Справа № 2а-2986/10
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

04.12.2014р. м. Київ
К/800/20579/14

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя-доповідач Кочан В.М.,
судді Винокуров К.С. , Пасічник С.С. ,
розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 19.03.2014р. у
справі за позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Кременчуцькому районі Полтавської
області , Головного управління
Пенсійного фонду України в Полтавській
області про призначення та нарахування
виплат,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Кременчуцькому районі Полтавської
області , Головного управління
Пенсійного фонду України в Полтавській
області з вимогами про призначення та
нарахування виплат.

Постановою Київського районного суду
м. Полтави від 29.12.2010р. позов задоволено.
Зобов'язано Головне управління
пенсійного фонду України в Полтавській
області здійснити з 22.05.2008р. по 01.09.2010р.
перерахунок щомісячної додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 50 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".
Зобов'язано Управління пенсійного
фонду України Автозаводського району
м. Кременчука призначити, нарахувати та
виплатити ОСОБА_2 пенсію з 02.09.2010р. на
підставі ст. 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" як учаснику
ліквідації на ЧАЕС 1-ї категорії,
інваліду І групи, призначити,
нарахувати та виплатити на підставі ст.
50 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" з 02.09.2010р. щомісячну
додаткову пенсію за шкоду заподіяну
здоров'ю в розмірі 75% мінімальної
пенсії за віком.

У квітні 2013 року Державний виконавець
Відділу примусового виконання рішень
Управління держаної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Полтавській області в порядку,
встановленому ст. 263 Кодексу
адміністративного судочинства
України, звернувся до суду із поданням
про зміну порядку і способу виконання
постанови Київського районного суду м.
Полтави від 29.12.2010р.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 19.03.2014р.
скасовано ухвалу Київського районного
суду м. Полтави від 11.02.2014р., та
відмовлено у задоволенні подання про
зміну способу і порядку виконання
рішення.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
процесуального права, допущених
апеляційним судом, просить судове
рішення скасувати і задовольнити
подання в повному обсязі.

Справа вирішується в порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами відповідно до ст. 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки відсутні клопотання
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд
виходив з відсутності передбачених ст.
263 Кодексу адміністративного
судочинства України підстав для зміни
способу і порядку виконання постанови
від 29.12.2010р. та про відсутність
можливості зміни способу і порядку
виконання судового рішення шляхом
зміни зобов'язання здійснити
нарахування та виплату на стягнення
цих виплат.

Поняття способів захисту прав, свобод
та інтересів особи в адміністративному
судочинстві охоплюється визначеним
законом механізмом
матеріально-правових засобів
здійснення охорони цих прав, свобод та
інтересів, що приводиться в дію за
рішенням суду у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.
Стаття 263 Кодексу адміністративного
судочинства України містить не тільки
механізм процесуальної процедури
розгляду питань зміни чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення, а й підстави для розгляду цих
питань. Оскільки ці підстави є
матеріально-правовими, то їх слід
розглядати у сукупності з положеннями
ст.ст. 105, 162 Кодексу адміністративного
судочинства України, які визначають
зміст способів захисту порушеного
права в адміністративному судочинстві.

Згідно з ч. 4 ст. 105 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може містити як
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії, так і
стягнення з відповідача - суб'єкта
владних повноважень коштів на
відшкодування шкоди, завданої його
незаконним рішенням, дією або
бездіяльністю.

За правилами ч. 1, 2 ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про:
1) визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення; 2) зобов'язання відповідача
вчинити певні дії; 3) зобов'язання
відповідача утриматися від вчинення
певних дій; 4) стягнення з відповідача
коштів; 5) тимчасову заборону
(зупинення) окремих видів або всієї
діяльності об'єднання громадян;
6) примусовий розпуск (ліквідацію)
об'єднання громадян; 7) примусове
видворення іноземця чи особи без
громадянства за межі України; 8)
визнання наявності чи відсутності
компетенції (повноважень) суб'єкта
владних повноважень. Суд може прийняти
іншу постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Стаття 124 Конституції України та
стаття 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлюють, що
судові рішення, зокрема постанови та
ухвали суду в адміністративних
справах, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання на всій
території України. Невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, встановлену законом.

Статтею 263 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що за наявності обставин,
що ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Під зміною способу і порядку виконання
рішення слід розуміти прийняття судом
нових заходів для реалізації рішення у
разі неможливості його виконання у
встановленими раніше порядку і
способом. Змінюючи спосіб і порядок
виконання судового рішення, суд не може
змінювати останнє по суті.

Як встановлено судами, на виконання
постанови Київського районного суду
м. Полтави від 29.12.2010р.
відповідачем здійснено нарахування
соціальних виплат, однак виплати не
проведені в зв'язку з тим, що перевищено
бюджетні призначення на поточний рік
та виплати будуть здійснені за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України, тобто
рішення суду відповідачем не виконано.

Встановлені судами обставини не дають
підстав для висновку про неможливість
виконання судового рішення, що
відповідно до ст. 263 Кодексу
адміністративного судочинства України
було б підставою для зміни способу і
порядку його виконання, адже виплата
нарахованих сум буде здійснена
управлінням ПФУ після надходження
відповідних сум із державного бюджету.

Відповідно до положень ст. 124
Конституції України та ст. 14 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанови в адміністративних справах,
що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання на всій
території України незалежно від
обраного судом способу захисту
порушеного права позивача
(зобов'язання відповідача вчинити
певні дії чи стягнення з нього коштів).

У даній справі суд для відновлення
права позивача на призначення та
перерахунок пенсії, прийняв постанову
про проведення відповідного
нарахування та виплат в установленому
законом розмірі, що відповідало
заявленим у позові вимогам. Розрахунок
суми належного позивачу підвищення за
спірний період судами не здійснювався,
тому, змінивши спосіб виконання такої
постанови із зобов'язання виплатити
зазначені кошти на стягнення
конкретної суми, суд змінив постанову
по суті, вийшовши при цьому за межі
позовних вимог та вирішивши питання, що
не були предметом дослідження судами
всіх інстанцій при розгляді справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що зміна на
підставі ст. 263 Кодексу
адміністративного судочинства України
способу і порядку виконання судового
рішення не передбачає зміни обраного
судом відповідно до ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
при ухваленні рішення способу
відновлення порушеного права. Отже,
зміна способу і порядку виконання
рішення суду про зобов'язання органу
ПФУ здійснити виплату із зобов'язання
на стягнення такої виплати є
незаконною.

Аналогічна правова позиція висловлена
в постанові Верховного Суду України
від 11.11.2014р. (справа № 21-394а14).

Доводи касаційної скарги висновків
суду апеляційної інстанції не
спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції повно і
всебічно встановив обставини справи,
надав їм належну юридичну оцінку,
правильно застосував норми
процесуального права, тому відсутні
підстави для скасування або зміни
прийнятого ним рішення.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 19.03.2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, може
бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановлених статтями 237-244 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя - доповідач
В.М. Кочан

судді

К.С. Винокуров

С.С. Пасічник