Справа № 816/4537/14
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/4537/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Носенка М.В.,

представника позивача - Мухамедніязова
Г.Б.,

представника відповідача - Вербицька
І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з додатковою
відповідальністю "Птахофабрика Росія"
до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

17 листопада 2014 року Товариство з
додатковою відповідальністю
"Птахофабрика Росія" звернулося до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання недісними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що відповідачем
протиправно винесено спірні податкові
повідомлення-рішення, оскільки під час
проведення перевірки не було взято до
уваги належним чином оформлені
первинні бухгалтерські документи
складені за результатами здійснення
господарських операцій з ТОВ "Оіл Груп"
та ТОВ "Інтер-Запоріжжя". Стверджував,
що реалізація товару за ціною нижче
собівартості відбулась у зв'язку з
спином терміну технологічного
використання кур-несучок.

Вказував на те, що у період з липня 2012
року по лютий 2013 року підзвітним особам
фабрики виплачувались готівкові кошти
на витрати пов'язані з господарською
діяльністю товариства. Використання
вказаних коштів було оформлено у
відповідності до вимог чинного
законодавства. Посилався на те, що
товариством своєчасно здійснюється
оприбуткування готівкових коштів про
що свідчить КОРО.

Зазначав, що відповідачем протиправно
застосовано фінансову санкцію в
розмірі 1 303,64 грн. за здійснення
розрахункових операцій без
застосування реєстраторів
розрахункових операцій, оскільки
вказане порушення було допущено
позивачем вперше на протязі
календарного року.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав у
наданих до суду письмових запереченнях
просив в задоволенні позову відмовити
посилаючись на те, що за результатами
проведеної перевірки встановлено
порушення позивачем п. 188.1, ст. 188, п. 198.3,
п. 198.4, 198.5, ст. 198 Податкового кодексу
України, п.п. 164.2.11, п. 164.2, ст. 164, абз. "е"
п.п. 164.2.17, п. 164.2 ст. 164, п. 164.5 ст. 164, п.п. 167.1
ст. 167, п.п. 168.1.1, п. 168.1 ст. 168, п.п. 170.9.1, п.
170.9 ст. 170, п.п. 170.9.2 п. 170.9 ст. 170, абз. "а" п.
176.2 ст. 176 Податкового кодексу України. У
зв'язку з чим, були винесенні спірні
податкові повідомлення-рішення.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, повно та
всебічно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, оцінивши докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку, що
позов підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 15
травня 2014 року по 25 червня 2014 року
працівниками Кременчуцької ОДПІ було
проведено виїзну планову
документальну перевірку ТДВ
"Птахофабрика Росія" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 липня 2014 року по 31 березня 2014
року, законодавства про збір та облік
єдиного соціального внеску за період з
01 січня 2011 року по 31грудня 2014 року.

За результатами перевірки було
складено акт № 1735/16-03-22-01-08/05387914 від 02
липня 2014 року, яким зафіксовано
порушення позивачем п. 188.1 ст. 188, п. 198.3 п.
198.4 п. 198.5 ст. 198 Податкового Кодексу
України в результаті чого занижено
податок на додану вартість в сумі 1 932
176,00 грн.; п.п. 164.2.11, п. 164.2, ст. 164, п.п. "е"
164.2.17, п. 164.2 ст. 164, п. 164.5, ст. 164, п.п. 167.1 ст.
167, п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п.п. 170.9.1, п. 170.9 ст.
170, п.п. 170.9.2, п. 170.9 ст. 170, азб. "а" п. 176.2 ст.
176 Податкового Кодексу України, в
результаті чого встановлено порушення
вимог податкового законодавства під
час перевірки питань щодо повнити
обчислення та своєчасності внесення до
бюджету сум податку на доходи фізичних
осіб на загальну суму 1388,20 грн.; п.п. 2.11 п.
2, п.п. 3.1, 3.2 п. 3, п.п. 7.37, 7.39, 7.41 п. 7
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні
затвердженого постановою Правління
НБУ від 15 грудня 2004 року № 637, а саме
проведення готівкових розрахунків без
подання одержувачем коштів платіжного
документа, який би підтверджував
сплату покупцем готівкових коштів на
суму 3298.66 грн.; п.п. 2.6 п. 2 "Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні"
затвердженого постановою Правління
НБУ від 15 грудня 2004 року № 637, а саме
несвоєчасне оприбуткування в касі
підприємства готівкових коштів на суму
224,71 грн. та п. 1 ст. 3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", а саме проведення
розрахункових операцій без
застосування реєстратора
розрахункових операцій (продаж
продукції не власного виробництва
через касу підприємства) на загальну
суму 662,64 грн.

