяльності.
Перелік таких витрат визначено
пунктами 138.4, 138.6-138.9, пп.138.10.2-138.10.4 п.138.10,
п.138.11 ст.138 Податкового кодексу України.
Всі інші понесені витрати підприємець
не може враховувати для обчислення
об'єкта оподаткування.

Колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 51 Цивільного
кодексу України до підприємницької
діяльності фізичних осіб
застосовуються нормативно-правові
акти, що регулюють підприємницьку
діяльність юридичних осіб, якщо інше не
встановлено законом або не випливає із
суті відносин.

Основні засади податкового
законодавства України закріплені в
статті 4 Податкового кодексу України,
відповідно до якої податкове
законодавство України ґрунтується на
таких принципах як, зокрема, рівність
усіх платників перед законом,
недопущення будь-яких проявів
податкової дискримінації -
забезпечення однакового підходу до
всіх платників податків незалежно від
соціальної, расової, національної,
релігійної приналежності, форми
власності юридичної особи,
громадянства (пп.4.1.2) та презумпція
правомірності рішень платника податку
в разі, якщо норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків або
контролюючих органів, внаслідок чого є
можливість прийняти рішення на користь
як платника податків, так і
контролюючого органу (пп.4.1.4).

Оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою-підприємцем від
провадження господарської діяльності,
крім осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, регламентоване статтею
177 Податкового кодексу України.

Цією нормою податкового закону
встановлено, що доходи фізичних осіб -
підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу (п.177.1 ст.177).

Об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця (п.177.2 ст.177).

Для фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг)
(п.177.3 ст.177).

Згідно з п.177.4 ст.177 Податкового кодексу
України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу (п.177.4
ст.177 у редакції Закону України від
07.07.2011 № 3609-VІ).

Таким чином, за змістом п.177.4 ст.177
Податкового кодексу України, в чинній
редакції, витрати операційної
діяльності згідно з розділом ІІІ цього
Кодексу належать до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів фізичної особи-підприємця, при
цьому вказана норма не містить
вказівки на виключність таких витрат, а
також не деталізує змісту такого
переліку в цілому.

Разом з тим, відповідно до п.177.2 ст.177
Податкового кодексу України,
обов'язковими умовами для врахування
витрат фізичної особи-підприємця при
визначенні об'єкта оподаткування, є
зв'язок понесених витрат з
господарською діяльністю такої
фізичної особи-підприємця та їх
документальне підтвердження.

Розділом ІІІ Податкового кодексу
України регламентовано
адміністрування податку на прибуток
підприємств.

Так, склад витрат та порядок їх
визнання встановлено статтею 138
Податкового кодексу України,
відповідно до п.138.1 якої витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

При цьому, згідно з пп.138.1.1 п.138.1 ст.138
Податкового кодексу України витрати
операційної діяльності включають:

собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Зміст зазначеної норми вказує на те, що
витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати, а також
деталізує порядок їх визначення.

Відповідно до пп."ж" пп.138.10.6 п.138.10 ст.138
Податкового кодексу України до складу
інших витрат включаються інші витрати
звичайної діяльності (крім фінансових
витрат) не пов'язані безпосередньо з
виробництвом та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, зокрема, витрати на придбання
ліцензій та інших спеціальних дозволів
(крім тих, вартість та строк
використання яких відповідають
ознакам, встановленим для основних
засобів розділом I цього Кодексу, та
підлягають амортизації у складі
нематеріальних активів), виданих
державними органами для провадження
господарської діяльності, в тому числі
витрати на плату за реєстрацію
підприємства в органах державної
реєстрації, витрати на придбання
ліцензій та інших спеціальних дозволів
на право здійснення за межами України
вилову риби та морепродуктів, а також
надання транспортних послуг.

Відповідно до п.3 ст.14 Господарського
кодексу України ліцензія - документ
державного зразка, який засвідчує
право суб'єкта господарювання -
ліцензіата на провадження зазначеного
в ньому виду господарської діяльності
протягом визначеного строку за умови
виконання ліцензійних умов. Відносини,
пов'язані з ліцензуванням певних видів
господарської діяльності, регулюються
законом.

