Справа № 818/2470/14
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 р.Справа № 818/2470/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання
Кудіної Я.Г.,

в присутності:

представника позивача Буланова О.М.,

представника відповідача Сапунова М.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами Глухівської
районної державної лікарні
ветеринарної медицини, Державної
фінансової інспекції в Сумській
області на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
29.10.2014р. по справі № 818/2470/14

за позовом Глухівська районна
державна лікарня ветеринарної
медицини

до Глухівська об'єднана державна
фінансова інспекція , Державна
фінансова інспекція в Сумській області

про визнання протиправною та
скасування вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач- Глухівська районна державна
лікарня ветеринарної медицини,
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Глухівської об'єднаної
державної фінансової інспекції,
Державної фінансової інспекції в
Сумській області, в якому просив
визнати протиправною та скасувати
пункти 2, 4, 5 листа-вимоги Глухівської
об'єднаної державної фінансової
інспекції від 07.08.2014 року № 101-14/1232.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 29.10.2014 року
адміністративний позов задоволено
частково.

Скасовано п. 5 та п. 4 вимоги Глухівської
об'єднаної державної фінансової
інспекції від 07.08.2014 р. №101-14/1232 в
частині перерахування до Державного
бюджету України 152,49 грн., як плату за
надання адміністративних послуг.

В іншій частині позовний вимог
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивачем подано
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваної постанови, норм
матеріального та процесуального права,
позивач просить постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
29.10.2014 року скасувати в частині відмови
у задоволенні позову та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позов
повністю - визнати протиправними та
скасувати вимоги Державної
фінансової інспекції в Сумській
області "Про усунення виявлених
ревізією порушень чинного
законодавства", викладені в пунктах 2,4.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач, зокрема, посилається на
порушення судом першої інстанції п.4,30
ч.1 ст. 2, п.8 ч.1 ст.7, ст. 13 Бюджетного
кодексу України, п. 6,7,8 Паспорту
бюджетної програми на 2011 рік за КПКВ
2802030 "Організація і регулювання
діяльності установ в системі
ветеринарної медицини", Паспорту
бюджетної програми на 2012 рік за КПКВ
2802030 "Організація і регулювання
діяльності установ в системі Державної
ветеринарної і фітосанітарної служби",
ст.ст 1, 32, 99 Закону України "Про
ветеринарну медицину", п.5 Положення про
районні державні лікарні ветеринарної
медицини, затвердженого наказом
Державного комітету ветеринарної
медицини України від 28.10.2008 року,
Тимчасового порядку надання
адміністративних послуг, затверджених
постановою Кабінету Міністрів від
17.07.2009 р. № 737, ч.32 ст. 4 Закону України
"Про державний бюджет України на 2011
рік", Постанови Кабінету Міністрів
України від 9 червня 2011 р. N 641 "Про
затвердження переліку платних
адміністративних послуг, які надаються
Державною ветеринарною та
фітосанітарною службою, органами та
установами, що належать до сфери її
управління, і розміру плати за їх
надання", що призвело до неправильного
вирішення справи, а також на доводи та
обставини викладені в апеляційній
скарзі.

Державною фінансовою інспекцією в
Сумській області також подано
апеляційну скаргу на рішення суду
першої інстанції, в якій відповідач
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
17.10.2014 року в частині задоволення
позовних вимог та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог Глухівської районної
державної лікарні ветеринарної
медицини в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги відповідач, зокрема,
посилається на порушення судом першої
інстанції ч.2 ст. 29 Бюджетного кодексу
України, ч.32 ст.4 Закону України "Про
державний бюджет України на 2011 рік",
Постанови Кабінету Міністрів України
від 05.01.2011 рік №33 "Деякі питання надання
платних адміністративних послуг" , п.2.1
Порядку акумулювання, перерозподілу та
використання коштів спеціального
фонду за надання платних послуг
бюджетними установами, що входять до
сфери управління ветеринарної
медицини України, затвердженого
наказом Державного комітету
ветеринарної медицини України від
10.11.2010р. № 487, що призвело до
неправильного вирішення справи, а
також на доводи та обставини викладені
в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників апелянтів, перевіривши
рішення суду першої інстанції та
доводи апеляційних скарг, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційні
скарги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час розгляду справи в
суді апеляційної інстанції, що
відповідно до п. 2.12 Плану
контрольно-ревізійної роботи
Державної фінансової інспекції
України на І квартал 2014 року,
службовими особами Глухівської ОДФІ
проведено планову ревізію окремих
питань фінансово-господарської
діяльності Глухівської лікарні
ветмедицини за період з 01.01.2011 по 28.02.2014
року, за результатами якої складено акт
ревізії від 04.07.2014 року № 101-21/165 (а.с.19-62).