За результатами розгляду вказаного
акту Кременчуцької ОДПІ винесено
податкові повідомлення-рішення від 01
жовтня 2014 року № /1860 та № 1/1861
та від 18 липня 2014 року № /1452 та №
/1453.

З вимогою про визнання нечинними та
скасування вищезазначених податкових
повідомлень-рішень позивач звернувся
до суду.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Надаючи оцінку податковому
повідомленню-рішенню від 01 жовтня 2014
року № /1860, суд виходить із
наступного.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1
Податкового кодексу України
Податковий кодекс України регулює
відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
податковий кредит визначено як суму, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вказаних вище
правових норм, можливо дійти до
висновку, що для отримання права на
податковий кредит платник податку на
додану вартість повинен мати податкові
накладні, видані на реально отриманий
товар (роботи, послуги), призначений для
використання у власній господарській
діяльності.

Слід зазначити, що за змістом частини 2
статті 3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення
господарської операції у податковому
обліку повинно здійснюватись
відповідно до її реального
економічного змісту на підставі
первинних документів бухгалтерського
обліку.

Судом встановлено, що ТДВ "Птахофабрика
Росія" та ТОВ "Оіл Груп" укладено
договір поставки № 01/12 від 01 січня 2012
року. Предмет договору є жмих соєвий,
жмих соняшниковий, а також дозволені до
використання і зареєстровані в Україні
компоненти для комбікормів.

Супроводжуючими документами на товар
відповідно даного договору є: рахунок
на оплату, видаткова накладна,
податкова накладна,
товарно-транспортна накладна,
документи що підтверджують якість
товару, ветеринарне свідоцтво Ф-2 (п. 1.3
договору).

Приймання товару за якістю проводиться
на підставі показників зазначених в
документах, підтверджуючих якість
товару (п. 2.9 договору).

Відповідно до п. 4.1.2 договору
Постачальник зобов'язаний надати всю
супровідну документацію і
документацію що підтверджує якість
товару.

Проте, а ні на вимогу суду, а ні з
власної ініціативи позивачем не було
надано сертифікати якості або паспорти
передбачені договором поставки № 01/12
від 01 01.2012.

Отже, передбачена договором
обов'язкова умова про надання
документів, які мали б підтверджувати
якість товару, що поставляється, а
також його відповідність діючим
стандартам ДСТУ встановлених для
даного виду товару позивачем та його
контрагентом не виконана.

В ході судового розгляду було
встановлено, що власне виробництво на
підприємстві ТОВ "Оіл Груп" відсутнє,
отже походження товару встановити
неможливо.

Відповідно до п. 2.2 договору поставки №
01/12 від 01 січня 2012 року - поставка товару
здійснюється на умовах ББР склад
покупця.

Приймання товару за кількістю
проводиться на вагах за вказаною
адресою: Полтавська область,
Кременчуцький р-я, м. Потоки,
"Птахофабрика Росія".

Згідно наявних в матеріалах справи
товаро-транспортних накладних,
перевезення здійснювалось ТОВ
"Запоріжзернотранс", м. Запоріжжя пункт
навантаження - м. Запоріжжя, пункт
розвантаження - смт. Кіровське
Дніпропетровська обл. ТОВ "АФ
Дніпропетровська".

