Справа № 2а-9563/12/1370
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 р.
Справа № 876/962/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
судді Клюби В. В.

суддів:
Кухтея Р. В., Яворського І. О.

з участю: секретаря судового засідання
Сідельник Г. М.

представника особи, яка
подала

апеляційну скаргу
(відповідача) Шпака В. В.

представника позивача
Чирика А. І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Львові
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Залізничному
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 20 грудня 2012
року по справі №2а - 9563/12/1370 за
адміністративним позовом Приватного
підприємства Торговий Дім «Львівські
пропозиції» до Державної податкової
інспекції у Залізничному районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення від
26 жовтня 2012 року №, -

УСТАНОВИВ:

Приватне підприємство Торговий Дім
«Львівські пропозиції» звернулося до
Львівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Залізничному
районі м. Львова Львівської області
Державної податкової служби і просило
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення від 26
жовтня 2012 року №.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
висновки податкового органу про
завищення суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість і зменшення податкових
зобов'язань по податку на додану
вартість є помилковими, так як позивач
не допускав зазначених в акті
перевірки від 08 жовтня 2012 року порушень
норм Податкового кодексу України.
Позивачем виконано умови, визначені
Податковим кодексом України,
дотримання яких є необхідним для
отримання платником податку права на
відшкодування від'ємного значення
податку на додану вартість. Тому за
наслідками перевірки у податкового
органу не було підстав для прийняття
спірного податкового повідомлення -
рішення.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 20 грудня 2012
року позовні вимоги задоволено
повністю: визнано протиправним та
скасовано податкове повідомлення -
рішення від 26 жовтня 2012 року за №.

Відповідач не погодився із таким
судовим рішенням суду першої інстанції
і оскаржив його в апеляційному порядку
до Львівського апеляційного
адміністративного суду. Посилаючись у
поданій апеляційній скарзі на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи
та порушення норм матеріального права,
просить скасувати оскаржуване судове
рішення і прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Окрім цього, обґрунтовуючи доводи
апеляційної скарги, посилається на ті
обставини, що відповідно до ст. 139
Господарського кодексу України
майнові цінності набувають
економічної форми у процесі здійснення
господарської діяльності. При
визначенні права платника на отримання
бюджетного відшкодування враховується
наявність майна, що обліковується на
рахунку 10 «Основні засоби». В ході
перевірки встановлено, що позивачем
придбано у ТзОВ «Аскона» ЛТД нежитлове
приміщення по проспекту Червоної
Калини, 37 у м. Львові, проте у даному
випадку у позивача не виникло права на
бюджетне відшкодування. Разом з цим
судом першої інстанції не було
враховано вказаних обставин.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 04 грудня 2014
року у відповідності до ст. 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
в порядку процесуального
правонаступництва замінено
відповідача: Державну податкову
інспекцію у Залізничному районі м.
Львова Львівської області Державної
податкової служби на Державну
податкову інспекцію у Залізничному
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області.

В судовому засіданні представник
особи, яка подала апеляційну скаргу,
підтримав доводи апеляційної скарги і
вважає, що постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню із
викладених в апеляційній скарзі
підстав.

Представник позивача не погодився з
викладеними в апеляційний скарзі
доводами і вважає, що відповідачем не
наведено обставин, які є підставою для
скасування постанови суду першої
інстанції.

Вислухавши суддю - доповідача, доводи
представників сторін, дослідивши
наявні в справі матеріали та докази,
перевіривши доводи апеляційної скарги
у їх сукупності, правильність правової
оцінки судом першої інстанції обставин
справи та застосування норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів апеляційного суду
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає з
наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове
рішення та умотивовуючи своїх
висновки, суд першої інстанції виходив
з того, що облік витрат на придбання
товарно - матеріальних цінностей, робіт
та послуг по будівництву
(реконструкції) основних фондів був
здійснений позивачем по рахунку 15
«Капітальні інвестиції». В даному
випадку, зарахування на баланс
основних засобів може бути
відображеним за дебетом рахунку 10
«Основні засоби» та кредитом рахунку 15
«Капітальні інвестиції» у разі
введення основних фондів в
експлуатацію. За висновком суду першої
інстанції право на бюджетне
відшкодування відповідно до вимог
Податкового кодексу України не
залежить від обліку основних фондів на
10 рахунку бухгалтерського обліку та
від моменту введення в експлуатацію
основних фондів. Тому, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
податкове повідомлення - рішення від 26
жовтня 2012 року № є протиправним, а
позовні вимоги позивача про його
скасування підлягають до задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується із такими висновками суду
першої інстанції з урахуванням
наступного.