В зв'язку з виявленими порушеннями, за
результатами ревізії Глухівською ОДФІ
складено лист-вимогу від 07.08.2014 року №
101-14/1232 "Про усунення виявлених ревізією
порушень чинного законодавства"
(а.с.11-14).

В пункті 2 вказаної вимоги зазначено
про порушення позивачем ч. 4, 30 ст. 2, ч. 8
ст. 7, ч. 4 ст. 13 Бюджетного кодексу
України, ч. ч. 6, 8 Паспорту бюджетної
програми на 2011 рік за КПКВ 2802030
"Організація і регулювання діяльності
установ в системі ветеринарної
медицини", ч. ч. 6, 8 Паспорта бюджетної
програми на 2012 рік за КПКВ 2802030
"Організація і регулювання діяльності
установ в системі Державної
ветеринарної та фітосанітарної служби
України". Позивача зобов'язано прийняти
до відома факт застосування фінансової
санкції у вигляді зменшення бюджетних
асигнувань на суму 86766,00 грн.

В пункті 4 вимоги зазначено про
порушення позивачем ч. 32 ст. 4 Закону
України "Про державний бюджет України
на 2011 рік", в результаті чого позивачем
не перераховано до бюджету 31790,23 грн.
плати за надані адміністративні
послуги. Глухівську лікарню
ветмедицини зобов'язано перерахувати
до Державного бюджету кошти в сумі 19333,89
грн. як плату за надання
адміністративних послуг.

В пункті 5 вимоги зазначено про
порушення позивачем вимог п. 2.1 Порядку
акумулювання, перерозподілу та
використання коштів спеціального
фонду за надання платних послуг
бюджетними установами, що входять до
сфери управління Державного комітету
ветеринарної медицини України.
Позивача зобов'язано вжити заходи щодо
відшкодування коштів в сумі 28861,82 грн., в
іншому випадку стягнути з осіб, винних
у зайвому перерахуванні коштів.

Приймаючи рішення в частині
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з їх обґрунтованості
та дійшов до висновку, що п. 5 та п. 4
вимоги Глухівської об'єднаної
державної фінансової інспекції від
07.08.2014 р. №101-14/1232 в частині
перерахування до Державного бюджету
України 152,49 грн., як плату за надання
адміністративних послуг, є
протиправними та такими, що не
відповідають ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем допущено порушення
ч. 4, 30 ст. 2, ч. 8 ст. 7, ч. 4 ст. 13 Бюджетного
кодексу України, ч. ч. 6, 8 Паспорту
бюджетної програми на 2011 рік за КПКВ
2802030 "Організація і регулювання
діяльності установ в системі
ветеринарної медицини", ч. ч. 6, 8
Паспорта бюджетної програми на 2012 рік
за КПКВ 2802030 "Організація і регулювання
діяльності установ в системі Державної
ветеринарної та фітосанітарної служби
України", що виявилось в оплаті послуг
по розкладці вакцини проти сказу диких
м'ясоїдних тварин і призвело до
нецільового використання бюджетних
коштів в загальному розмірі 86766,00 грн., а
також порушення ч. 32 ст. 4 Закону України
"Про державний бюджет України на 2011
рік", що виявилось в неперерахуванні на
видатки головних розпорядників коштів
державного бюджету, пов'язані з
наданням адміністративних послуг на
суму 19181,40 грн.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов висновку, що позовні вимоги щодо
скасування п. 2 та п. 4 в частині
перахування в дохід державного бюджету
коштів, отриманих від надання
адміністративних послуг на суму 19181,40
грн. спірної вимоги є необґрунтованими
і такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду першої інстанції, виходячи з
наступного.