Отже, адреса місця розвантаження,
вказана в товарно-транспортних
накладних не відповідає адресі
вказаній в договорі поставки № 01/12 від
01.01.2012, у зв'язку з чим не можливо
встановити реальність здійснення
вказаної господарської операції.

Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", та приписів п. 2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95 №88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.95 за
№168/704 "первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання: назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що - дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції."

Зі змісту видаткових накладних наявних
в матеріалах справи не можливо
ідентифікувати особу яка отримувала
товар, оскільки в графі "Отримав(ла)" не
вказано ініціали такої особи та не
вказано номер та дату довіреності що
надає право особі отримувати товар.

Крім того, між ТДВ "Птахофабрика Росія"
та ТОВ "Інтер Запоріжжя" було укладено
договір поставки № 01/12 від 01 лютого 2010
року. Предмет якого є комбікорм,
харчові добавки, ветеринарні
препарати, фураж. Супроводжуючими
документами на товар відповідно даного
договору є: рахунок на оплату,
видаткова накладна, податкова
накладна, товарно-транспортна
накладна, сертифікат якості
підприємства-виробника на товар (п. 3.4
договору).

Однак, а ні на вимогу суду, а ні з
власної ініціативи позивачем до суду
не надано сертифікатів якості або
паспортів передбачених договором
поставки № 01/12 від 01 лютого 2010 року.

Відповідно до п. 3.2 договору поставки №
01/12 від 01.02.2012 - поставка товару
здійснюється на умовах СІР.

Приймання товару за кількістю
проводиться за вказаною адресою:
Полтавська область, Кременчуцький р-н,
м. Потоки.

Однак в ході розгляду справи
представник ТДВ "Птахофабрика Росія"
пояснив, що фактичного переміщення
товару не відбулося, оскільки товар
придбаний ТОВ "Інтер Запоріжжя"
зберігався на складі ТОВ "АФ
"Дніпропетровська" на якому позивач має
складські приміщення.

Таким чином, адреса місця
розвантаження, не відповідає адресі
вказаній в договорі поставки № 01/12 від
01 січня 2012 року.

Крім того, зі змісту залучених
позивачем до справи видаткових
накладних не можливо підтвердити
отримання товариством товару від ТОВ
"Інтер Запоріжжя", оскільки в них не
зазначено місце отримання товару.

Також, зі змісту акту ДПІ у Жовтневому
районі м. Запоріжжя № 34/08-26-22-01/24912705 від
05 травня 2014 року "Про результати
виїзної позапланової перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтер Запоріжжя" з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства з
приводу фінансово господарських
взаємовідносин з ПАТ "Полтавська
птахофабрика" за період з 01 січня 2012
року по 31 грудня 2013 року, дотримання
вимог податкового законодавства при
фінансово - господарської діяльності з
ПП "СФГ Нікопольське" за період червень
2013 року та липень 2013 року, з ПП "АФ
"Приват Агро" за період з 01 січня 2013 року
по 31 липня 2013 року, з ТОВ "Дойче Агро
Компані" за період серпень-вересень 2013
року згідно якого встановлено
відсутність у ТОВ "Інтер - Запоріжжя"
об'єктів, які підпадають під визначення
п. 185.1. ст.185 Податкового кодексу України
та відсутність факту поставки товарів
(робіт, послуг) на адресу контрагентів -
покупців.

Стосовно здійснення позивачем продажу
товару (живих курей) за ціною нижче
собівартості, суд вважає за необхідне
вказати наступне.

Основною діяльністю ТДВ "Птахофабрика
Росія" є виробництво яєць.

