Справа № 2а/0570/17771/2012
Суддя: Нестеренко Людмила Олексіївна
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року /14:00/Справа №
2а/0570/17771/2012 СНДО/808/18/14
м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Нестеренко Л.О.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «СВХ Базис»

до Державної податкової інспекції у
Калінінському районі м. Донецька
Донецької області Державної
податкової служби

про скасування податкових повідомлень
- рішень,

ВСТАНОВИВ:

17 жовтня 2014 року до Запорізького
окружного адміністративного суду від
Вищого адміністративного суду України
відповідно до вимог статті 1 Закону
України «Про здійснення правосудця та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням антитерористичної
операції» та на виконання
розпорядження Голови Вищого
адміністративного суду України від
02.09.2014 № 193 «Про забезпечення розгляду
адміністративних справ, підсудних
адміністративним судам, розташованим у
районі проведення антитерористичної
операції» надійшла адміністративна
справа № 2а/0570/17771/2012 Провадження №
СНДО/808/18/14 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «СВХ
Базис» до Державної податкової
інспекції у Калінінському районі м.
Донецька Донецької області Державної
податкової служби про скасування
податкових повідомлень - рішень.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 02.09.2014р. касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «СВХ Базис»
задоволено частково, скасовано
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 05.02.2013 та
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22.03.2013,
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями Запорізького
окружного адміністративного суду
справу передано на розгляд судді
Нестеренко Л.О.

Ухвалою від 20.10.2014р. справу прийнято до
провадження та призначено до судового
розгляду.

20.11.2014 в судове засідання сторони не
з'явились, раніше надіславши письмові
пояснення, заперечення, а також заяви
про розгляд справи без їх участі.

Позивач підтримав позовні вимоги з
підстав, викладених у позові та
письмових поясненнях, також просив суд
їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі, зазначивши в письмових
запереченнях, що працівниками
податкової були допущені технічні
помилки, стосовно акту перевірки, але
ці помилки не скасовують оскаржуваних
податкових повідомлень - рішень, та
висновків проведеної перевірки. А тому,
всі нараховані позивачу спірні
податкові зобов'язання прийняті
відповідно до вимог діючого
законодавства та в межах повноважень
наданих Податковим кодексом України.

20.11.2014р. в судовому засіданні за згодою
сторін ухвалено про продовження
вирішення справи у письмовому
провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС
України.

Розглянувши документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, з урахуванням доводів суду
касаційної інстанції, викладеної в
Ухвалі Вищого адміністративного суду
України, суд дійшов висновку про те, що
позов позивача підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Виходячи зі змісту п.1.1. ст. 1
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) відносини, що виникають у
сфері справляння податків і зборів,
зокрема, визначення вичерпного
переліку податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства з
01.01.2011 року врегульовано Положеннями
Податкового кодексу України.

Згідно із ст. 61 ПК України, податковий
контроль - система заходів, що
вживаються контролюючими органами з
метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
проведення розрахункових та касових
операцій, патентування, ліцензування
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи. Податковий
контроль здійснюється органами,
зазначеними у стаття 41 цього Кодексу, в
межах їх повноважень, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до пп. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 ПК
України, контролюючими органами є
органи державної податкової службу -
щодо податків, які справляються до
бюджетів та державних цільових фондів,
крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
податкової служби.

Відповідно до п. 75.1 статті 75 ПК України,
органи державної податкової служби
мають право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

28 серпня 2012 року ТОВ «СВХ-БАЗИС» (далі -
позивач), поштою отримав від ДПІ у
Калінінському районі м. Донецька
Донецької області ДПС (далі -
відповідач, податкова) податкове
повідомлення-рішення від 23.08.2012 №
; податкове повідомлення-рішення
від 23.08.2012 № та податкове
повідомлення-рішення від 23.08.2012 року №
.

Також 05 листопада 2012 року ТОВ
«СВХ-БАЗИС», поштою отримало від
податкової Рішення про результати
розгляду скарги від 25.10.2012 року №
16995/10/10-2-12-5. Так, Державна податкова
служба у Донецькій області розглянула
скаргу ТОВ «СВХ-БАЗИС» від 04.09.2012 року №
04.09-2 та своїм Рішенням відмовила в її
задоволенні.