Відповідно до статті 9 Закону України
"Про ліцензування певних видів
господарської діяльності" N 1775-III від
01.06.2000, зі змінами, наведено види
господарської діяльності, що
підлягають ліцензуванню відповідно до
спеціальних законів, у тому числі
виробництво і торгівля спиртом
етиловим, коньячним і плодовим,
алкогольними напоями та тютюновими
виробами.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 13.05.1996 N 493 "Про Тимчасовий
порядок видачі ліцензій на право
імпорту, експорту, оптової торгівлі
спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів і роздрібної
торгівлі алкогольними напоями та
тютюновими виробами" термін дії
ліцензії на роздрібну торгівлю
алкогольними напоями та тютюновими
виробами - один рік, плата вноситься
щоквартально.

Згідно з пп.14.1.138 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України основні засоби -
матеріальні активи, у тому числі запаси
корисних копалин наданих у
користування ділянок надр (крім
вартості землі, незавершених
капітальних інвестицій, автомобільних
доріг загального користування,
бібліотечних і архівних фондів,
матеріальних активів, вартість яких не
перевищує 2500 гривень, невиробничих
основних засобів і нематеріальних
активів), що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку, вартість яких перевищує 2500
гривень і поступово зменшується у
зв'язку з фізичним або моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік (або операційний цикл,
якщо він довший за рік).

Відповідно до пп.14.1.120 п.14.1 ст.14 Кодексу
нематеріальні активи - право власності
на результати інтелектуальної
діяльності, у тому числі промислової
власності, а також інші аналогічні
права, визнані об'єктом права власності
(інтелектуальної власності), право
користування майном та майновими
правами платника податку в
установленому законодавством порядку,
у тому числі набуті в установленому
законодавством порядку права
користування природними ресурсами,
майном та майновими правами.

Отже, ліцензії, видані державними
органами для провадження
господарської діяльності, належать до
складу нематеріальних активів групи 6
відповідно до пп.145.1.1 п.145.1 ст.145
Податкового кодексу України при
одночасному виконанні двох умов:

їх вартість перевищує 2500 грн.;

термін дії перевищує один рік.

При невиконанні хоча б однієї умови в
податковому обліку вартість таких
ліцензій відноситься до складу інших
витрат звичайної діяльності.

В ході судового розгляду справи, як в
суді першої так і в суді апеляційної
інстанції, сторонами не надано
платіжних документів на підтвердження
оплати ФОП ОСОБА_4 придбаних ліцензій
за 2011, 2012 рік. Разом з тим, ні позивачем,
ні податковим органом факт оплати ФОП
ОСОБА_4 відповідних сум не
заперечується, а на відсутність
документального підтвердження таких
витрат відповідач не покликається.

З урахуванням наведеного вище, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що податковим органом
неправомірно не враховано понесені
позивачем документально підтверджені
витрати на придбання ліцензій на
роздрібну торгівлю алкогольними
напоями та тютюновими виробами за
ІІІ-ІV квартали 2011 року в сумі 17000,00 грн.
та за 2012 рік в сумі 38000,00 грн., оскільки
термін дії таких ліцензій не перевищує
одного року, а відтак такі витрати
відносяться до інших витрат звичайної
діяльності та підлягають врахуванню
при визначення об'єкта оподаткування
фізичної особи-підприємця як
безпосередньо пов'язані з
господарською діяльністю такої
фізичної особи-підприємця відповідно
до зареєстрованих видів діяльності.

З огляду на наведене, в ході судового
розгляду справи підтверджено
встановлене податковим органом
заниження ФОП ОСОБА_4 оподатковуваного
доходу за 2011 рік на суму 9850,3 грн.
(внаслідок заниження валового доходу
цього періоду) та не підтверджено
заниження оподатковуваного доходу за
2011 рік в сумі 17000,00 грн., за 2012 рік в сумі
38000,00 грн. (внаслідок завищення валових
витрат на суму витрат, сплачених за
придбання ліцензій).

Зазначене порушення на збільшення
позивачу суми податку на доходи
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за 2011, 2012
роки не вплинуло, однак призвело в
подальшому до донарахування єдиного
соціального внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Щодо встановленого актом перевірки
№62/17-117/НОМЕР_3 від 07.03.2013 завищення
податкового кредиту в загальній сумі
10782,00 грн., у тому числі за листопад 2012
року в сумі 4192,00 грн. та за грудень 2012
року в сумі 6590,00 грн., суд зазначає
наступне.

