Справа № 810/6333/14
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року 810/6333/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого - судді
Панової Г.В., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної
податкової інспекції у м. Славутичі
Головного управління Міндоходів у
Київській області

про визнання
протиправними і скасування рішень та
вимоги,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулась
ОСОБА_1 фізична особа-підприємець з
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Славутичі
Головного управління Міндоходів у
Київській області, в якому позивач
просить (з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог від 01.12.2014
року) визнати протиправними та
скасувати рішення від 23.10.2014 року про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску та вимогу про сплату
боргу (недоїмки).

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив про те, що оскаржувані рішення
про застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску від 23.10.2014 року
№ 2535/02, № 2535/02-1, № 2535/02-2, № 2535/02-3, №
2535/02-4, № та вимога про сплату
боргу по єдиному внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 21.11.2014 року №
Ф-532-17 є незаконними, оскільки позивач
здійснює підприємницьку діяльність за
спрощеною системою оподаткування і є
пенсіонером за віком, перебуває на
обліку в Пенсійному фонді України.
Враховуючи те, що згідно з частиною
четвертою статті 4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, позивач вважає, що у неї
відсутній обов'язок сплачувати
недоїмку з єдиного внеску.

Ухвалами Київського окружного
адміністративного суду від 01.12.2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, закінчено
підготовче провадження і призначено
справу до судового розгляду на 11.12.2014
року.

У судове засідання позивач та
представник відповідача не з`явились,
були своєчасно та належним чином
повідомлені про дату, час та місце
судового розгляду справи. Матеріали
справи містять клопотання сторін про
розгляд справи за їх відсутності, що
відповідно до приписів статті 122
Кодексу адміністративного судочинства
України є підставою для здійснення
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами та доказами.

Письмових заперечень або пояснень на
обґрунтування своєї позиції
відповідачем суду надано не було.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, враховуючи принципи рівності
сторін, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Як встановлено судом, ОСОБА_1
відповідно до свідоцтва №
НОМЕР_1 є платником єдиного податку.
Відповідно до пенсійного посвідчення
Серії НОМЕР_2, виданого 01.03.2011 позивач
отримує пенсію за віком.

23.10.2014 року начальником ДПІ у
м.Славутичі ГУ Міндоходів у Київській
області було винесено рішення № 2535/02,
№ 2535/02-1, № 2535/02-2, № 2535/02-3, № 2535/02-4,
№ про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску, які
позивачем було отримано 25.10.2014 року.

Вказаними рішеннями, на підставі
частини 10 та пункту 2 статті 25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» було
застосовано до ОСОБА_1 штраф у розмірі
1114,05 грн. та нараховано пеню у розмірі
4582,18 грн. за період з 21.01.2013 року по 20.09.2013
року; а також штраф у розмірі 119,40 грн. та
нараховано пеню у розмірі 36,23 грн. за
період з 22.10.2013 року по 22.10.2014 року.

Крім того, 21.11.2014 відповідачем прийнято
вимогу № Ф-532-17 про сплату недоїмки по
єдиному внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у сумі
1267,95 грн.

Непогоджуючись із вказаними рішеннями
та вимогою, позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
такого.

Згідно з пунктом 2 частини першої
статті 1 Закону України № 2464-VI "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (далі - Закон №
2464-VI), єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 4 Закону № 2464-VI, платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 4
Закону № 2464-VI, особи, зазначені у пункті
4 частини першої цієї статті, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Частиною першою статті 9 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV
передбачено, що відповідно до цього
Закону за рахунок коштів Пенсійного
фонду в солідарній системі
призначаються такі пенсійні виплати: 1)
пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Згідно з приписами абзацу 1 частини
першої статті 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від
09.07.2003 № 1058-IV, особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

Право на таку пенсію до досягнення
віку, встановленого абзацом 1 частини
першої статті 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV,
мають також жінки 1961 року народження і
старші за умови досягнення ними віку,
визначеного абзацом 2 частини першої
цієї статті.

При цьому, пунктом 16 розділу ХV
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV
встановлено, що в частині визначення
права на пенсію за віком на пільгових
умовах і за вислугу років
застосовуються положення Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
від 05.11.1991 № 1788-XII.

Так, статтями 13-18 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" від 05.11.1991
№ 1788-XII визначені підстави для
надання особі пенсії за віком із
заниженням пенсійного віку.

Відповідно до пункту "а" частини першої
статті 13 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII, на
пільгових умовах мають право на пенсію
за віком, незалежно від місця останньої
роботи, працівники, зайняті повний
робочий день на підземних
роботах, на роботах з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці, - за списком № 1 виробництв,
робіт, професій, посад і показників,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України, і за результатами атестації
робочих місць: чоловіки - після
досягнення 50 років і при стажі роботи
не менше 20 років, з них не менше 10 років
на зазначених роботах; жінки - після
досягнення 45 років і при стажі роботи
не менше 15 років, з них не менше 7 років 6
місяців на зазначених роботах.