Щодо порушення, викладеного пункті 2
вимоги від 07.08.2014 року № 101-14/1232, суд
зазначає наступне.

Відносно порушення, викладеного в
підпункті п. 2 вимоги Глухівської ОДФІ
від 07.08.2014 року № 101-14/1232, колегія суддів
зазначає наступне.

Як обґрунтовано встановлено судом
першої інстанції, позивачем при сплаті
послуг із виконання робіт по розкладці
вакцини проти сказу диких м'ясоїдних
тварин за КПКВ 2802030 "Організація і
регулювання діяльності установ в
системі ветеринарної медицини" у 2011
році допущено нецільове використання
бюджетних коштів на загальну суму 55666,00
грн., у 2012 році суму 31100,00 грн., в зв'язку
із чим, відповідачем проінформовано
позивача про факт фінансової санкції у
вигляді зменшення бюджетних
асигнувань.

Відповідно до п. 4, 30 ч. 1 ст. 2 Бюджетного
кодексу України, бюджетною програмою є
сукупність заходів, спрямованих на
досягнення єдиної мети, завдань та
очікуваного результату, визначення та
реалізацію яких здійснює розпорядник
бюджетних коштів відповідно до
покладених на нього функцій.
Кошторисом є основний плановий
фінансовий документ бюджетної
установи, яким на бюджетний період
встановлюються повноваження щодо
отримання надходжень і розподіл
бюджетних асигнувань на взяття
бюджетних зобов'язань та здійснення
платежів для виконання бюджетною
установою своїх функцій та досягнення
результатів, визначених відповідно до
бюджетних призначень.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу
України закріплений принцип цільового
використання бюджетних коштів, згідно
якого бюджетні кошти використовуються
тільки на цілі, визначені бюджетними
призначеннями та бюджетними
асигнуваннями.

Згідно ст. 119 Бюджетного кодексу
України, нецільовим використанням
бюджетних коштів є їх витрачання на
цілі, що не відповідають: бюджетним
призначенням, встановленим законом про
Державний бюджет України (рішенням про
місцевий бюджет); напрямам
використання бюджетних коштів,
визначеним у паспорті бюджетної
програми (у разі застосування
програмно-цільового методу у
бюджетному процесі) або в порядку
використання бюджетних коштів;
бюджетним асигнуванням (розпису
бюджету, кошторису, плану використання
бюджетних коштів).

У відповідності з п. 6, 7, 8 Паспорту
бюджетної програми на 2011 рік за КПКВ
2802030 "Організація і регулювання
діяльності установ в системі
ветеринарної медицини", затвердженого
наказом Міністерства аграрної
політики та продовольства України і
наказом Міністерства фінансів від
17.02.2011 року № 33/186, метою бюджетної
програми є здійснення державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду за охороною території України
від занесення з території інших країн
або з карантинної зони збудників
заразних хвороб під час експорту,
імпорту і транзиту об'єктів
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду.

Завданням програми є проведення
організаційно-господарської та
спеціальної ветеринарно-санітарної
діяльності, у тому числі
профілактичної та діагностичної.

Напрямами використання бюджетних
коштів, зокрема визначено: проведення
лабораторно-діагностичних та
лікувальних робіт;
ветеринарно-санітарний контроль та
нагляд на державному кордоні та
транспорті.

