Справа № 826/11500/14
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Дегтярьова О.В.
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

17 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М.

Міщука М.С.

при секретарі: Корінець Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, , в порядку ч.1 ст. 41 КАС
України апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління ДФС у м.
Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 листопада 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції в Оболонському районі
Головного управління ДФС у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,
вимоги про сплату боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до ДПІ в Оболонському районі
про визнання протиправними та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 17 квітня 2014
року № і вимоги про сплату боргу
від 17 квітня 2014 року № Ф-11.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 листопада 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій просять
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 листопада 2014 року та прийняти нову
постанову, якою у задоволенні позову
відмовити, мотивуючи свої вимоги тим,
що судом порушено норми матеріального
права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити розгляд апеляційної скарги
за відсутності представників сторін.

Згідно з ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення
з'явившихся учасників процесу,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
ДПІ у Оболонському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві була проведена
документальна планова перевірка
ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_2)
щодо своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків
і зборів, дотримання законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011р. по
31.12.2013р., за результатами якої складений
Акт від 01.04.2014р. № 321-26-54-17-01-17- (далі
- Акт перевірки).

В ході проведення вказаної
документальної перевірки перевіряючим
встановлено, що фактично згідно
наданих до перевірки документів в
період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р. позивач
здійснював такі види діяльності: 51.18.0 -
посередництво в спеціалізованій
торгівлі іншими товарами.

Протягом перевіряємого періоду
перевіряючим встановлені
фінансово-господарські
взаємовідносини між позивачем та ТОВ
«Ривс», ТОВ «Торговий дім «ДОАР», а саме
придбання позивачем у таких
контрагентів запасних частин в
асортименті (втулка циліндру, кільце
поршневе, прокладки, розпилювач,
поршень тощо). Відповідно до наданих до
перевірки первинних документів,
оформлених на підставі вказаних
правочинів, та складених видаткових
накладних позивач відніс до складу
валових витрат за 2011-2012 роки суму у
розмірі 148120,00 грн.

За результатами дослідження наданих
позивачем до перевірки первинних
документів працівник відповідача
прийшов до висновку, що такі документи,
а саме: видаткові та податкові
накладні, хоч і містять перелік
придбаних товарів та їх обсяг, але вони
лише фіксують господарські операції та
жодним чином не дають можливості
встановити її реальність.

Також перевіряючим було враховано, що
документально не підтверджено
транспортування ТМЦ від постачальника
до покупця (ТТН, декларації поштових
відправлень на пересилання (отримання)
ТМЦ тощо), ким і за який рахунок
проводились
навантажувально-розвантажувальні
роботи, так як відсутні трудові ресурси
у обох контрагентів, а також відсутні
складські приміщення для зберігання
такого товару.

З урахуванням вищевикладеного
працівник відповідача, в свою чергу,
дійшов висновку про відсутність у
позивача правових підстав для
формування валових витрат за вказаний
звітний період за наслідками
нереальних господарських операцій з
ТОВ «Ривс» та ТОВ «Торговий дім «ДОАР».

В розділі 4 «Висновок» Акта перевірки
від 01.04.2014р. № 321-26-54-17-01-17-
перевіряючий встановив порушення
позивачем наступних норм
законодавства України: п. 177.2 ст. 177
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження останнім податку
з доходів фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за 2011-2012
роки у сумі 23069,99 грн.; ст. 9 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» внаслідок не
сплати єдиного внеску за 2011-2012 роки в
сумі 22514,88 грн.

Не погоджуючись з висновками Акта
документальної перевірки позивач
звернувся до ДПІ з відповідними
письмовими заперечення, проте за
результатами розгляду останніх
висновки Акта перевірки в частині
оскаржуваних рішень залишені без змін,
а заперечення позивача - без
задоволення.

17 квітня 2014 року ДПІ у Оболонському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві на
підставі Акта перевірки від 01.04.2014р. №
321-26-54-17-01-17- прийняла наступне
спірне у даній справі податкове
повідомлення-рішення за № (форми
«Р»), яким визначило позивачу до сплати
суму грошового зобов'язання з податку
на доход фізичних осіб у розмірі 28837,49
грн., в т.ч. 23069,99 грн. - основний платіж,
5767,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Також, 17.04.2014р. ДПІ у Оболонському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві винесла
вимогу про сплату боргу (недоїмки) №
Ф-11, згідно якої станом на 17.04.2014р. за
позивачем наявна заборгованість зі
сплати єдиного внеску у розмірі 22514,88
грн., у зв'язку з чим відповідач вимагає
сплатити суму такої заборгованості.

