Справа № 804/16475/14
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСтепаненко В.В. при
секретаріНовченко Є.Ю. за участю:
представника позивача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Державної податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення та зобов'язання
ОСОБА_4 звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення №1713-15 від 12.06.2014
року та зобов'язання вчинити дії.
В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що податкове
повідомлення-рішення є противоправним
та сформовано з порушенням вимог
податкового законодавства без
належного правового обґрунтування,
оскільки встановлення та зміна розміру
орендної плати за орендовані земельні
ділянки визначаються умовами
відповідних договорів між
орендодавцем та орендарем, а також
внесенням змін до таких договорів за
взаємною згодою сторін.
Відповідач позов не визнав, надав до
суду письмові заперечення, зазначивши,
що з 01.04.2014 року мінімальна сума
орендної плати повинна становити не
менше 3 відсотків нормативної грошової
оцінки, а тому оскаржуване податкове
повідомлення-рішення винесено
правомірно, в межах повноважень та на
підставі законодавства України.
Представник відповідача у судове
засідання не прибув, подав клопотання
про відкладення розгляду справи через
зайнятість в іншому судовому процесі,
проте суд відмовив у його задоволенні,
оскільки відповідач є суб'єктом
владних повноважень та має можливість
забезпечити явку своїх інших
представників до суду. Суд також
враховує ту обставину, що відповідач
надав суду письмові заперечення на
позовну заяву, у зв'язку з чим судом
було ухвалено проводити розгляд справи
без участі представника відповідача.
Заслухавши пояснення, розглянувши
наявні документи і матеріали, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, об'єктивно оцінивши докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступне.
Державною податковою інспекцією в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області згідно
підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54,
підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288
Податкового кодексу прийнято
податкове повідомлення-рішення №1713-15
від 12.06.2014 року про визначення суми
податкового зобов'язання за платежем
орендна плата за землю у сумі 4229,62 грн.
Частиною 1 статті 206 Земельного кодексу
України визначено, що використання
землі в Україні є платним. Об'єктом
плати за землю є земельна ділянка.
У відповідності до частини 1 статті 2
Закону України «Про оренду землі»
відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
цим Законом, законами України, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.
В силу частини 1 статті 15 Закону України
«Про оренду землі» істотною умовою
договору оренди землі, зокрема, є
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
Приписами статті 21 Закону України «Про
оренду землі» визначено, що орендна
плата за землю - це платіж, який орендар
вносить орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
Судом встановлено, що 12 червня 2005 року
між Дніпропетровською міською радою
(орендодавець) та позивачем (орендар)
укладено договір оренди земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_1
(Амур-Нижньодніпровському район) і
зареєстрована в Державному реєстрі
земель за кадастровим номером
реєстрі земель 07.10.2005 року вчинено
Цільове використання земельної
ділянки за цим договором:
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд (п.1.2
Пунктом 4.1 вказаного договору
визначено, що орендна плата за земельну
ділянку встановлюється у грошовій
формі (у гривнях), у розмірі 0,03(%)
відсотка від нормативної грошової
оцінки та дорівнює розміру земельного
Нормативна грошова оцінка земельної
ділянки, що передається в оренду,
згідно довідки Дніпропетровського
міського управління земельних
ресурсів від 31.05.2005 року №1292 на площу
Відповідно до пункту 12 договору оренди
землі від 12.06.2005 року зміна умов
договору оренди землі здійснюється за
взаємною згодою сторін. У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору оренди землі спір вирішується
в судовому порядку.
06 листопада 2008 року між сторонами було
укладено додатковий договір до
договору оренди земельної ділянки від
урахуванням встановленої орендної
плати трикратного розміру земельного
податку), який також пройшов реєстрацію
у ДМВ ДРФ ДП «Центр ДЗК» від 08.12.2008 року
нормативно-грошова оцінка земельної
ділянки в рік складає: площею 0,0560 га - 152
На підставі вказаного додаткового
договору позивачем сплачувалась
орендна плата за землю в трикратному
розмірі земельного податку.
Згідно підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті
14 Податкового кодексу України плата за
землю - загальнодержавний податок, який
справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
Статтею 269 Податкового кодексу України
закріплено, що платниками податку є:
власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв); землекористувачі.
Відповідно до пункту 287.1 статті 287
Податкового кодексу України власники
землі та землекористувачі сплачують
плату за землю з дня виникнення права
власності або права користування
Підставою для нарахування земельного