При цьому, відповідно до п. 1 Додатку № 1
Переліку протиепізоотичних,
лікувальних,
лабораторно-діагностичних,
радіологічних та інших
ветеринарно-санітарних заходів, що
проводяться органами державної,
ветеринарної медицини за рахунок
коштів державного бюджету,
республіканського бюджету АР Крим і
місцевих бюджетів до постанови
Кабінету Міністрів України від 15.08.1992
року № 478, запобігання та ліквідація
інфекційних і паразитарних
захворювань сільськогосподарських,
домашніх, зоопаркових, лабораторних та
інших представників фауни, до яких
відноситься сказ, є протиепізоотичними
заходами.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що
з системного аналізу мети, завдань та
напрямів використання бюджетних
коштів за КПКВ 2802030 слідує, що кошти
передбачені зазначеною вище програмою
передбачені для здійснення контролю
під час експорту, імпорту і транзиту
об'єктів ветеринарно-санітарного
контролю та нагляду, зокрема на
державному кордоні та на транспорті.

Отже, паспортами бюджетної програми на
2011 рік за КПКВ 2802030 та на 2012 рік за КПКВ
2802030 проведення протиепізоотичних
заходів, якими є послуги із розкидання
вакцини проти сказу диких м'ясоїдних
тварин, не передбачено.

Натомість, пунктами 6, 7, 8 Паспорту
бюджетної програми на 2011 рік за КПКВ
2802020 "Протиепізоотичні заходи та участь
у Міжнародному епізоотичному бюро",
затвердженого наказом Міністерства
аграрної політики та продовольства
України і наказом Міністерства
фінансів від 23.03.2011 року № 87/396
передбачено, що метою бюджетної
програми є охорона території України
від проникнення хвороб тварин з
території інших держав або карантинних
зон, захист тварин та населення від
збудників та хвороб тварин шляхом
здійснення профілактичних,
діагностичних та лікувальних заходів.

Завданням програми є, зокрема,
проведення
організаційно-господарської та
спеціальної ветеринарно-санітарної
діяльності, в тому числі
профілактичної та діагностичної.

Напрямами використання бюджетних
коштів є протиепізоотичні заходи,
забезпечення медикаментами, виконання
ветеринарно-санітарних заходів,
проведення карантинних та
ветеринарно-санітарних робіт
підрозділами ветеринарної міліції,
сплата членських внесків в Міжнародне
епізоотичне бюро.

Аналогічна програма за КПКВ 2802020
"Протиепізоотичні заходи та участь у
Міжнародному епізоотичному бюро"
затверджена наказом Міністерства
аграрної політики та продовольства
України і наказом Міністерства
фінансів від 17.02.2012 року № 63/211 на 2012 рік.

Таким чином, використання коштів на
оплату за послуги по розкладанню
пероральної вакцини проти сказу диких
м'ясоїдних тварин за рахунок програми
по КПКВ 2802030 є нецільовим використанням
бюджетних коштів.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивачем допущено
порушення ч. 4, 30 ст. 2, ч. 8 ст. 7, ч. 4 ст. 13
Бюджетного кодексу України, ч. ч. 6, 8
Паспорту бюджетної програми на 2011 рік
за КПКВ 2802030 "Організація і регулювання
діяльності установ в системі
ветеринарної медицини", ч. ч. 6, 8
Паспорта бюджетної програми на 2012 рік
за КПКВ 2802030 "Організація і регулювання
діяльності установ в системі Державної
ветеринарної та фітосанітарної служби
України". Позивача зобов'язано прийняти
до відома факт застосування фінансової
санкції у вигляді зменшення бюджетних
асигнувань на суму 86766,00 грн., у зв'язку з
чим, позовні вимоги в частині
скасування підпункту п. 2 вимоги вимоги
Глухівської ОДФІ від 07.08.2014 року №
101-14/1232 є необґрунтованими і не
підлягають задоволенню.

Відносно порушення, викладеного в
підпункті п. 4 спірної вимоги, колегія
суддів зазначає наступне.