Представник позивача в судовому
засіданні пояснив, що це процес включає
в себе закупівлю добового молодняку
(яєчних курчат), що відображається
належним чином у бухгалтерському та
податковому обліку, згідно відповідних
технологій, у відповідних умовах
добовий молодняк вирощується в
пташнику бригади молодняку до 105-деного
віку. Далі, молодняк переводиться у
групу дорощування до 140 денного віку. По
досягненню 140 деного віку, птицю
пересаджують у дорослий пташник де
птиця починає нестися (кури - несучки).
згідно технології, в залежності від
умов вирощування, харчування,
температури пташнику, обладнання для
вирощування курей - несучок, термін
яйценосності може складати від 480 до 560
днів. по досягненню куркою
відповідного віку (480-560 днів), а також за
низьким рівнем яйценосності, жива така
птиця реалізується населенню та
організаціям на забій. Продаж курей
належним чином відображається у
бухгалтерському та податковому обліку.
Крім цього товариство веде щоденний
звіт: акт на вибуття поточних
біологічних активів тваринництва; акт
зважування птиці; картка обліку руху
птиці; картка кількості яєць по
пташникам.

Враховуючи викладене суд
приходить до висновку, що курячі яйця
виробляються на фабриці безпосередньо
за допомогою вирощеного молодняку
курей. На вирощування такого молодняку
курей фабрика несе відповідні випрати,
а від продажу яєць отримує основний
дохід.

Процес виробництва яєць курячих
полягає в вирощуванні молодняку курей
які у подальшому несуть яйця, від
продажу яких товариство отримує
основний дохід, а в подальшому
списанні/продажу: біоактивів (курей),
термін використання якого сплив. Отже,
всі ці етапи входять до процесу
виготовлення яєць курячих, всі ці етани
безпосередньо пов'язані з діяльністю
товариства з виробництва яєць.

Згідно Листа Вищого
адміністративного суду України від 02
червня 2011 року № 742/11/13-11, судам слід
ураховувати, що для підтвердження
права платника податку на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість достатньо наявності
мети використання товарів та послуг, що
ним придбані, незалежно від фактичних
результатів такого використання.

В діях позивача по придбанню
молодняку курей наявна мета
використання такого товару та фактичне
використання такого товару у своєї
господарської діяльності, оскільки
позивач використовував придбаний
молодняк курей безпосередньо у
виробництві яйця курячого. Враховуючи
викладене, позивачем правомірно був
сформований податковий кредит при
придбанні такого молодняку.

В ході розгляду справи було
встановлено, що товариство не має
забійних цехів та не займається
закупкою м'ясних курей (м'ясного
молодняку) з метою подальшого продажу
саме м'яса (тушок). Товариство придбає
та вирощує яєчних курей з метою
виробництва яєць, тому сплив терміну
технологічного використання таких
курей є об'єктивною економічно
обґрунтованою підставою для
реалізації такого товару за ціною,
меншою від її собівартості. Такий товар
не користується належним попитом, тому
ї продається за справедливо ринковою
ціною. З точки зору економічної вигоди,
реалізація товару, навіть за ціною
нижче ціни придбання, вигідніше ніж
втрати від списання товару, термін
використання якого сплив та понесення
витрат на його утилізацію.

Згідно закону "Про оподаткування
прибутку підприємств", справедлива
ринкова ціна - це ціна, за якою товари
(роботи, послуги) передаються іншому
власнику за умови, що продавець бажає
передати такі товари (роботи, послуги),
а покупець бажає їх отримати за
відсутності будь-якого примусу, обидві
сторони є взаємно незалежними юридично
та фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари (роботи,
послуги), а також ціни, які склалися на
ринку ідентичних (а за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг).

