Справа № 750/9440/14
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/9440/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

02 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Василенка Я.М.,

суддів
Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі
Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області на постанову
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 30.09.2014 у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Головного управління юстиції у
Чернігівській області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої
інстанції із позовом, в якому просив:
визнати дії Головного управління
юстиції в Чернігівській області в
особі старшого державного виконавця
Курилець В.І. по закінченню виконавчого
провадження та ухваленню постанов від
08.09.2014 про закінчення виконавчого
провадження по справам ВП № 32385237, ВП №
32321610, ВП № 29341890, які затверджені
виконуючим обов'язки начальника
відділу виконавчої служби Коваль В.О.,
незаконними; зобов'язати Головне
управління юстиції в Чернігівській
області скасувати постанови від 08.09.2014
про закінчення виконавчого
провадження по ВП № 32385237, ВП № 32321610, ВП
№ 29341890 та поновити вказані виконавчі
провадження; згідно ст. 166 КАС України
постановити окрему ухвалу по факту
порушення законодавства з боку
державного виконавця та умисного
невиконання ним в примусовому порядку
рішень судів та приписів законів
України та постанов Кабінету Міністрів
України, та направити цю ухвалу
відповідним суб'єктам владних
повноважень для вжиття заходів щодо
усунення причин та умов, що сприяли
порушенню законів та постанов Кабінету
Міністрів, та для притягнення до
відповідальності старшого державного
виконавця Курилець В.І.

Постановою Деснянського районного
суду м. Чернігова від 30.09.2014 позов
задоволено частково: визнано
незаконними та скасовано постанови від
08.09.2014 про закінчення виконавчого
провадження № 32385237, № 32321610, № 29341890; в
іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище
судовим рішенням відповідач звернувся
із апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що постановлена із порушенням
норм матеріального і процесуального
права, та ухвалити нову постанову, якою
у задоволенні позову відмовити
повністю.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи на
виконанні у відділі примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області перебували виконавчі
провадження ВП № 32385237, ВП № 32321610, ВП №
29341890 з приводу виконання:

- виконавчого листа № 2-а/2506/8110/11,
виданого 22.03.2012 Деснянським районним
судом м. Чернігова про зобов'язання
управління Пенсійного фонду України в
м. Чернігові відновити з 13.01.2011 виплату
призначеної ОСОБА_2 державної пенсії у
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком
та додаткової пенсії у розмірі 75 %
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленої ст. 28 Закону країни «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»;

- виконавчого листа № 2-а-427/10, виданого
20.04.2012 Деснянським районним судом м.
Чернігова про зобов'язання управління
Пенсійного фонду України в м. Чернігові
провести перерахунок державної та
додаткової пенсії по інвалідності
ОСОБА_2 із розрахунку 8 мінімальних
пенсій за віком та 75 % мінімальної
пенсії за віком відповідно, що
розраховується з розміру прожиткового
мінімуму, встановленого для
відповідної категорії населення,
відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з 19.05.2010 і
здійснити відповідні виплати на
користь позивача за відрахуванням вже
сплаченої суми;

- виконавчого листа № 22а-9612/2011, виданого
21.09.2011 Апеляційним судом м. Чернігова
про зобов'язання Головного управління
Пенсійного фонду України в
Чернігівській області здійснити
перерахунок додаткової пенсії ОСОБА_2,
починаючи з 23.10.2008 у розмірах,
відповідно до ст. 50 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
здійснити відповідні виплати за
відрахуванням вже сплачених сум.

08.09.2014 старшим державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області Курилець В.І. на
підставі п. 11 ч. 1 ст. 49, ст. 75 Закону
України «Про виконавче провадження»
винесені постанови про закінчення
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчих листів №
2-а/2506/8110/11, № 2-а-427/10, № 22а-9612/2011.

Зі змісту вказаних постанов
вбачається, що державним виконавцем на
боржників накладено штрафні санкції,
передбачені ст.ст. 75, 89 Закону України
«Про виконавче провадження» та внесено
подання правоохоронним органам для
притягнення боржників до
відповідальності згідно із законом.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що оскільки відсутні
підстави, визначені п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»
для закінчення виконавчих проваджень,
то постанови старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області Курилець В.І. від 08.09.2014 про
закінчення виконавчого провадження є
незаконними. При цьому, визнання
незаконними цих постанов згідно вимог
ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче
провадження» є підставою для
відновлення виконавчих проваджень, а
тому позов підлягає частковому
задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що
державним виконавцем при винесенні
постанов про закінчення виконавчого
провадження не порушено норм Закону
України «Про виконавче провадження»,
дії державного виконавця при виконанні
рішень суду повністю відповідали
Закону. При цьому, апелянт звертає
увагу, що виконання рішення без
боржника (управління Пенсійного фонду
України в м. Чернігові) є неможливим.

Колегія суддів вважає доводи апелянта
необґрунтованими та погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Закон України «Про виконавче
провадження» визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Статтею 11 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
вжити передбачених цим законом заходів
з примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець здійснює необхідні заходи
щодо своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення
(виконавчий документ), у спосіб і
порядок, визначений виконавчим
документом.

Статтею 76 цього ж Закону передбачено,
що після відкриття виконавчого
провадження по виконавчому документу,
який зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець відповідно до
статті 24 вказаного Закону визначає
йому строк добровільного виконання
рішення. У разі невиконання без
поважних причин цих вимог державний
виконавець застосовує до боржника
штрафні санкції чи інші заходи,
передбачені законодавством, і
призначає новий строк виконання.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадової особи),
який його видав, у випадку,
передбаченому ч. 3 ст. 75 цього Закону.