Як зазначено в акті перевірки,
відповідно до представлених платником
документів та відповідно до
результатів проведеної інвентаризації
залишку товарів на торгових точках ФОП
ОСОБА_4, наданих платником станом на
31.12.2012 року, перевіркою встановлено, що
частина придбаного підприємцем в
попередніх звітних періодах товару
(безалкогольних напоїв, пива) у
підприємств ТОВ "Сандора", ТОВ
"Прод-Транс", ТОВ "Баядера Логістик" та
ТОВ "Ростава" на загальну суму
придбання 64690,00 грн., ПДВ - 10781,7 грн., що
включений до складу податкового
кредиту по ПДВ відповідно до даних книг
обліку розрахункових операцій,
контрольних стрічок до РРО, не був
підприємцем реалізований та відсутній
на залишках згідно інвентаризаційного
опису товарів станом на 31.12.2012 року.

Зазначена обставина послугувала
підставою для висновку контролюючого
органу про те, що такий товар не
призначався для використання в
господарській діяльності, та зменшення
позивачу податкового кредиту з ПДВ на
суму 10782,00 грн.

Оцінюючи правомірність вказаного
висновку податкового органу, суд
враховує, що відповідно до п.198.1 ст.198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу
України встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати податку за податковими
зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8
статті 187 цього Кодексу, а для операцій
з постачання послуг нерезидентом на
митній території України - дата сплати
(нарахування) податку за податковими
зобов'язаннями, що були включені
отримувачем таких послуг до податкової
декларації попереднього періоду.

Датою виникнення права орендаря
(лізингоотримувача) на збільшення
податкового кредиту для операцій
фінансової оренди (лізингу) є дата
фактичного отримання об'єкта
фінансового лізингу таким орендарем.

Датою виникнення права замовника на
віднесення сум до податкового кредиту
з договорів (контрактів), визначених
довгостроковими відповідно до пункту
187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата
фактичного отримання замовником
результатів робіт (оформлених актами
виконаних робіт) за такими договорами
(контрактами).

Для товарів/послуг, постачання
(придбання) яких контролюється
приладами обліку, факт постачання
(придбання) таких товарів/послуг
засвідчується даними обліку.

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг (у разі здійснення
контрольованих операцій - не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу) та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Таким чином, наявність належним чином
оформленої податкової накладної є
достатньою підставою для формування
платником податків податкового
кредиту з ПДВ, незалежно від того, чи
придбані товари почали
використовуватись в оподатковуваних
операціях в межах господарської
діяльності. Зважаючи на зареєстровані
види діяльності позивача, висновок
контролюючого органу, що товар
(безалкогольні напої, пиво) не
призначалися для використання в
господарській діяльності, не може бути
визнано обгрунтованим. При цьому слід
зауважити, що податковий закон не
ставить право платника податків на
формування податкового кредиту з ПДВ в
залежність від відображення
відповідного товару на залишках в
інвентаризаційному опису.

Крім цього, відповідно до п.п.4-7 Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок щодо дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, платниками податків
- фізичними особами, затвердженого
наказом Державної служби України N 1003
від 24.12.2010, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 19.01.2011 за N
70/18808, що був чинним на час проведення
перевірки, результати документальних
перевірок оформлюються у формі акта
або довідки. У разі встановлення під
час перевірки порушень складається
акт, а у разі відсутності порушень -
довідка.

Акт - службовий документ, який
підтверджує факт проведення
документальної перевірки діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Акт документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.

За результатами документальної
перевірки в акті викладаються всі
суттєві обставини діяльності платника
податків, які мають відношення до
фактів виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та у повній мірі, з
посиланнями на первинні або інші
документи, які зафіксовані за обліком
та підтверджують наявність зазначених
фактів.

Акт перевірки №62/17-117/НОМЕР_3 від 07.03.2013 в
частині досліджуваного порушення по
податку на додану вартість не
відповідає зазначеним приписам
нормативно-правового акта, оскільки не
містить покликань на жоден первинний
документ бухгалтерського обліку.
Зокрема, зазначивши найменування
контрагентів позивача, в акті
перевірки відсутні дані щодо сум
податкового кредиту за конкретними
господарськими операціями, не
зазначено номерів та дат податкових
накладних, на підставі яких сформовано
спірний податковий кредит, разом з тим
не вказано на ненадання таких
податкових накладних до перевірки.

З огляду на наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що акт перевірки є
неналежним доказом та не може
слугувати носієм доказової інформації
про виявлене порушення в частині
завищення податкового кредиту з ПДВ.