Колегія суддів не приймає доводи
апеляційної скарги про правомірність
прийняття податкового
повідомлення-рішення від 17 квітня 2014
року № та вимоги про сплату боргу
від 17 квітня 2014 року № Ф-11, з таких
підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов виходив з того, що відповідно до
абз. 1 і 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999р. №
996-ХІV (в редакції на момент спірних
правовідносин)(далі - Закон № 996-ХІV),
який визначає правові засади
регулювання, організації, ведення
бухгалтерського обліку та складання
фінансової звітності в Україні,
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції (ч.
2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Відповідно до п. 177.10 ст. 177 ПК України, за
фізичною особою-підприємцем, які не
перебувають на спрощеній системі
оподаткування та звітності, додатково
закріплений обов'язок по введенню
Книги обліку доходів і витрат (за
встановленими формою і порядком, що
визначаються центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику) та мати
підтверджуючі документи щодо
походження товару.

Особливості ведення книги обліку
доходів та витрат для фізичних
осіб-підприємців, які перебувають на
загальній системі оподаткування,
протягом 2012 року були врегульовані
Наказом Державної податкової
інспекції України від 24.12.2010р. № 1025 «Про
затвердження форми Книги обліку
доходів і витрат, яку ведуть фізичні
особи - підприємці, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування, і
фізичні особи, які провадять незалежну
професійну діяльність, та Порядку її
ведення» (що зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 30 грудня
2010р. за № 1425/18720, та діяв до 18.10.2013р.).

Згідно з п. 1 цього Порядку, «книга
обліку доходів і витрат» (далі - Книга)
ведеться суб'єктами підприємницької
діяльності - фізичними особами, крім
осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, та у якій щоденно на
підставі первинних документів
здійснюються записи про операції, що
відбулися у звітному (податковому)
періоді (в редакції Наказу
Міністерства доходів і зборів України
від 16.09.2013р. № 481 - «…у якій за підсумком
робочого дня, протягом якого отримано
дохід, на підставі первинних
документів здійснюються записи про
отримані доходи та документально
підтверджені витрати»).

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України
підприємець на загальній системі
оподаткування може зменшити свій
загальний оподатковуваний дохід
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) на суму документально
підтверджених витрат, які
безпосередньо пов'язані з отриманням
доходів. Згідно п. 177.4 ст. 177 цього
Кодексу такі витрати мають відповідати
критеріям витрат операційної
діяльності згідно з Розділом ІІІ
«Податок на прибуток» ПК України.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
під «витратами» розуміється сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 розд. ІІІ ПК
України, витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пп. «г» пп. 138.8.5 п. 138.1 ст. 138 ПК
України, до складу загальновиробничих
витрат включаються витрати на
утримання, експлуатацію та ремонт,
страхування, оперативну оренду
основних засобів, інших необоротних
активів загальновиробничого
призначення.

Згідно з абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України
визначено, що не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Підпунктом 139.1.5 п. 139.1 ст. 139 ПК України
визначено, що витрати на придбання,
виготовлення, будівництво,
реконструкцію, модернізацію та інше
поліпшення основних засобів до складу
витрат не включаються.

Відповідно до пп. 14.1.138 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, під поняттям «основні засоби»
розуміється матеріальні активи, що
призначаються платником податків для
використання у господарській
діяльності, вартість яких перевищує 2500
гривень і поступово зменшується у
зв'язку з фізичним або моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік.

Згідно з п. 177.3 ст. 177 ПК України, для
фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг).

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі усних домовленостей між
позивачем (Покупець) та ТОВ «Ривс», ТОВ
«Торговий дім «ДОАР» (Продавці) були
укладені правочини щодо придбання
запасних частин в асортименті (втулка
циліндру, кільце поршневе, прокладки,
розпилювач, поршень тощо).

На підтвердження факту виконання ТОВ
«Ривс» та ТОВ «Торговий дім «ДОАР» умов
спірних правочинів на зазначену суму
коштів, та проведення розрахунку,
позивач надав суду наступні оригінали
та копії первинних документів:

- видаткові накладні від 01.03.2011р. № 46,
від 21.03.2012р. № 1399, від 22.03.2012р. № 1400, від
09.04.2012р. № 2263 та від 03.05.2012р. № 3204 на
загальну суму без ПДВ у розмірі 148120,00
грн., а також ПДВ у розмірі 29624,00 грн.;

- податкових накладних від 21.03.2012р. № 153,
від 22.03.2012р. № 154, від 09.04.2012р. № 145, від
03.05.2012р. № 333 на загальну суму без ПДВ у
розмірі 148120,00 грн., а також ПДВ у розмірі
29624,00 грн.