Частиною 3 ст. 75 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
у разі, якщо виконати рішення без
участі боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до ст. 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Зазначені правові норми узгоджуються з
приписами пункту 8.1 Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15 грудня 1999 року №
74/5.

Статтею 50 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачені
наслідки закінчення виконавчого
провадження. У разі закінчення
виконавчого провадження згідно із
статтею 37 цього Закону, крім
направлення виконавчого документа за
належністю до іншого органу державної
виконавчої служби; повернення
виконавчого документа стягувачу
згідно із статтею 40 цього Закону;
повернення виконавчого документа до
суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, згідно із
статтею 40-1 цього Закону, припиняється
чинність арешту майна боржника,
скасовуються інші здійснені державним
виконавцем заходи примусового
виконання рішення, а також провадяться
інші дії, необхідні у зв'язку з
завершенням виконавчого провадження.
Завершене виконавче провадження не
може бути розпочате знову, крім
випадків, передбачених цим Законом.

Доводи апелянта про те, що підставою
для закінчення виконавчих проваджень
стало те, що рішення судів було
неможливо виконати без участі боржника
колегією суддів не беруться до уваги з
огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 КАС України за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення, що не було
зроблено відповідачем.

Таким чином, закінчення виконавчого
провадження без вчинення усіх
передбачених законом заходів для його
виконання є неправомірним.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України рішення суду ухвалюється
іменем України та є обов'язковим для
виконання.

Колегія суддів зазначає, що обов'язкове
виконання рішення суду, в тому числі,
суб'єктами наділеними владними
повноваженнями, передбачено і
конвенцією «Про захист прав та свобод
людини», яка ратифікована Законом
України «Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод» від 17.07.1997. Отже, її положення є
обов'язковими для виконання Україною.
Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує
неухильність виконання рішення суду
громадянами, юридичними особами та
всіма органами влади України, до яких
відносяться також і управління праці
та соціального захисту населення.
Тобто, рішення суду, яке набрало
законної сили повинно бути виконане, а
інші обставини щодо його невиконання
суперечать основним принципам права і
до уваги судом не беруться. У
протилежному випадку буде мати місце
порушення принципу юридичної
визначеності, що є одним із базових
складових принципу верховенства права,
визнаного Україною як на рівні
Конституції, так і шляхом ратифікації
Європейської Конвенції з прав людини.

Як вбачається з матеріалів справи
управлінням Пенсійного фонду України в
м. Чернігові та Головним управлінням
Пенсійного фонду України в
Чернігівській області проведено
позивачу перерахунок та призначено
виплату пенсії, однак виплата боргу по
рішенню суду буде здійснена після
надходження коштів з Державного
бюджету.

При цьому, часткове виконання рішення
суду чи зобов'язання виконати рішення в
майбутньому не входить до виключного
переліку підстав, за яких виконавче
провадження підлягає закінченню,
передбачених ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження».

Крім того, державний виконавець,
закінчуючи виконавчі провадження по
прийнятих судових рішеннях, яких не
виконав, позбавив позивача права
повторної подачі для виконання до
виконавчої служби виконавчих листів №
2-а/2506/8110/11, № 2-а-427/10, № 22а-9612/2011 та
порушив гарантоване Конституцією
України право позивача на відновлення
порушених прав, шляхом обов'язкового
виконання рішень суду, якою його
порушені права відновлені.

Частиною 1 ст. 51 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
у разі якщо постанова державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження або повернення
виконавчого документа стягувачу
визнана судом незаконною чи скасована
начальником відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або керівником
відповідного органу державної
виконавчої служби або якщо до
державного виконавця надійшло рішення
суду про скасування заходів до
забезпечення позову, а також у разі
повернення виконавчого документа з
іншого відділу державної виконавчої
служби, виконавче провадження підлягає
відновленню протягом трьох робочих
днів з дня надходження рішення суду,
виконавчого документа чи постанови
керівника відповідного органу
державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 вказаного Закону
про відновлення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову, копії якої не
пізніше наступного дня надсилаються до
суду, який визнав незаконною постанову
державного виконавця, сторонам, а також
органу (посадовій особі), який видав
виконавчий документ.

Таким чином, оскільки позивач просить
визнати незаконними постанови
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області Курилець В.І. від
08.09.2014 про закінчення виконавчих
проваджень ВП № 32385237, № 32321610, № 29341890, то
позовні вимоги про відновлення
виконавчих проваджень є
безпідставними з огляду на те, що
задовольнивши цю позовну вимогу права
позивача будуть поновлені в повному
обсязі, а виконавче провадження
автоматично відновиться.

Також колегія суддів звертає увагу, що
вимога позивача про постановлення
окремої ухвали не може бути задоволена,
оскільки, з матеріалів справи не
вбачається підстав для її задоволення,
виключний перелік яких встановлений
ст.ст. 166, 208 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив законне та
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних
доказів, що б підтверджували факт
протиправності рішення суду першої
інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила
згідно ст. 200 КАС України залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, з урахуванням
того, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області залишити без задоволення, а
постанову Деснянського районного суду
м. Чернігова від 30.09.2014 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
Василенко
Я.М.

Судді:
Кузьменко
В.В.

Шурко О.І.

.

Головуючий суддя
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.