податку є дані державного земельного
кадастру (п. 286.1 ст. 286 Податкового
В силу пункту 288.1 статті 288 Податкового
кодексу України підставою для
нарахування орендної плати за земельну
ділянку є договір оренди такої
Пунктом 288.4 ст. 288 Податкового кодексу
України визначено, що розмір та умови
внесення орендної плати
встановлюються у договорі оренди між
орендодавцем (власником) і орендарем.
Згідно пункту 276.1 статті 276 Податкового
кодексу України податок за земельні
ділянки (в межах населених пунктів),
зайняті житловим фондом, автостоянками
для зберігання особистих транспортних
засобів громадян, які використовуються
без отримання прибутку,
гаражно-будівельними,
дачно-будівельними та садівницькими
товариствами, індивідуальними
гаражами, садовими і дачними будинками
фізичних осіб, а також за земельні
ділянки, надані для потреб
сільськогосподарського виробництва,
водного та лісового господарства, які
зайняті виробничими,
культурно-побутовими, господарськими
та іншими будівлями і спорудами,
справляється у розмірі 3 відсотків суми
земельного податку, обчисленого
відповідно до статей 274 і 275 цього
У відповідності до підпункту 288.5.1
пункту 288.5 статті 288 Податкового
кодексу України розмір орендної плати
встановлюється у договорі оренди, але
річна сума платежу не може бути меншою:
для земель сільськогосподарського
призначення - розміру земельного
податку, що встановлюється цим
розділом; для інших категорій земель -
трикратного розміру земельного
податку, що встановлюється цим
Статтею 30 Закону України «Про оренду
землі» встановлено, що зміна умов
договору оренди землі здійснюється за
взаємною згодою сторін. У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору оренди землі спір вирішується
в судовому порядку.
При цьому статтею 654 Цивільного кодексу
України передбачено, що зміна договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає зі звичаїв ділового
Суд зазначає, що відповідно до
законодавства України питання про
встановлення розміру орендної плати за
земельні ділянки державної і
комунальної власності вирішується за
згодою сторін договору оренди
земельного ділянки із закріпленням
розміру орендної плати в такому
договорі оренди. Підставою для
нарахування орендної плати за земельну
ділянку є договір оренди такої
При цьому нормативно-правові акти не
закріплюють обов'язок орендаря
перераховувати оренду плату
(сплачувати її в більшому розмірі) в
разі законодавчої зміни граничного
розміру цієї плати. Тобто орендар
зобов'язаний буде сплачувати більший
розмір орендної плати лише у випадку
внесення відповідних змін до договору.
Отже, зміна розміру земельного податку
є підставою для перегляду
встановленого розміру орендної плати
шляхом внесення відповідних змін до
договорів оренди землі його
учасниками, а не тягне автоматичну
зміну умов договорів щодо розміру
орендної палати, а відтак і
відповідного донарахування податковим
органом суми податкового зобов'язання
Враховуючи те, що сторони у розрахунку
розміру орендної плати не застосували
коефіцієнт, визначений підпунктом 288.5.1
пункту 288.5 статті 288 Податкового
кодексу, а також те, що підставою для
нарахування орендної плати за земельну
ділянку є саме договір оренди такої
земельної ділянки, то суд доходить до
висновку, що позивач повинен
сплачувати орендну плату за землю у
відповідності до умов договору оренди
землі до моменту приведення його
положень у відповідність до норм
чинного законодавства України.
Таким чином викладене є підставою для
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№1713-15 від 12.06.2014 року.
Водночас суд не вбачає підстав для
задоволення позовних вимог в частині
зобов'язання Державної податкової
інспекції в Амур-Нижньодніпровському
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області сформувати
нове податкове повідомлення-рішення по
орендній платі за землю з фізичних осіб
згідно договору оренди землі з огляду
на те, що контролюючий орган має право
самостійно визначати суму грошових
зобов'язань платника податків у
випадках, визначених Податковим
Таким чином, позовні вимоги
передбачають втручання в діяльність
суб'єкта владних повноважень, який
уповноважений приймати відповідні
рішення, що є підставою для відмови у їх
задоволенні.

Частиною першою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
закріплено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, із заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, суд дійшов висновку,
що викладені в позовній заяві доводи
позивача підлягають частковому
задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд керується вимогами
частини 3 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з якими, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_4 до
Державної податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення та зобов'язання
вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області №1713-15 від
12.06.2014 року.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Присудити з Державного бюджету на
користь ОСОБА_4 судові витрати у
розмірі 91,35 грн. (дев'яносто одна гривня
тридцять п'ять копійок).

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складено 15
грудня 2014 року.

Суддя В.В. Степаненко