За встановлених обставин суд дійшов
висновку, що податкове
повідомлення-рішення від 20.03.2013 року №
про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість на загальну суму 13477,50 грн., у
тому числі за основним платежем на 10782,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями на 2695,5 грн., є протиправним та
підлягає до скасування, а
адміністративний позов в цій частині
підлягає задоволенню.

Перевіряючи обгрунтованість порушень,
виявлених актом перевірки від 26.05.2014
року № 85//17-16-17-01-19, суд зазначає
слідуюче.

В акті перевірки зазначено, що за
даними податкової декларації про
доходи за 2013 рік позивачем
задекларовано витрати в сумі 557196,00 грн.

Перевіркою правильності визначення
витрат, відображених у податковій
декларації про доходи, з даними про
суми витрат, визначеними в ході
перевірки за період діяльності з 01.01.2013
по 31.12.2013, контролюючим органом
встановлено розбіжність на суму 41154,00
грн.

Згідно з даними обліку придбання та
реалізації товарів перевіркою
встановлено: залишки
товарно-матеріальних цінностей станом
на початок перевірки становили 381099,00
грн., вартість придбаних товарів за
перевірений період становить 493560,00 грн.
ФОП ОСОБА_4 надано акт інвентаризації
товарних залишків станом на 31.12.2013 на
загальну суму 276300,00 грн., проте за
даними перевірки залишок
нереалізованих товарів станом на 31.12.2012
має становити 317454,00 грн.

Враховуючи викладене, розбіжність
виникла у зв'язку з тим, що підприємцем
до складу витрат за 2013 рік віднесено
вартість придбаних товарів на суму
41154,00 грн., які не реалізовані у звітному
періоді та не обліковуються на
залишках, наданих ФОП ОСОБА_4 згідно з
актом інвентаризації станом на 31.12.2012.

З таких підстав відповідачем зроблено
висновок про завищення ФОП ОСОБА_4
собівартості реалізованого товару на
загальну суму 41154,00 грн., що призвело до
заниження податку на доходи фізичних
осіб за 2013 рік на 6173,10 грн. Враховуючи,
що протягом 2013 року ФОП ОСОБА_4 сплачено
25426,00 грн. збору за провадження деяких
видів підприємницької діяльності, що
перевищує суму податку з доходів
фізичних осіб за результатами
перевірки, відтак відповідно до ст.164
Податкового кодексу України
донарахована сума податку на доходи
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю за 2013 рік
відсутня.

Таким чином, зазначене порушення не
вплинуло на донарахування податкового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб, однак вплинуло на
донарахування єдиного соціального
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Відповідно до пунктів 1.4-1.7 Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок щодо дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, платниками податків
- фізичними особами, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
N 395 від 14.03.2013, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 12.04.2013 за
№ 607/23139, що був чинним на час проведення
перевірки, акт - службовий документ,
який підтверджує факт проведення
документальної перевірки діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Акт документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.

За результатами документальної
перевірки в акті викладаються всі
суттєві обставини діяльності платника
податків, які стосуються фактів
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та повною мірою, з
посиланнями на первинні або інші
документи, які зафіксовані в обліку та
підтверджують наявність зазначених
фактів.

Суд встановив, що всупереч
установленому порядку акт перевірки не
містить систематизованого викладу
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового
законодавства; порушення податкового
законодавства в частині завищення
валових витрат не обгрунтоване
посиланнями на первинні або інші
документи, які зафіксовані в обліку та
підтверджують наявність зазначених
фактів; не зазначено контрагентів,
номерів та дат господарських
договорів, номерів та дат актів
виконаних робіт, видаткових накладних,
інших розрахункових чи платіжних
документів, за якими податковим
органом не визнано витрати позивача.

За таких обставин суд вважає, що акт
перевірки від 26.05.2014 року
№85//17-16-17-01-19 не є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового законодавства, а
відтак є неналежним доказом у справі.

Таким чином, в ході судового розгляду
справи відповідачем не надано належних
та допустимих доказів на підтвердження
встановленого документальною
перевіркою завищення витрат на суму
41154,00 грн. за 2013 рік.

