Справа № 803/713/14
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 р.

Справа № 876/5789/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання:
Дудка І.С.

з участю представників позивача:
ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 08
травня 2014 року у адміністративній
справі №803/713/14 за позовом ОСОБА_3 до
Відділу Держземагентства у
Ківерцівському районі Волинської
області третя особа Озерцівська
сільська рада про визнання
протиправною відмови та зобов'язання
вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся в суд з
адміністративним позовом до Відділу
Держземагенства у Ківерцівському
районі Волинської області Головного
управління Держземагенства у
Волинській області, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача Озерцівська
сільська рада про визнання
протиправною відмови в погодженні
проекту землеустрою зі зміни цільового
призначення земельної ділянки,
викладеної у висновку №03-4/200 від 16.10.2013
року, та зобов'язання відповідача
погодити зазначений проект
землеустрою.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 08 травня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої станції, позивачем подана
апеляційна скарга, в якій зазначає, що
постанова суду першої інстанції є
незаконною та необґрунтованою,
прийнятою з порушенням норм
матеріального права та невірним
встановленням обставин у справі.
Вважає, що судом неправильно
застосовано норми Земельного кодексу
України та зроблено невірним висновок
про спосіб набуття земельної ділянки.
Просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову про задоволення позову в
повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного
розгляду справи представники позивача
апеляційну скаргу підтримали з підстав
вказаних у скарзі, просили постанову
суду скасувати та задовольнити позов в
повному обсязі.

Відповідач та третя особа в судове
засідання не прибули, представили на
адресу суду заяви про розгляд
апеляційної скарги у їх відсутності.
Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду справи, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне.
Розпорядженням Ківерцівської районної
державної адміністрації Волинської
області від 26 червня 2003 року №127 «Про
затвердження технічної документації
по проекту поділу на земельні частки
(паї) та їх передачі в натурі зі
складанням державних актів на право
приватної власності на землю для
ведення особистого селянського
господарства власникам сертифікатів
на право на земельну частку (пай),
уточнення грошової оцінки та розміру
земельної частки (паю)» затверджено
технічну документацію по виконанню
проектно-вишукувальних робіт із
виготовлення та складання державних
актів на право приватної власності на
землю для ведення особистого
селянського господарства власникам
сертифікатів на право на земельну
частку (пай) Озерцівської сільської
ради, виготовлену Волинським
регіональним центром державного
земельного кадастру; передано у
приватну власність власникам
сертифікатів земельні частки (паї) в
натурі, в тому числі ОСОБА_5 площами 1,34
та 1,11 га, що підтверджується додатком
№1 до розпорядження.

27.06.2003 року ОСОБА_5 виданий державний
акт на право власності на земельну
ділянку Серії Р1, цільове призначення
якої «для ведення особистого
селянського господарства».

26.08.2005 року ОСОБА_5 згідно договору
купівлі-продажу №2703, відчужив земельну
ділянку площею 1,3370 га ОСОБА_6, що
підтверджується витягом із Книги
записів державних актів на право
приватної власності на землю.

Згідно договору купівлі продажу від
14.12.2009 року №1634 ОСОБА_6 відчужила на
користь ОСОБА_3 земельну ділянку площею
0,6685 га. в селі Озерце Ківерцівського
району із цільовим призначенням «для
ведення особистого селянського
господарства», що підтверджується
державним актом на право власності на
земельну ділянку Серії ЯИ №562301.

30.11.2012 року позивач уклав договір №331 на
виконання робіт із ПП «Вектор»,
відповідно до умов якого ПП «Вектор»
зобов'язався виготовити проект
землеустрою, щодо зміни цільового
призначення земельної ділянки для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд в с. Озерце Ківерцівського
району.

ПП «Вектор» на виконання умов договору
від 30.11.2012 року №331 виготовило проект
землеустрою, щодо зміни цільового
призначення земельної ділянки для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд в с. Озерце Ківерцівського
району.

16.10.2013 року висновком №03-4/200 Відділ
Держземагенства у Ківерцівському
районі відмовив у погодженні проекту
землеустрою щодо відведення позивачу
зазначеної земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд посилаючись на те, що
земельна ділянка підпадає під дію
мораторію на відчуження та зміну
цільового призначення відповідно до
пункту 15 розділу Х «Перехідні
положення» Земельного кодексу України,
а також у зв'язку з тим, що по
Озерцівській сільській раді
Ківерцівського району відсутні схема
землеустрою і техніко-економічні
обґрунтування використання та охорони
земель відповідно до пункту 7 статті 118
та пункту 6 статті 186-1 Земельного
кодексу України.