11 грудня 2012 року ТОВ «СВХ-БАЗИС» поштою
отримало від відповідача Рішення про
результати розгляду скарги від 03.12.2012
року № 6387/0/61-12/10-205, яким також в
задоволенні скарги було відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно податкового
повідомлення-рішення від 23.08.2012 року №
, податковою було встановлено
порушення позивачем п. 3.1. ст. 3, п. 4.1. ст.
4, п. 5.1. пп. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», у зв'язку з чим збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на прибуток на суму 969
055, 00 грн. за основним платежем та 193 811, 00
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Відповідно до податкового
повідомлення - рішення від 23.08.2012 №
відповідача, встановлено
порушення п. 4.1., п. 4.2. ст. 4, пп. 6.1.1., п. 6.1.,
пп. 7.4.1., пп. 7.4.5, п. 7.4., п. 7.5.1. п. 7.5. Закону
України «Про податок на додану
вартість» у зв'язку з чим збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість на
суму 4 186 433,00 грн., з яких 3 409 183,00 грн. за
основним платежем та 777 250,00 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Відповідно до податкового
повідомлення - рішення від 23.08.2012 року №
податковою встановлено
порушення п. 4.1. ст. 4, пп. 6.1.1. п. 6.1. ст. 6,
п.п. 7.4.1., п.п. 7.4.5. п. 7.4., п.п. 7.5.1. ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» у зв'язку з чим зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі 1
868,00 грн.

Варто зазначити, що у податкових
повідомленнях-рішеннях від 23.08.2012 №
та № зазначено, що вони
прийняті на підставі акту перевірки №
2175/22-4/34360314 від 12.07.2012 року, в той час, як
за наслідками перевірки позивача був
складений акт від 02.08.2012 року
№2480/22-4/34705564. Саме на цю обставину
звернув увагу Вищий адміністративний
суд України в Ухвалі від 02 вересня 2014
року у даній справі. У наданих суду
запереченнях від 20.11.2014 року відповідач
посилався на допущену технічну помилку
працівниками податкової, які невірно
зазначили номер акт перевірки та дату
його складення, що суд бере до уваги.

Так, податкове повідомлення-рішення
від 23.08.2012 року № прийняте на
підставі Акту № 2480/22-4/34705564 від 02.08.2012
року Про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«СВХ-БАЗИС» з питання визначення
повноти нарахування та своєчасності
сплати до бюджету податку на додану
вартість, податку на прибуток при
здійсненні господарських операцій з ПП
«ТЕХНО КМП» за період з 01.09.2009 по 30.06.2009
рр. (надалі - Акт перевірки).

Суд не погоджується з позицією
відповідача з огляду на таке.

Судом встановлено, що між позивачем
(Комітент) та Приватним підприємством
«Техно КМП» (Комісіонер) укладено
договір комісії №10/09-К/2009 від 10 вересня
2009 року (а.с.43).

Предметом договору є зобов'язання
комісіонера за дорученням Комітента
укласти від свого імені один чи
декілька договорів купівлі-продажу
товару комітента, а комітент
зобов'язаний сплатити комісійну
винагороду в розмірі 2500,00 грн. за тонну
проданого товару. Комітент передає
комісіонеру металопрокат (далі товар)
в кількості, асортименті та на умовах,
викладених в Додатках (специфікаціях)
до цього Договору. Передача товару
комітентом комісіонеру здійснюється в
кількості та асортименті, узгодженим
сторонами в додатках (специфікаціях)
протягом 20 днів з моменту підписання
додатку (специфікації). Факт приймання
товару комісіонером від комітенту
підтверджується актом
приймання-передачі, який підписується
сторонами цього договору.

Отримані від покупця грошові кошти по
цьому договору в якості розрахунку за
товар є власністю комітента.
Комісіонер зобов'язується не пізніше
двох банківських днів після отримання
оплати від покупця перерахувати її на
поточний рахунок комітента.

Разом з товаром, комітент зобов'язаний
передати всю необхідну інформацію для
укладання договору з покупцем, а також
необхідні супровідні документи до
товару, які підтверджують його якість.

В додаткових угодах №1 від 21 вересня 2009
року та №2 від 15 січня 2010 року сторони
дійшли згоди щодо викладення пункту 4.1
договору в наступній редакції: «При
виконанні доручення у відповідності з
умовами цього договору, комітент
сплачує комісіонеру комісійну
винагороду в сумі 2500,00 грн. за тону
проданого товару (з урахуванням ПДВ 20%)
при місячному обсязі не більш чи
рівному 500 тон або в сумі 2350,00 грн. за
тону проданого товару (з урахуванням
ПДВ 20%) при місячному обсязі продажу
більш 500 тон. Розрахунок розміру
комісійної винагороди відображується
у звіті комісіонера та узгоджується
сторонами в акті виконаних робіт»; та
доповнення розділу 4 пунктом 4.5: «При
сплаті комісійної винагороди
допускається вексельна чи інша форма
розрахунків, яка не протиречить
діючому законодавству України».

На виконання умов договору комісії
були оформлені специфікації, акти
приймання-передачі, податкові
накладні, акти здачі-прийняття робіт,
акт виконаних робіт, звіти комісіонера,
акти про зарахування зустрічних
однорідних вимог, які наявні в
матеріалах справи.

Спір виник через висновки податкового
органу про нікчемність договору
комісії №10/09-К/2009 від 10 вересня 2009 року,
через суперечність інтересам держави
та суспільства, а також у зв'язку з
ліквідацією юридичної особи - ПП «Техно
КМП», а за наслідком - і припинення
договору комісії.