Крім цього, дослідженими в справі
доказами встановлено, що відповідно до
податкових розрахунків форми № 1ДФ ФОП
ОСОБА_4 задекларовано за І-ІV квартали
2013 року суму нарахованого податку на
доходи фізичних осіб (найманих
працівників) в загальній сумі 10082,00 грн.
(а.с.107-110)

За даними картки особового рахунку ФОП
ОСОБА_4 по податку на доходи фізичних
осіб, що сплачується податковим
агентом, за 2013 рік позивачем
перераховано до бюджету суму такого
податку в розмірі 7290,44 грн. (а.с.111).

З урахуванням кредитового сальдо на
01.01.2013 в сумі 714,00 грн. (арк.акта 12, а.с.23)
утриманий, але не перерахований до
бюджету податок на доходи фізичних
осіб із заробітної плати в сумі 3506,00
грн., чим порушено п.14.1.180 п.14.1 ст.14, п.54.2
ст.54, п.168.1 ст.168, п.176.2 ст.176 Податкового
кодексу України.

З урахуванням наведеного,
донарахування контролюючим органом
податкового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб, що сплачується
податковим агентом, за 2013 рік в сумі
3506,00 грн. основного платежу суд вважає
правомірним.

Відповідно до п.127.1 ст.127 Податкового
кодексу України ненарахування,
неутримання та/або несплата
(неперерахування) податків платником
податків, у тому числі податковим
агентом, до або під час виплати доходу
на користь іншого платника податків, -

тягнуть за собою накладення штрафу в
розмірі 25 відсотків суми податку, що
підлягає нарахуванню та/або сплаті до
бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом
1095 днів, -

тягнуть за собою накладення штрафу у
розмірі 50 відсотків суми податку, що
підлягає нарахуванню та/або сплаті до
бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього
пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє
та більше, -

тягнуть за собою накладення штрафу у
розмірі 75 відсотків суми податку, що
підлягає нарахуванню та/або сплаті до
бюджету.

Відповідальність за погашення суми
податкового зобов'язання або
податкового боргу, що виникає
внаслідок вчинення таких дій, та
обов'язок щодо погашення такого
податкового боргу покладається на
особу, визначену цим Кодексом, у тому
числі на податкового агента. При цьому
платник податку - отримувач таких
доходів звільняється від обов'язків
погашення такої суми податкових
зобов'язань або податкового боргу, крім
випадків, встановлених розділом IV
цього Кодексу.

В досліджуваній ситуації контролюючим
органом до ФОП ОСОБА_4 за
неперерахування податку в сумі 3506,00
грн. застосовано штрафні санкції в сумі
2237,58 грн., що не відповідає за
арифметичним розрахунком жодному з
абзаців пункту першого статті 127
Податкового кодексу України.

Разом з тим, враховуючи, що вперше
впродовж 1095 днів аналогічне порушення
було виявлено контролюючим органом
актом перевірки від 07.03.2013 №
02/17-117/НОМЕР_3, а податковим
повідомленням-рішенням № від
20.03.2013 до позивача за таке порушення
було застосовано штраф в розмірі 25%,
відтак суд вважає, що за вчинення
такого ж порушення в 2013 році підлягала
до застосування штрафна санкція в
розмірі 50% за ознакою повторності, що
становить 1753,00 грн.

За встановлених обставин суд дійшов
висновку, що податкове
повідомлення-рішення від 06.06.2014 №2
про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб в частині штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 484,58 грн.
(2237,58-1753,00) є необгрунтованим та
підлягає до скасування, а
адміністративний позов в цій частині
слід задовольнити. В сумі основного
зобов'язання 3506,00 грн. та штрафних
(фінансових) санкцій 1753,00 грн. зазначене
рішення відповідає матеріальному
закону та встановленим обставинам
справи, підстави для його скасування
відсутні, а тому в задоволенні позову в
цій частині слід відмовити.

Також в акті перевірки 26.05.2014
№85//17-16-17-01-19 зазначено, що в ході
перевірки встановлено завищення
задекларованих суб'єктом
господарювання показників у рядку
10.1-16.3 податкових декларацій з податку
на додану вартість всього в сумі 8231,00
грн., у тому числі: за листопад 2013 року
на 2113,00 грн., за грудень 2013 року на 6118,00
грн., внаслідок чого перевіркою
зменшено податковий кредит за листопад
2013 року на 2113,00 грн., за грудень 2013 року
на 6118,00 грн.