Як було встановлено судами першої та
апеляційної інстанції і
підтверджується матеріалами справи,
позивачем, як Покупцем 23 липня 2012 року
укладено із ТзОВ «Аскона» ЛТД, як
Продавцем, договір купівлі - продажу
нежитлового приміщення, що по
проспекту Червоної Калини, 37 у м.
Львові. Цього ж дня сторонами було
складено акт приймання - передачі
нежитлового приміщення і здійснено
оплату в сумі 5 200 000 гривень.

Станом на момент проведення перевірки
дані нежитлові приміщення в
експлуатацію не введені і придбаний
об'єкт на обліку по рахунку 10 «Основні
засоби» не обліковується. Згідно
картки рахунку №1521 інвестиції:
приміщення за липень 2012 року, придбаний
об'єкт обліковується на рахунку 15
«Капітальні інвестиції».

ТзОВ «Аскона» ЛТД виписало позивачу
податкову накладну №6 від 23 липня 2012
року, яка була відображена у податковій
звітності та у реєстрі виданих та
отриманих податкових накладних за
відповідний звітний період. Сума
податку на додану вартість становить 866
666 гривень 67 коп..

У зв'язку з цим позивачем до органу
державної податкової служби подана
податкова декларація з податку на
додану вартість за серпень 2012 року
разом із розрахунком суми бюджетного
відшкодування в розмірі 597 740 гривень.

Відповідачем із 25 вересня по 01 жовтня
2012 року проведено документальну
позапланову виїзну перевірку з питань
підтвердження відображення позивачем
у податковій декларації з податку на
додану вартість податкового
зобов'язання та податкового кредиту по
декларації за липень 2012 року, з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість по декларації за
серпень 2012 року, за результатами якої 08
жовтня 2012 року складено акт за №3363/15 -
40/30275866.

На підставі висновків перевірки,
відповідачем 26 жовтня 2012 року винесено
податкове повідомлення - рішення за
№, яким зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 597 740 гривень та
застосовано штрафні санкції в сумі 149 435
гривень.

Підставою для зменшення суми
бюджетного відшкодування та
застосування штрафних санкцій було
зазначене в акті перевірки порушення
позивачем пп. 14.1.181 п. 14. 1 ст. 14, 198.3 ст. 198,
п. 200.5 ст. 200, абз. «б» п. 200.14 ст. 200
Податкового кодексу України, ст. 139
Господарського кодексу України,
внаслідок чого мало місце завищення
суми бюджетного відшкодування податку
на додану вартість та зменшення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість наступних звітних
(податкових) періодів в сумі 597 740
гривень, а також збільшення по
декларації з податку на додану
вартість за серпень 2012 року залишку
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду в сумі
597 740 гривень.

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам особи, яка
подала апеляційну скаргу, колегія
суддів апеляційного суду зазначає
наступне.

У відповідності до пп. 14.1.138 п.14.1 ст. 14
Податкового кодексу України, основні
засоби - матеріальні активи, у тому
числі запаси корисних копалин наданих
у користування ділянок надр (крім
вартості землі, незавершених
капітальних інвестицій, автомобільних
доріг загального користування,
бібліотечних і архівних фондів,
матеріальних активів, вартість яких не
перевищує 2 500 гривень, невиробничих
основних засобів і нематеріальних
активів), що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку, вартість яких перевищує 2500
гривень і поступово зменшується у
зв'язку з фізичним або моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік (або операційний цикл,
якщо він довший за рік).

Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу
України передбачено, що сума податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання
звітного(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно із п. 200.3 ст. 200 цього ж Кодексу
при від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.4 ст. 200 Податкового
кодексу України якщо в наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має
від'ємне значення, то: бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України,а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг;
залишок від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Пунктом 200.5 статті 200 Податкового
кодексу України не мають права на
отримання бюджетного відшкодування
особи, які: були зареєстровані як
платники цього податку менш ніж за 12
календарних місяців до місяця, за
наслідками якого подається заява на
бюджетне відшкодування (крім
нарахування податкового кредиту
внаслідок придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів); мали
обсяги оподатковуваних операцій за
останні 12 календарних місяців менші,
ніж заявлена сума бюджетного
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів).