Вказаною вимогою, відповідач
зобов'язує позивача перерахувати до
Державного бюджету кошти в загальному
розмірі 19333,89 грн., отримані як плата за
надання адміністративних послуг.

При цьому, в акті ревізії відповідач
зазначає, що в порушення постанови
Кабінету Міністрів України № 641
позивачем недоотримано надходжень
спеціального фонду від надання
адміністративних послуг в сумі 152,49 грн.

Судом першої інстанції вірно
зауважено, що враховуючи той факт, що
дана сума не була взагалі отримана на
спецрахунок установи, що не
заперечувалося в судовому засіданні
представником позивача та відповідача,
сума не обліковується на рахунках
Глухівської лікарні ветмедицини, тому
вимога Глухівської ОДФІ щодо
перерахування до Державного бюджету
України 152,49 грн. як плату за надання
адміністративних послуг є
необґрунтованою. Разом із тим, слід
зазначити, що будь-якого іншого заходу
щодо усунення виявленого порушення
спірна вимога не містить.

Разом із тим, проведеною перевіркою
встановлено, що в порушення ч. 32 ст. 4
Закону України "Про державний бюджет
України на 2011 рік" позивачем в дохід
державного бюджету не
перераховувалися кошти, які надійшли
на спеціальний рахунок установи за
надання адміністративних послуг в сумі
19181,40 грн.

Відповідно до ст. 13 Бюджетного Кодексу
України, бюджет може складатися із
загального та спеціального фондів.
Складовими частинами спеціального
фонду бюджету є: доходи бюджету
(включаючи власні надходження
бюджетних установ), які мають цільове
спрямування; видатки бюджету, що
здійснюються за рахунок конкретно
визначених надходжень спеціального
фонду бюджету (у тому числі власних
надходжень бюджетних установ);
кредитування бюджету (повернення
кредитів до бюджету з визначенням
цільового спрямування та надання
кредитів з бюджету, що здійснюється за
рахунок конкретно визначених
надходжень спеціального фонду
бюджету); фінансування спеціального
фонду бюджету.

Власні надходження бюджетних установ
отримуються додатково до коштів
загального фонду бюджету і включаються
до спеціального фонду бюджету. Власні
надходження бюджетних установ
поділяються на такі групи: перша група -
надходження від плати за послуги, що
надаються бюджетними установами
згідно із законодавством; друга група -
інші джерела власних надходжень
бюджетних установ. У складі першої
групи виділяються такі підгрупи:
підгрупа 1 - плата за послуги, що
надаються бюджетними установами
згідно з їх основною діяльністю;
підгрупа 2 - надходження бюджетних
установ від додаткової (господарської)
діяльності; підгрупа 3 - плата за оренду
майна бюджетних установ; підгрупа 4 -
надходження бюджетних установ від
реалізації в установленому порядку
майна (крім нерухомого майна). У складі
другої групи виділяються такі
підгрупи: підгрупа 1 - благодійні
внески, гранти та дарунки; підгрупа 2 -
кошти, що отримують бюджетні установи
від підприємств, організацій, фізичних
осіб та від інших бюджетних установ для
виконання цільових заходів.

Тобто, вказані норми не передбачають
віднесення до власних надходжень
бюджетних установ адміністративних
послуг.

Водночас, відповідно до Переліку
платних адміністративних послуг, які
надаються Державною ветеринарною і
фітосанітарною службою, органами та
установами, що належать до сфери її
управління, ї розміру плати за їх
надання, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 09.06.2011
року № 641, плата за видачу ветеринарних
свідоцтв та довідок належить до
адміністративних послуг, діяльність по
видачі яких входить до функціональних
повноважень цих установ.

Частиною 32 ст. 4 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2011 рік"
встановлено, що плата за
адміністративні послуги відноситься
до джерел формування спеціального
фонду Державного бюджету України у
частині доходів.

Таким чином, плата за надані
адміністративні послуги є доходами
Державного бюджету України, а не
власними надходженнями бюджетної
установи, уповноваженої їх надавати.