Якщо не встановлено інше,
звичайною вважається ціна товарів
(робіт, послуг), визначена сторонами
договору. Якщо не доведене зворотне,
вважається, що така звичайна ціна
відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Згідно п. 1.20.2 ст. 1 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" для визначення звичайної
ціни товару (робіт, послуг)
використовується інформація про
укладені на момент продажу такого
товару (роботи, послуги) договори з
ідентичними (однорідними) товарами
(роботами, послугами) у співставиш
умовах. Зокрема, враховуються такі
умови договорів, як кількість (обсяг)
товарів (наприклад, обсяг товарної
партії), строки виконання зобов'язань,
умови платежів, звичайних для такої
операції, а також інші об'єктивні умови,
що можуть вплинути на ціну. При цьому
умови договорів на ринку ідентичних (у
разі їх відсутності - однорідних)
товарів (робіт, послуг) визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами суттєво не впливає на
ціну, або може бути економічно
обгрунтована. При цьому враховуються
звичайні при укладанні угод між неп о
в'язаними особами надбавки чи знижки до
ціни. Зокрема, але не виключно,
враховуються знижки, пов'язані з
сезонними та іншими коливаннями
споживчого попиту на товари (роботи,
послуги), втратою товарами якості або
інших властивостей; закінченням
(наближенням дати закінчення) строку
зберігання (придатності, реалізації);
збутом неліквідних або
низьколіквідних товарів;
маркетинговою політикою, у тому числі
при просуванні товарів (робіт, послуг)
на ринки; наданням дослідних моделей і
зразків товарів з метою ознайомлення з
ними споживачів.

Згідно статті 188 Податковий
кодекс України, база оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на вартість послуг
стільникового рухомого зв'язку).

Згідно статті 198 Податковий
кодекс України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу.

Окрім того, позивачем було
реалізовано продукцію (кури-несучки),
ціни на яку не регулюються державою
відповідно до Законом України "Про ціни
та ціноутворення".

Отже, враховуючи вищевикладене,
позивачем у господарських операціях
які відбулись у липні, серпні, вересні,
жовтні, листопаді, грудні 2012 року з
приводу продажу курей-несучок -
біоактивів технологічний термін
використання - яких сплив за ціною
нижче собівартості правомірно було
застосовано справедливі ринкові ціни.

Оскільки, товар був реалізований
за ціною нижче собівартості у зв'язку з
спливом терміну технологічного
використання, та не користувався належ
попитом, тому й був реалізований за
справедливо ринковою ціною яка
відповідає рівню звичайних цін на
такий товар, що склалися на ринку на
дату продажу.

Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку про часткове
задоволення позовних вимог про
визнання недійсним та скасувати
податкового повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області від 01 жовтня 2014 року № /1860,
а саме визнання його протиправним та
скасування в частині збільшення суми
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість за основним
платежем в сумі 236 055 грн. та за
штрафними санкціями в розмірі 118 027,50
грн.

Надаючи оцінку позовним вимогам
про визнання недійсними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 18
липня 2014 року №/1452 та №/1453
від 01 жовтня 2014 року № 1/1861, суд
виходить з наступного.

Підпунктом 2.11 п. 2 2.11 Положенням
про ведення касових операцій у
національній валюті в Україні
затвердженим постановою Правління НБУ
від 15 грудня 2004 року № 637 встановлено,
що видача готівкових коштів під звіт
або на відрядження (далі - під звіт)
здійснюється відповідно до
законодавства України. Видача
готівкових коштів під звіт на
закупівлю сільськогосподарської
продукції та заготівлю вторинної
сировини, крім металобрухту,
дозволяється на строк не більше 10
робочих днів від дня видачі готівкових
коштів під звіт, а на всі інші виробничі
(господарські) потреби на строк не
більше двох робочих днів, уключаючи
день отримання готівкових коштів під
звіт. Якщо підзвітній особі одночасно
видана готівка як на відрядження, так і
для вирішення в цьому відрядженні
виробничих (господарських) питань (у
тому числі для закупівлі
сільськогосподарської продукції у
населення та заготівлі вторинної
сировини), то строк, на який видана
готівка під звіт на ці завдання, може
бути продовжено до завершення терміну
відрядження. Видача відповідній особі
готівкових коштів під звіт проводиться
за умови звітування нею у
встановленому порядку за раніше
отримані під звіт суми. Звітування за
одержані під звіт готівкові кошти
здійснюється відповідно до
законодавства України.