Твердження податкового органу щодо
нікчемності Договору комісії №10/09-К/2009
від 10.09.2009 є безпідставними, виходячи з
наступного.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
визначено перелік вимог, які свідчать
про дійсність правочину, а саме: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчиняться у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.2 ст. 215 Цивільного кодексу
України передбачено, що недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину судом не вимагається.

Перелік правочинів, які є нікчемними як
такі, що порушують публічний порядок,
встановлений ст.228 ЦК України, зокрема,
це - правочини спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Відповідно до ч.1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Наявність умислу у сторін (сторони)
угоди означає, що вони (вона), виходячи з
обставин справи, усвідомлювали або
повинні були усвідомлювати
протиправність вчинення зобов'язання і
суперечність його мети інтересам
держави та суспільства і прагнули або
свідомо допускали настання
протиправних наслідків.

На думку суду, при визнанні угоди
нікчемною податковим органом не
дотримано зазначених вимог
законодавчих норм, тобто не
встановлено вини та умислу позивача,
спрямованих на заволодіння державним
майном, порушення публічного порядку.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано доказів про
умисність укладення угоди з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства. Податковим органом не
надано рішення суду у цивільній чи
господарській справі, вироку суду у
кримінальній справі або іншого
належного доказу на підтвердження
фіктивності здійснених позивачем
господарських операцій. За таких
обставин, висновок відповідача носить
характер припущення, яке не
підтверджено належними доказами.

Крім того, посилання відповідача на ст.
203, ст. 215, ст. 216 ЦК України є
безпідставним, так як зазначені норми
можуть використовуватися лише при
визнанні правочинів недійсними в
судовому порядку.

Вказані висновки підтверджуються і ст.
20 Податкового кодексу України,
відповідно до якої органам державної
податкової служби України не надано
повноважень щодо визнання тих чи інших
угод (правочинів) недійсними та/або
нікчемними.

Відповідно до п.п. 14.1.13 ст. 14 ПК України,
безоплатно надані товари, роботи,
послуги: а) товари, що надаються згідно
з договорами дарування, іншими
договорами, за якими не передбачається
грошова або інша компенсація вартості
таких товарів чи їх повернення, або без
укладення таких договорів; б) роботи
(послуги), що виконуються (надаються)
без висування вимоги щодо компенсації
їх вартості; в) товари, передані
юридичній чи фізичній особі на
відповідальне зберігання і
використані нею.

Товари були надані позивачем ПП «Техно
КМП» на виконання умов договору
комісії №10/09-К/2009 від 10 вересня 2009 року.
Згідно з п.п.2.1.3 цього договору,
комісіонер зобов'язується не пізніше
двох банківських днів після отримання
оплати від покупця перерахувати її на
поточний рахунок комітента. Отже,
передачу товару за договором комісії
не можна віднести до безоплатно
наданих товарів.

Відповідно до ч.4 ст.91 ЦК України,
цивільна правоздатність юридичної
особи виникає з моменту її створення і
припиняється з дня внесення до єдиного
державного реєстру запису про її
припинення.

В п.2 ст.33 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців» зазначено, що
юридична особа є такою, що припинилася,
з дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису про державну реєстрацію
припинення юридичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи,
станом на 05.02.2013 року ПП «Техно КМП»
знаходиться в стані припинення
підприємницької діяльності, а отже, не
є ліквідованим, має цивільні права та
обов»язки і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону.

Реалізуючи власну правоздатність,
юридична особа може укладати будь-які
угоди, якщо її засновницькими
документами не встановлений вичерпний
перелік можливих видів її діяльності.

З огляду на вищевикладене, Договір
комісії №10/09-К/2009 від 10 вересня 2009 року
є дійсним та діє до виконання
обов'язків сторонами.

Відповідно до пп. 7.2.6. п. 7.2 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» визначено, що «податкова
накладна видається платником податку,
який поставляє товар (послуги), на
вимогу їх отримувача, та є підставою
для нарахування податкового
кредиту...».

Відповідно до пп. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а також «... у разі, коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами».

Згідно із ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На пропозицію суду сторонам надати
додаткові докази для повного
встановлення обставин справи, таких
доказів суду жодною зі сторін надано не
було з посиланням на складне політичне
становище у їх регіоні, розташованому у
районі проведення антитерористичної
операції.

Враховуючи вищевикладене, повно та
всебічно дослідивши наявні матеріали
справи, а також норми чинного
законодавства України, суд дійшов до
висновку про протиправність винесених
відповідачем відносно позивача
податкових повідомлень-рішень, у
зв»язку з чим вважає за необхідне їх
скасувати.

Керуючись положеннями статей 69-71, 94, 128,
160-163, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Позов позивача задовольнити.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення від 23.08.2012: за №
, № , № , винесені
Державною податковою інспекцією у
Калінінському районі м. Донецька
Донецької області Державної
податкової служби відносно Товариства
з обмеженою відповідальністю «СВХ
Базис».

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Л.О. Нестеренко