На виконання п. 2 Постанови Кабінету
Міністрів України "Про деякі питання
надання платних адміністративних
послуг" від 05.01.2011 року № 33 ,
Міністерства, інші центральні органи
виконавчої влади повинні забезпечити
до 1 березня 2011 року відкриття
підприємствами, установами та
організаціями, що належать до сфери їх
управління рахунків в органах
Державної казначейської служби для
зарахування коштів від надання
адміністративних послуг.

Крім того, листом від 25.02.2011 року №
17-04/570-3011 Державне казначейство України
повідомило, що відповідно до п. 32 ст. 4
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік" плата за
адміністративні послуги відноситься
до джерел формування спеціального
фонду Державного бюджету України на 2011
рік у частині доходів. Плата за надання
таких послуг справляється у розмірах
та порядку, визначених законодавчими
актами України, а в разі якщо це не
передбачено законодавчими актами
України, - актами Кабінету Міністрів
України.

Для зарахування надходжень з кодом
класифікації доходів бюджету 24020000
"Плата за адміністративні послуги"
(наказ Міністерства фінансів України
від 14.01.2011 року № 11 "Про бюджетну
класифікацію") в органах Державного
казначейства України відкриті в
розрізі територій рахунки за
балансовим рахунком 3121, символ
звітності 299.

Порядок казначейського обслуговування
доходів та інших надходжень державного
бюджету, регламентований наказом
Державного казначейства України від
19.12.2000 року № 131, який зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 24.01.2001
року за № 67/5258.

Пунктом 34 ст. 14 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2011 рік"
визначено, що кошти, отримані до
спеціального фонду державного бюджету
України згідно із пунктом 32 ст. 4,
спрямовуються на видатки головних
розпорядників коштів державного
бюджету, пов'язані з наданням
адміністративних послуг.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та знайшло своє
підтвердження в ході апеляційного
розгляду справи, Глухівська лікарня
ветмедицини кошти, отримані від
надання адміністративних послуг не
перерахувала до державного бюджету,
позивачем не було забезпечено
виконання Постанови Кабінету
Міністрів України "Про деякі питання
надання платних адміністративних
послуг" від 05.01.2011 року № 33.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
безпідставність та необґрунтованість
позовних вимог в частині скасування
пункту 4 вимоги Глухівської ОДФІ від
07.08.2014 року № 101-14/1232 щодо перерахування
в дохід державного бюджету коштів,
отриманих від надання
адміністративних послуг на суму 19181,40
грн.

Відносно порушення, викладеного в п. 5
спірної вимоги, колегія суддів
зазначає наступне.

Механізм акумулювання, перерозподілу
та використання коштів спеціального
фонду за надання платних послуг
бюджетними установами, що входять до
сфери управління Державного комітету
ветеринарної медицини України
визначений Порядком акумулювання,
перерозподілу та використання коштів
спеціального фонду за надання платних
послуг бюджетними установами, що
входять до сфери управління Державного
комітету ветеринарної медицини
України, затверджений наказом
Державного комітету ветеринарної
медицини України від 10.11.2010р. № 487(далі -
Порядок №487).

Відповідно до п.1.3 Порядку № 487
перерозподіл та використання
(акумульованих) коштів спеціального
фонду проводяться з метою забезпечення
належного фінансування бюджетних
установ ветеринарної медицини, які не
забезпечені або частково забезпечені
коштами загального фонду Державного
бюджету.

Згідно п.п.2.1, 2.2 Порядку № 487 бюджетні
установи ветеринарної медицини
перераховують Державному комітету
ветеринарної медицини України кошти з
урахуванням забезпеченості коштами, що
визначені законом про Державний бюджет
України на відповідний рік, які
отримані понад кошторисні призначення
за підсумками виконання основних
функцій цих установ; кошти
перераховуються не пізніше 10 числа
першого місяця, що настає за звітним
кварталом, на підставі наказу Комітету.