Відповідно до абзацу 3 п.198.3 ст. 198 ПК
України, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг (у разі здійснення
контрольованих операцій - не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу) та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Таким чином, незалежно від того, що
нежитлове приміщення не є основним
фондом у розумінні пп.14.1.138 п.14.1 ст. 14 ПК
України, позивач має право на
нарахування податкового кредиту і,
відповідно, на бюджетне відшкодування,
оскільки згідно з ст.ст. 198, 200
Податкового кодексу України право на
податковий кредит виникає разом із
придбанням приміщення, а не виключно із
завершенням процесу введенням в
експлуатацію об'єкта.

Тобто, у зв'язку із придбанням
позивачем у спірному періоді
вищевказаного нежитлового приміщення,
відбулося декларування від'ємного
значення податку на додану вартість, а
тому позивач на підставі п. 200.5 ст. 200
Податкового кодексу України не
позбавлений права на отримання
бюджетного відшкодування в сумі 597 740
гривень.

Висновок суду першої інстанції
ґрунтується на встановлених фактичних
обставинах справи та положеннях
податкового законодавства.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції, щодо необґрунтованості
тверджень відповідача, що при
визначені права платника на отримання
бюджетного відшкодування враховується
наявність майна, що обліковується на
рахунок 10 «Основні засоби», незалежно
від процесу його отримання (придбання
чи спорудження (будівництва)
самостійно.

При цьому, суд першої інстанції
обґрунтовано послався на Інструкцію
про застосування Плану рахунків
бухгалтерського обліку активів,
капіталу, зобов'язань і господарських
операцій підприємств і організацій,
затверджену наказом Міністерства
фінансів України від 30 листопада 1999
року №291, якою передбачено, що для
обліку витрат на придбання або
створення матеріальних і
нематеріальних необоротних активів
призначений рахунок 15 «Капітальні
інвестиції».

З огляду на встановлені судами
фактичні обставини справи та докази,
представлені сторонами на
підтвердження обставин, якими вони
обґрунтовують свої вимоги та
заперечення, норми Податкового кодексу
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що право на бюджетне
відшкодування відповідно до вимог
Податкового кодексу України не
залежить від обліку основних фондів на
10 рахунку бухгалтерського обліку та
від моменту введення в експлуатацію
основних фондів. Облік витрат на
придбання товарно - матеріальних
цінностей, робіт та послуг по
будівництву (реконструкції) основних
фондів та зарахування на баланс
основних засобів може бути
відображеним за дебетом рахунку 10
«Основні засоби» та кредитом рахунку 15
«Капітальні інвестиції» у разі
введення основних фондів в
експлуатацію.

При цьому доводи апеляційної скарги не
заслуговують на увагу і не можуть бути
покладені в основу судового рішення
апеляційного суду, оскільки посиланням
на ці ж обставини відповідач
обґрунтовував свої заперечення на
адміністративний позов, і цим
обставинам суд першої інстанції дав
правильну правову оцінку.

У зв'язку з цим колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції прийшов до законних та
обґрунтованих висновків, а оспорюване
податкове повідомлення - рішення
прийняте без дотримання та урахування
принципів, передбачених ч. 3 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто ухваленим
відповідно до норм матеріального права
з дотриманням процесуальних норм, та на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи.

Колегія суддів апеляційного суду з
урахуванням встановлених судом
обставин справи та доказів, вважає, що
суд першої інстанції дотримався
зазначених вимог.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту вищевказаних статей
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неповне з'ясування судом обставин
справи, невідповідність висновків суду
обставинами справи та порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Тому підстав для скасування постанови
суду першої інстанції і відповідно - до
задоволення апеляційної скарги
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 159, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Залізничному
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 20 грудня 2012
року по справі №2а - 9563/12/1370 за
адміністративним позовом Приватного
підприємства Торговий Дім «Львівські
пропозиції» до Державної податкової
інспекції у Залізничному районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення від
26 жовтня 2012 року № - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили, а у
випадку складення ухвали в повному
обсязі відповідно до ст. 160 ч. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
- у цей же строк з дня складення ухвали
суду в повному обсязі безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В. В. Клюба

Судді:
Р. В. Кухтей

І. О. Яворський

Ухвалу у повному обсязі
складено 09 грудня 2014 року.