Відповідно до п.п. 3.1 п. 3 вказаного
Положення касові операції
оформляються касовими ордерами,
видатковими відомостями,
розрахунковими документами,
документами за операціями із
застосуванням електронних платіжних
засобів, іншими касовими документами,
які згідно із законодавством України
підтверджували б факт продажу
(повернення) товарів, надання послуг,
отримання (повернення) готівкових
коштів.

Підзвітні особи - це працівники,
які одержали грошовий аванс для оплати
витрат, доручених підприємством.

Розрахунки з підзвітними особами
складаються із дрібних господарських
витрат і витрат у відрядженнях. Перелік
осіб, яким видається аванс під звіт,
встановлюється наказом керівника, що
служить документом на видачу авансу на
господарські потреби, а в разі видачі
авансу на відрядження оформлюється,
крім того, і посвідчення про
відрядження.

Фактичні витрати, оплачені
підзвітними особами, підтверджуються
товарними і фіскальними чеками
магазинів, квитанціями відділень
зв'язку, актами купівлі-продажу - на
підтвердження господарських витрат;
проїзними документами, квитанціями
готелів тощо - на підтвердження витрат
на відрядження. Зведеним документом
витрат, оплачених підзвітними особами,
є авансовий звіт.

Представник позивача в судовому
засіданні пояснив, що понесенні
товариством витрати на придбання
продуктів харчування, кондитерських
виробів на суму 2218,17 грн., оплата
автостоянки на суму 4764,00 грн. є
витратами пов'язаними з господарською
діяльністю товариства на
підтвердження чого суду надано акти на
списання представницьких витрат, звіти
про використання коштів, виданих на
відрядження або під звіт, звіти про
представницькі витрати, накази про
прийняття делегацій контрагентів для
обміну досвідом та реєстри авансових
звітів.

Представник позивача в судовому
засіданні пояснив, що витрати на
придбання продуктів харчування,
кондитерських виробів були пов'язані з
прийняттям делегацій по обміну
досвідом, а витрати на автостоянку з
використанням службових автомобілів
працівниками товариства.

Стосовно оприбуткування готівки
в касі товариства, суд вважає за
необхідне вказати наступне.

Відповідно до п. 2.6. Положення № 637 від 15
грудня 2004 року, уся готівка, що
надходить до кас, має своєчасно (у день
одержання готівкових коштів) та в
повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах
підприємств, які проводять готівкові
розрахунки з оформленням їх касовими
ордерами і веденням, касової книги
відповідно до вимог глави 4 цього
Положення, є здійснення обліку готівки
в повній сумі її фактичних надходжень у
касовій книзі на підставі прибуткових
касових ордерів.

У разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням РРО або
використанням РК оприбуткуванням
готівки є здійснення обліку
зазначеній: готівкових коштів у повній
сумі їх фактичних надходжень у книзі
обліку розрахункових операцій на
підставі фіскальній: звітних чеків РРО
(даних РК).

Відповідно до п. 7.15. Положення №637, уся
готівка, що надходить до кас, має
своєчасно та в повній сумі
оприбутковуватися. Порядок
оприбуткування готівки в касах, у тому
числі і під час розрахунків із
застосуванням РРО (РК), визначено в
пункті 2.6 цього Положення.

Відповідно до п. 1.2 Положення № 637
Книга обліку розрахункових операцій
(далі - КОРО) - прошнурована і належним
чином зареєстрована в органах
державної податкової служби України
книга, що містить щоденні звіти, які
складаються на підставі відповідних
розрахункових документів щодо руху
готівкових коштів, товарів (послуг).

Враховуючи викладене своєчасним
оприбуткуванням готівки в КОРО - є
облік отриманої готівки в КОРО шляхом
вклеювання Z-звіту, здійснення запису в
розділ 2.

В судовому засіданні було
досліджено оригінал КОРО та
встановлено своєчасність здійснення
обліку готівки за 13 липня 2012 року, 20
липня 2012 року, 27 липня 2012 року.
Відповідні сторінки КОРО залучені до
матеріалів справи.