Абзацом 1 пункту 2 розділу XV "Прикінцеві
положення" Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV
встановлено, що пенсійне забезпечення
застрахованих осіб, які працювали або
працюють на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці за
списком № 1 та на інших роботах із
шкідливими і важкими умовами праці за
списком № 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України, та за
результатами атестації робочих місць,
на посадах, що дають право на
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного
забезпечення через професійні та
корпоративні фонди особам, зазначеним
в абзаці першому цього пункту, пенсії
призначаються за нормами цього Закону
в разі досягнення пенсійного віку та
наявності трудового стажу,
передбаченого Законом України "Про
пенсійне забезпечення".

Судом встановлено, що ОСОБА_1 за
наявності визначених пунктом "а"
частини першої статті 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення"
від 05.11.1991 № 1788-XII та розділом ХV
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV
підстав призначено пенсію із
зменшенням пенсійного віку.

Враховуючи наведені вище відомості та
зважаючи на те, що частиною четвертою
статті 4 Закону України № 2464-VI
передбачено звільнення від сплати
єдиного внеску фізичних осіб -
підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування, якщо вони є
пенсіонерами за віком та отримують
відповідно до закону пенсію, суд дійшов
висновку про відсутність у позивача
обов`язку нараховувати та сплачувати
єдиний внесок.

Суд вважає за необхідне звернути увагу
на те, що частина четверта статті 4
Закону України № 2464-VI не містить жодних
застережень щодо неможливості її
застосування до осіб, яким
призначено пенсію за віком на
пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція
викладена в ухвалах Вищого
адміністративного суду України від
09.10.2012 у справі № К/9991/49213/12, 05.06.2013 у
справі № К/800/19819/13 та 30.01.2014 у справі №
К/800/54699/13.

Відповідно до частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Пунктом першим частини третьої статті 2
цього Кодексу передбачено, що у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, зокрема, чи прийняті
(вчинені) вони: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Враховуючи, що у ході судового розгляду
справи судом встановлено, що позивач є
особою, яка в силу приписів частини
четвертої статті 4 Закону України №
2464-VI звільнена від сплати єдиного
внеску, суд дійшов висновку, що
прийняті відповідачем 23.10.2014 року
рішення про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску, а також
вимогу про сплату боргу (недоїмки) від
21.11.2014 № Ф-532-17, якою визначено обов`язок
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
перерахувати заборгованість зі сплати
єдиного внеску, яка виникла станом на
31.10.2014 року в сумі
1267,95 грн., винесено Державною
податковою інспекцією у м. Славутичі
Головного управління Міндоходів у
Київській області безпідставно, що
спричинило порушення прав позивача у
сфері публічно-правових відносин з
відповідачем.

За таких обставин, рішення про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску № 2535/02, № 2535/02-1, № 2535/02-2,
№ 2535/02-3, № 2535/02-4, № від 23.10.2014 року
та вимога Державної податкової
інспекції у м. Славутичі Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 21.11.2014 № Ф-532-17 про сплату
боргу (недоїмки) у сумі 1267,95 є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Згідно зі статтею 71 цього Кодексу кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім розгляду справ про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкту владних
повноважень.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен
надати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі.

Відповідач не надав суду жодних
доказів, які б свідчили про
правомірність прийняття спірних
рішень та вимоги про стягнення
недоїмки зі сплати єдиного внеску.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Відповідно до статті 97 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд за клопотанням однієї зі сторін
визначає грошовий розмір судових
витрат, які повинні бути їй
компенсовані.

З огляду на викладене, витрати
позивача, пов'язані зі сплатою судового
збору у сумі 182 грн. 70 коп., підлягають
відшкодуванню позивачу з Державного
бюджету України.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 122, 158-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати
рішення Державної податкової
інспекції у м. Славутичі
Головного управління Міндоходів у
Київській області про застосування
штрафних санкцій та нарахування пені
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску № 2535/02, №
2535/02-1, № 2535/02-2, № 2535/02-3, № 2535/02-4, №
від 23.10.2014 року.

3. Визнати протиправною і скасувати
вимогу Державної податкової інспекції
у м. Славутичі Головного
управління Міндоходів у Київській
області про сплату боргу (недоїмки) від
21.11.2014 № Ф-532-17.

4. Стягнути з Державного бюджету
України на користь фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі
сплатою судового збору у розмірі
182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд.

Згідно з частиною другою статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Панова Г. В.