Виходячи з положень Порядку № 487,
акумулюванню підлягали кошти, які
становили різницю між сумою отриманих
коштів від надання платних послуг та
сумою запланованих коштів, при цьому,
така сума коштів визначалась за
наслідками звітного кварталу та за
наявності наказу Держкомветмедицини
про акумулювання коштів.

Як вбачається з матеріалів справи,
проведеною перевіркою були
досліджений річний звіт за 2012 року. Так,
відповідно до звіту форми 4-1д "Про
надходження і використання коштів,
отриманих як плата за послуги" на 2011 рік
затверджено кошторисом суму 468786,00 грн.,
надійшло коштів в 2011 році - 461084,83 грн., за
2012 рік затверджено кошторисом 470726,00
грн., надійшло коштів 449766,21 грн., за 2013
рік затверджено кошторисом 493591,40 грн.,
надійшло коштів 493880,08 грн.

Тобто, в даному випадку відповідачем
досліджувалися дані виключно річних
звітів, що є порушенням п. 2.2 Порядку.

Крім того, в спірній вимозі відповідач
зобов'язав позивача усунути порушення
шляхом "Вжиття заходів щодо повернення
коштів в сумі 28861,82 грн. на рахунок
ветлікарні, в іншому випадку стягнути з
осіб, винних у зайвому перерахуванні
коштів у порядку та розмірах
встановлених в ст. ст. 133-136 Кодексу
законів про працю України".

Пунктом 46 Порядку проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами, затвердженим Постановою
Кабінету міністрів України №550 від
20.04.2006 року, якщо вжитими в період
ревізії заходами не забезпечено повне
усунення виявлених порушень,
контролюючим органом у строк не
пізніше ніж 10 робочих днів після
реєстрації акта ревізії, а у разі
надходження заперечень (зауважень) до
нього - не пізніше ніж 3 робочих дні
після надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування. Про усунення
виявлених ревізією фактів порушення
законодавства цей об'єкт контролю у
строк, визначений вимогою про їх
усунення, повинен інформувати
відповідний контролюючий орган з
поданням завірених копій первинних,
розпорядчих та інших документів, що
підтверджують усунення порушень.

В даному випадку, вимагаючи від
позивача усунути порушення шляхом
відшкодування коштів в порядку та
спосіб, що визначені законодавством,
відповідач у п. 5 спірної вимоги не
зазначає ні осіб, із яких повинні бути
стягнуті кошти, ні самостійно визначає
спосіб усунення порушення, при цьому
зазнаючи в судовому засіданні варіанти
усунення порушень є довільним
трактуванням зазначеного пункту
вимоги.

Слід зазначити, що Порядок
акумулювання, перерозподілу
використання коштів спеціального
фонду за надання платних послуг
бюджетними установами, що входять до
сфери управління Державного комітету
ветеринарної медицини України,
затвердженого наказом Державного
комітету ветеринарної медицини
України від 10.11.2010 року № 487 взагалі не
містить порядку відшкодування коштів,
відповідачем не доведено, що виявленні
порушення бюджетного законодавства (в
даному випадку включення
недостовірних даних до звітів
державного бюджету, що відображено на
стор. 31-32 акту (а.с.49-50) усуваються саме
шляхом відшкодування коштів.

Як зазначено вище, що у суду відсутнє
право самостійно визначати порядок
усунення порушень бюджетного
законодавства, проте суб'єкт владних
повноважень, чітко повинен викласти у
вимозі, яка є обов'язковою для
виконання порядок усунення порушень
бюджетного законодавства, але
будь-якого іншого заходу щодо усунення
виявленого порушення спірна вимога не
містить.