Всупереч Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
щодо дотримання податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
платниками податків - фізичними
особами, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України N 395 від
14.03.2013, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 12.04.2013 за № 607/23139, акт
перевірки не містить
систематизованого викладу виявлених
під час перевірки фактів порушень норм
податкового законодавства; порушення
податкового законодавства в частині
завищення податкового кредиту з ПДВ не
обгрунтоване посиланнями на жоден
первинний або інший документ, які
зафіксовані в обліку та підтверджують
наявність зазначених фактів; не
зазначено контрагентів, номерів та дат
податкових накладних та сум
податкового кредиту за господарськими
операціями, за якими податковим
органом не визнано податковий кредит
позивача за листопад та грудень 2013
року, що унеможливлює перевірку таких
порушень.

За таких обставин суд вважає, що акт
перевірки від 26.05.2014 №85//17-16-17-01-19
не є носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового
законодавства в частині оподаткування
податком на додану вартість.

Таким чином, в ході судового розгляду
справи відповідачем не надано належних
та допустимих доказів на підтвердження
встановленого документальною
перевіркою завищення податкового
кредиту з ПДВ на суму 8231,00 грн. за 2013 рік.
Відтак суд вважає необгрунтованим
збільшення податкового зобов'язання з
ПДВ на зазначену суму, що виключає
застосування штрафних (фінансових)
санкцій.

З огляду на вищевикладене, податкове
повідомлення-рішення від 06.06.2014 №2
про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість на загальну суму 12346,5 грн., у
тому числі за основним платежем на 8231,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями на 4115,5 грн., є неправомірним
та підлягає до скасування, а
адміністративний позов в цій частині
слід задовольнити.

Відповідно до ст.4 Підрозділу 10 "Інші
перехідні положення" Податкового
кодексу України встановлено, що до
01.01.2015 справляється збір на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства відповідно до Закону
України "Про збір на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства". Тимчасово до 01.01.2018
платниками збору є суб'єкти
підприємницької діяльності незалежно
від форм власності та підпорядкування,
які реалізують в оптово-роздрібній
торгівельній мережі громадського
харчування алкогольні напої та пиво.

Документальною перевіркою
встановлено, що ФОП ОСОБА_4 в ході
зайняття підприємницькою діяльністю
здійснює реалізацію алкогольних
напоїв та пива. Із сум виручки від
реалізації алкогольних напоїв та пива
платник проводить нарахування та
сплату збору на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства за ставкою 1,5% від суми
виручки.

Відповідно до п.2 Порядку справляння
збору та використання коштів на
розвиток виноградарства, садівництва і
хмелярства, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 15.07.2005 №
587, платники збору самостійно
обчислюють його суму, яку зазначають у
розрахунку за формою, затвердженою
наказом Мінфіну. Платники збору
подають щомісяця протягом 20
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
місяця, зазначений розрахунок органові
державної податкової служби за місцем
перебування на податковому обліку.
суму збору, зазначену в розрахунку,
платник зобов'язаний сплатити протягом
десяти календарних днів, що настають за
останнім днем граничного строку
подання розрахунку.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_4 у
встановлені строки не подано
відповідних звітів за січень та
квітень 2013 року (арк.акта 22, а.с.28).
Зазначені обставини підтверджені
дослідженою в судовому засіданні
карткою особового рахунку ФОП ОСОБА_4
по вказаному збору (а.с.114-115).

За встановлених обставин суд вважає
правомірним донарахування ФОП ОСОБА_4
збору на розвиток виноградарства,
садівництва і хмелярства в загальній
сумі 1442,00 грн., у тому числі за січень 2013
року 728,00 грн., за квітень 2013 року 714,00
грн. (в розмірі 1,5 відсотків від виручки
по РРО та розрахунковому рахунку від
реалізації алкогольних напоїв та пива
за січень та квітень 2013 року в сумах
48500,00 грн. та 47630,00 грн. відповідно).

Доводи представника позивача щодо
фактичного подання позивачем звітів за
відповідні періоди та сплату у їх
відповідності сум збору не
підтверджені будь-якими доказами, не
відповідають обставинам справи та не
дають суду підстав для скасування
податкового повідомлення-рішення від
06.06.2014 № 2 про збільшення
грошового зобов'язання по збору на
розвиток виноградарства, садівництва і
хмелярства на суму 1442,00 грн. основного
платежу та 700,00 грн. штрафних
(фінансових) санкцій, а відтак в
задоволенні адміністративного позову
в цій частині слід відмовити.