Суд першої інстанції в задоволенні
позові відмовив з тих підстав, що
відповідач відмовляючи у погодженні
проекту землеустрою щодо зміни
цільового призначення належної
позивачу земельної ділянки «для
ведення особистого селянського
господарства» на «для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд» діяв
на підставі, у межах та у спосіб, що
передбачені чинним законодавством
України.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає їх вірними, такими.
що відповідають нормам матеріального
права та обставинам справи з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 33 Земельного
кодексу України громадяни України
можуть мати на праві власності та
орендувати земельні ділянки для
ведення особистого селянського
господарства.

За нормами статті 118 Земельного кодексу
України громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.

Громадяни України мають право на
безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності для ведення
особистого селянського господарства в
розмірі не більше 2,0 гектара, при цьому
розмір земельних ділянок, що
передаються безоплатно громадянину
для ведення особистого селянського
господарства, може бути збільшено у
разі отримання в натурі (на місцевості)
земельної частки (паю) (частини 1, 2
статті 121 ЗК України).

Згідно із преамбулою Закону України
«Про порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)» цей
Закон визначає організаційні та
правові засади виділення власникам
земельних часток (паїв) земельних
ділянок у натурі (на місцевості) із
земель, що належали колективним
сільськогосподарським підприємствам,
сільськогосподарським кооперативам,
сільськогосподарським акціонерним
товариствам на праві колективної
власності, а також порядок обміну цими
земельними ділянками.

З наведеного слідує, що чинне земельне
законодавство передбачає два способи
безоплатного одержання громадянами
земель для ведення особистого
селянського господарства: 1) із земель
державної або комунальної власності на
підставі Земельного кодексу України
(безоплатна приватизація); 2) із земель,
що належали колективним
сільськогосподарським підприємствам,
сільськогосподарським кооперативам,
сільськогосподарським акціонерним
товариствам на праві колективної
власності на підставі Закону України
«Про порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)».

Як зазначено у пункті 15 розділу X
«Перехідні положення» Земельного
кодексу України, до набрання чинності
законом про обіг земель
сільськогосподарського призначення,
але не раніше 1 січня 2016 року, не
допускається: а) купівля-продаж
земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
державної та комунальної власності,
крім вилучення (викупу) їх для
суспільних потреб; б) купівля-продаж
або іншим способом відчуження
земельних ділянок і зміна цільового
призначення (використання) земельних
ділянок, які перебувають у власності
громадян та юридичних осіб для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, земельних ділянок,
виділених в натурі (на місцевості)
власникам земельних часток (паїв) для
ведення особистого селянського
господарства, а також земельних часток
(паїв), крім передачі їх у спадщину,
обміну земельної ділянки на іншу
земельну ділянку відповідно до закону
та вилучення (викупу) земельних ділянок
для суспільних потреб, а також крім
зміни цільового призначення
(використання) земельних ділянок з
метою їх надання інвесторам - учасникам
угод про розподіл продукції для
здійснення діяльності за такими
угодами.

Таким чином, судом першої інстанції
вірно зазначено, що заборона щодо зміни
цільового призначення
розповсюджувалась лише на ті земельні
ділянки для особистого селянського
господарства, які були виділені в
натурі (на місцевості) власникам
земельних часток (паїв), тому мораторій
щодо заборони відчуження та зміни
цільового призначення, встановлений
пунктом 15 розділу Х «Перехідні
положення» Земельного кодексу України,
не стосується земельних ділянок для
особистого селянського господарства,
які були надані громадянам із земель
державної та комунальної власності.