Щодо застосування до позивача
штрафних санкцій за проведення
розрахункових операцій без
застосування реєстратора
розрахункових операцій, суд вважає за
необхідне вказати наступне.

Згідно п. 1 ст. 17 Закону України
"Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", за порушення вимог цього
Закону до суб'єктів господарювання, які
здійснюють розрахункові операції за
товари (послуги), за рішенням
відповідних органів доходів і зборів
застосовуються фінансові санкції у
таких розмірах: у разі встановлення
протягом календарного року в ході
перевірки Факту: проведення
розрахункових операцій з
використанням реєстраторів
розрахункових операцій або
розрахункових книжок на неповну суму
вартості проданих товарів (наданих
послуг); непроведення розрахункових
операцій через реєстратори
розрахункових операцій з фіскальним
режимом роботи; невідповідності суми
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, зазначеній у
денному звіті, а в разі використання
розрахункової книжки - загальній сумі
продажу за розрахунковими квитанціями,
виданими з початку робочого дня;
нероздрукування відповідного
розрахункового документа, що
підтверджує виконання розрахункової
операції, або проведення її без
використання розрахункової книжки на
окремому господарському об'єкті такого
суб'єкта господарювання: вчинене
вперше - 1 гривня; вчинене вдруге - 100
відсотків вартості проданих з
порушеннями, встановленими цим
підпунктом, товарів (послуг); за кожне
наступне вчинене порушення - у
п'ятикратному розмірі вартості
проданих з порушеннями, встановленими
цим підпунктом, товарів (послуг).

З викладеного слідує, що для
застосування штрафу за друге порушення
в 100 відсотковому розмірі та за кожне
наступне порушення у п'ятикратному
розмірі вартості проданих
контролюючим органом має бути
зафіксовано перше порушення та
винесено податкове
повідомлення-рішення про застосування
штрафної санкції в розмірі 1 грн.

Судом встановлено, що на протязі
календарного року відповідачем
перевірки позивача не провадились та
порушення не фіксувались, а тому
відповідачем протиправно застосовано
до товариства штраф в сумі 1 303,64 грн.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку відповідач
частково довів правомірність
прийнятих ним податкових
повідомлень-рішень.

Зважаючи на те, що податкові
повідомлення-рішення є правовими
актами індивідуальної дії, які
відповідно до повноважень суду,
встановлених частиною другою статті 162
Кодексу адміністративного судочинства
України, визнаються судом
протиправними і скасовуються, суд
вважає за необхідне згідно з частиною
другої статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
вийти за межі позовних вимог: визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення Кременчуцької
ОДПІ від 01 жовтня 2014 року № 1/1861,
від 18 липня 2014 року № /1452 та №
/1453 та визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення
рішення Кременчуцької ОДПІ від 01
жовтня 2014 року № /1860 в частині
збільшення суми грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
за основним платежем в сумі 236 055 грн. та
за штрафними санкціями в розмірі 118 027,50
грн.

Таким чином, суд перевіривши
матеріали справи, оцінивши надані
докази, дійшов висновку, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Відповідно до частини третьої
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

В силу пункту 21 частини першої
статті 5 Закону України "Про судовий
збір" органи доходів і зборів звільнені
від сплати судового збору, отже, сума
судового збору пропорційно
задоволеної частини позовних вимог з
відповідача до державного бюджету не
стягується.

На підставі викладеного,
керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області від 01 жовтня 2014 року № /1860
в частині збільшення суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість за основним платежем в
сумі 236 055 грн. та за штрафними санкціями
в розмірі 118 027,50 грн.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області від 01 жовтня 2014 року № 1/1861
та від 18 липня 2014 року № /1452 та №
/1453.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з додатковою
відповідальністю "Птахофабрика Росія"
витрати зі сплати судового збору в
розмірі 438,48 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 12
грудня 2014 року.

Суддя
С.С. Бойко