Щодо зазначення в п. 5 вимоги порядку
усунення порушень шляхом стягнення з
осіб, винних у зайвому перерахуванні
коштів у порядку та розмірах,
встановлених ст.ст. 133-136 КЗпП України,
судом першої інстанції вірно
зазначено, що відповідно до ст. 2 Закону
України " Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" головним завданням органу
державного фінансового контролю є:
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і
достовірністю бухгалтерського обліку
і фінансової звітності у
міністерствах та інших органах
виконавчої влади, державних фондах,
фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах,
в установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які
не віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Згідно з п. 49 Порядку проведення
інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №550 від 20.04.2006 року, у
разі коли діями чи бездіяльністю
працівників об'єкта контролю державі
або підконтрольній установі заподіяна
матеріальна шкода, орган служби
ставить вимоги перед керівником
об'єкта контролю та органом його
управління щодо пред'явлення цивільних
позовів до винних осіб

Згідно зі ст.130 Кодексу законів про
працю України працівники несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації внаслідок порушення
покладених на них трудових обов'язків.
При покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству,
установі, організації винними
протиправними діями (бездіяльністю)
працівника. Ця відповідальність, як
правило, обмежується певною частиною
заробітку працівника і не повинна
перевищувати повного розміру
заподіяної шкоди, за винятком випадків,
передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов
матеріальна відповідальність може
бути покладена незалежно від
притягнення працівника до
дисциплінарної, адміністративної чи
кримінальної відповідальності.

На працівників не може бути покладена
відповідальність за шкоду, яка
відноситься до категорії нормального
виробничо-господарського риску, а
також за не одержані підприємством,
установою, організацією прибутки і за
шкоду, заподіяну працівником, що
перебував в стані крайньої
необхідності.

Працівник, який заподіяв шкоду, може
добровільно покрити її повністю або
частково. За згодою власника або
уповноваженого ним органу працівник
може передати для покриття заподіяної
шкоди рівноцінне майно або поправити
пошкоджене.

Відповідно до абзацу 2 пункту 4
постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику в справах
про відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками" від 29.12.1992 року №14 під
прямою дійсною шкодою, зокрема, слід
розуміти втрату, погіршення або
зниження цінності майна, необхідність
для підприємства, установи,
організації провести затрати на
відновлення, придбання майна чи інших
цінностей або провести зайві, тобто
викликані внаслідок порушення
працівником трудових обов'язків,
грошові виплати.

Згідно зі ст. 130 КЗпП не одержані або
списані в доход держави прибутки з
підстав, пов'язаних з неналежним
виконанням працівником трудових
обов'язків (так само як і інші
неодержані прибутки) не можуть
включатися до шкоди, яка підлягає
відшкодуванню.

Як встановлено у судовому засіданні,
виявлені відповідачем порушення
фінансової дисципліни не призвели до
заподіяння позивачеві прямих збитків,
відшкодування яких має здійснюватися
за рахунок винних
матеріально-відповідальних осіб.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції, що п. 5 вимоги в
частині вжиття заходів щодо повернення
коштів в сумі 28861,82 грн. або шляхом
стягнення з осіб, винних у зайвому
перерахуванні коштів у порядку та
розмірах, встановлених ст.ст. 133-136 КЗпП
України є протиправним та таким, що не
відповідає ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оскільки відповідачем не
доведено правомірність виконання
даного пункту вимоги та не доведено
спосіб усунення виявленого ревізією
порушення.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції про часткове задоволення
позову ґрунтуються на всебічному,
повному і об'єктивному розгляді в
судовому засіданні усіх обставин
справи в їх сукупності. Судом вірно
встановлено характер спірних
взаємовідносин та обґрунтовано
застосовано норми матеріального права
до їх вирішення. Порушень норм
процесуального закону, які б могли
призвести до прийняття невірного
рішення, не встановлено.

Доводи апеляційних скарги зазначений
висновків суду першої інстанції не
спростовують, а тому підстав для його
скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Глухівської
районної державної лікарні
ветеринарної медицини, Державної
фінансової інспекції в Сумській
області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 29.10.2014р. по
справі № 818/2470/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Катунов
В.В.Судді(підпис) (підпис) Бершов Г.Є.
Ральченко І.М. Повний текст ухвали
виготовлений 15.12.2014 р.