Земельна ділянка щодо якої Відділ
Держземагенства у Ківерцівському
районі Волинської області відмовив у
погодженні зміни цільового
призначення, була сформована внаслідок
виділу в натурі (на місцевості)
власнику земельної частки (паю) для
ведення особистого селянського
господарства, а не внаслідок
безоплатної приватизації, тому на неї
поширюється мораторій встановлений
пунктом 15 розділу Х «Перехідні
положення» Земельного кодексу України,
а відповідач правомірно відмовив у
погодженні проекту землеустрою ОСОБА_3

Що стосується доводів апелянта про те,
що на його земельну ділянку не
поширюється мораторій бо він набув
право власності на неї внаслідок
укладення договору купівлі-продажу, а
не внаслідок виділу земельного паю та
вказаній ділянці присвоєно інший
кадастровий номер, то колегія суддів
апеляційного суду погоджується з
висновками суду першої інстанції.

Статтею 81 Земельного кодексу України
визначені способи набуття громадянами
України права власності на земельні
ділянки.

У частині дев'ятій статті 79-1 Земельного
кодексу України передбачено, що
земельна ділянка може бути об'єктом
цивільних прав виключно з моменту її
формування (крім випадків суборенди,
сервітуту щодо частин земельних
ділянок) та державної реєстрації права
власності на неї.

У частині першій та другій статті 79-1
Земельного кодексу України визначено,
що формування земельної ділянки
полягає у визначенні земельної ділянки
як об'єкта цивільних прав. Формування
земельної ділянки передбачає
визначення її площі, меж та внесення
інформації про неї до Державного
земельного кадастру. Формування
земельних ділянок здійснюється: у
порядку відведення земельних ділянок
із земель державної та комунальної
власності; шляхом поділу чи об'єднання
раніше сформованих земельних ділянок;
шляхом визначення меж земельних
ділянок державної чи комунальної
власності за проектами землеустрою
щодо впорядкування територій
населених пунктів.

Особливий порядок формування
земельної ділянки як об'єкта цивільних
прав передбачений Законом України «Про
порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)»,
який полягає в тому, що земельні
ділянки виділяються із земель, що
належали колективним
сільськогосподарським підприємствам,
сільськогосподарським кооперативам,
сільськогосподарським акціонерним
товариствам на праві колективної
власності.

З урахуванням наведеного судом першої
інстанції вірно вказано, що вжите
законодавцем у підпункті «б» пункту 15
Розділу Х «Перехідні положення»
Земельного кодексу України
словосполучення «виділені в натурі (на
місцевості) власникам земельних часток
(паїв) для ведення особистого
селянського господарства» означає не
спосіб набуття права власності на
земельну ділянку (стаття 81 Земельного
кодексу України), а спосіб формування
земельної ділянки як об'єкта цивільних
прав (стаття 79-1 Земельного кодексу
України). На користь цього висновку
свідчить також те, що мораторій
поширюється як на саму земельну частку
(пай), так і на сформований з цього паю
об'єкт нерухомого майна - земельну
ділянку, тобто якщо земельна ділянка
сформована як об'єкт нерухомого майна
внаслідок виділення в натурі
земельного паю для ведення особистого
селянського господарства, то для неї
встановлений мораторій на зміну
цільового призначення, а подальша
зміна власника такої земельної ділянки
не припиняє дію мораторію.

Таким чином, незалежно від способу
набуття позивачем права власності на
земельну ділянку з цільовим
призначенням «для ведення особистого
селянського господарства», яка
сформована внаслідок виділення
земельного паю, до закінчення дії чи
скасування введеного пунктом 15 Розділу
Х «Перехідні положення» Земельного
кодексу України мораторію, відповідач
позбавлений права змінювати цільове
призначення цієї земельної ділянки.

Щодо присвоєння іншого кадастрового
номеру земельній ділянці, то судом таке
до уваги не береться, оскільки дана
ділянка є саме тією, яка була
сформована як об'єкт нерухомого майна
внаслідок виділення в натурі
земельного паю для ведення особистого
селянського господарства.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що відповідач відмовляючи у
погодженні проекту землеустрою щодо
зміни цільового призначення належної
позивачу земельної ділянки «для
ведення особистого селянського
господарства» на «для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд» діяв
на підставі, у межах та у спосіб, що
передбачені чинним законодавством
України, а тому позовні вимоги є
необґрунтованими і задоволенню не
підлягають.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються і підстав для його
скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи,
висновку суду не спростовують, а
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди з ними. Доказів надіслання
рішення позивачу, відповідачем не
надано.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 08
травня 2014 року у адміністративній
справі №803/713/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції, а у разі
складення в повному обсязі відповідно
до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 16.12.2014р.