Вирішуючи адміністративний спір в
частині донарахування єдиного
соціального внеску та застосування
штрафних санкцій суд враховує
наступне.

Відповідно п.4 ч.1 ст.4 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" N 2464-VI від 08.07.2010,
зі змінами та доповненнями (далі Закон N
2464-VI), платниками єдиного внеску є
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Згідно з п.2 ч.1 ст.7 Закону N 2464-VI єдиний
внесок нараховується:

для платників, зазначених у пункті 4
(крім фізичних осіб - підприємців, які
обрали спрощену систему оподаткування)
та 5 частини першої статті 4 цього
Закону, - на суму доходу (прибутку),
отриманого від їх діяльності, що
підлягає обкладенню податком на доходи
фізичних осіб, та на суму доходу, що
розподіляється між членами сім'ї
фізичних осіб - підприємців, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу за місяць, у якому
отримано дохід (прибуток).

Відповідно до ч.11 ст.8 Закону N 2464-VI
єдиний внесок для платників,
зазначених у пунктах 4 та 5 частини
першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктами 2 та 3 частини
першої статті 7 цього Закону бази
нарахування єдиного внеску.

Як зазначено вище по тексту судової
постанови, в ході розгляду
адміністративної справи за перевірені
двома документальними перевірками
періоди 2011, 2012, 2013 року підтверджено
заниження оподатковуваного доходу ФОП
ОСОБА_4 за 2011 рік в сумі 9850,30 грн. та в
іншій частині висновки контролюючого
органу не підтверджено.

Відтак, відповідно до вказаних вище
приписів Закону N 2464-VI правомірним суд
вважає донарахування для ФОП ОСОБА_4
єдиного внеску за 2011 рік за ставкою 34,7%
від суми 9850,30 грн., що становить 3418,05 грн.

Враховуючи, що відповідно до вимоги № 19
від 26.05.2014 контролюючим органом
визначено суму недоїмки по ЄСВ 29594,05
грн. за перевірені періоди, суд вважає,
що обумовлена вимога в частині
недоїмки в сумі 3418,05 грн. є правомірною,
підстави для її скасування відсутні, а
в адміністративному позову в цій
частині слід відмовити. В частині суми
недоїмки 26176,00 (29594,05 - 3418,05) грн.
зазначене рішення суб'єкта владних
повноважень є необгрунтованим, не
підтверджене належними та допустимими
доказами та підлягає до скасування, а
адміністративний позов в цій частині
слід задовольнити.

Також суд встановив, що контролюючим
органом застосовано до ФОП ОСОБА_4
штрафні санкції згідно з пп.3 п.11 ст.25
розділу VІ Закону № 2464-VI в сумі 3070,71 грн.
від суми донарахованого єдиного внеску
29594,05 грн. за 2011-2013 роки (а.с.65).

Відповідно до зазначеної норми Закону
за донарахування територіальним
органом доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначеної суми за кожний
повний або неповний звітний період, за
який донараховано таку суму, але не
більш як 50 відсотків суми
донарахованого єдиного внеску.

Враховуючи підтверджену в судовому
засіданні суму недоїмки за 2011 рік в
сумі 3418,05 грн., відтак за три звітних
періоди з урахуванням відсоткової
ставки 5% до позивача правомірним суд
вважає застосування штрафної санкції в
сумі 512,7 грн. (3418,05 х 5% х 3). В зазначеній
частині рішення № 2 від 06.06.2014 є
правомірним, тому в позові в цій
частині слід відмовити. В сумі 2558,0
(3070,71-512,7) зазначене рішення суд вважає
необгрунтованим та таким, що підлягає
до скасування, а тому адміністративний
позов в цій частині підлягає до
задоволення.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують законність та
обґрунтованість постанови суду
першої інстанції. Постанова суду
першої інстанції прийнята з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції є законною та обґрунтованою,
відповідає матеріалам справи та
чинному законодавству, а підстави для
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"13" жовтня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
В.Б.
Шидловський

судді: (підпис)
В.В. Євпак

(підпис)
М.М.
Капустинський

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ В.Б. Шидловський

Повний текст cудового рішення
виготовлено "18" грудня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична особа -
підприємець ОСОБА_4 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Державна
податкова інспекція у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області
вул.Відінська,8,м.Рівне,33023

4-третій особі: - ,