- виписки банку по особовому рахунку
позивача з відповідними відмітками на
загальну без ПДВ у розмірі 148120,00 грн., а
також ПДВ у розмірі 29624,00 грн.

На підтвердження реальності спірних
господарських операцій позивачем
надано суду довіреності на отримання
ТМЦ, видаткові та податкові накладні,
які підтверджують факт подальшої
реалізації поставленого позивачу ТОВ
«Ривс» та ТОВ «Торговий дім «ДОАР»
товару, на користь третіх осіб.

Окремі позиції придбаного позивачем у
ТОВ «Ривс» товару були доставлені його
кінцевим покупцям кур'єрськими
службами або автоперевізниками
безпосередньо із м. Дніпропетровськ, де
і розташований такий контрагент
позивача, підтвердженням чого є наявні
в матеріалах справи
товарно-транспортні накладні служби
доставки «Нова Пошта» та декларація
служби доставки «Автолюкс».

Придбані у ТОВ «Ривс» та ТОВ «Торговий
дім «ДОАР» товари, які є достатньо
компактними за розмірами, перед їх
поставкою на користь третіх осіб
зберігались у належному доньці
позивача ОСОБА_4 гаражі НОМЕР_3, що
розташований у кооперативі по
будівництву та експлуатації
індивідуальних гаражів «Темп» у м.
Києві по вул. Малинській, 2, на
підтвердження чого в матеріалах справи
наявна довідка від 29.07.2014р. № 35 такого
кооперативу.

Первинні документи оформлені
відповідно до законодавства та
відображають зміст і характер вчинених
господарських операцій.

Відповідачем не надано доказів
відсутності у контрагентів позивача
спеціальної податкової
правосуб'єктності на момент укладення
і виконання описаних вище правочинів.

Також відповідачем не було надано до
суду належних доказів, які б свідчили
про відсутність у названих підприємств
умов для здійснення господарської
діяльності (відсутність майна,
складських приміщень, обладнання та
виробничих потужностей, в т.ч.
орендованих, а також трудових ресурсів,
тощо), в т.ч. із залученням третіх осіб,
на момент вчинення спірних правочинів.

З тексту Акта перевірки позивача не
вбачається фактів недекларування та
несплати як позивачем, так і його
контрагентами-продавцями (за даними
податкової звітності) сум податку за
наслідками спірних господарських
операцій.

За вказаних обставин суд першої
інстанцій дійшов обґрунтованого
висновку щодо неправомірності
прийняття відповідачем спірного
податкового повідомлення-рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010р. №
2464-VI платниками єдиного внеску,
зокрема, є фізичні особи - підприємці, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 6 цього Закону, платник
єдиного внеску зобов'язаний, в тому
числі, своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок; вести облік виплат
(доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком, зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством.

Базою оподаткування нарахування
єдиного внеску для платників,
зазначених у пункті 4 (крім фізичних
осіб - підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування) та 5 частини
першої статті 4 цього Закону, - на суму
доходу (прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток)(п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону).

Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону № 2464-VI, розмір
внеску становить 34,7 відсотка від бази
нарахування єдиного внеску.

Протягом 2011-2012 років позивач,
перебуваючи на загальній системі
оподаткування, був платником єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування зі сплатою цього
внеску за ставкою 34,7%.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
неправомірність прийняття
відповідачем вимоги про сплату боргу
від 17 квітня 2014 року № Ф-11, оскільки
витрати позивача за спірними
правочинами з ТОВ «Ривс» та ТОВ
«Торговий дім «ДОАР» підтверджені
належним чином оформленими первинними
документами, тобто база для
нарахування єдиного внеску не є
збільшеною на таку суму.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не доведено правомірності
прийнятих ним рішень.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 11 листопада 2014 року
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
викладених у зазначеній постанові, у
зв'язку з чим підстав для її скасування
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління ДФС у м.
Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 листопада 2014 року - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11 листопада 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в
касаційному поряд ку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
шляхом подання касаційної скарги
протягом двадцяти днів піс ля
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя
Л.В. Бєлова

Судді:

.

Головуючий суддя
Бєлова Л.В.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.