Справа № 823/3218/14
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2014-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 823/3218/14
1-й інстанції: Руденко А.В.
Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
У Х В А Л А

Іменем України

15 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд в складі:
головуючого - судді Мєзєнцева Є.І.,
суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
державної податкової інспекції у
Черкаському районі Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 13
листопада 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
державної податкової інспекції у
Черкаському районі Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до
державної податкової інспекції у
Черкаському районі Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 30.07.2014р. №
.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 13
листопада 2014 року адміністративний
позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи
та на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи,
просить скасувати вказане судове
рішення і прийняти нове, яким відмовити
в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомленні про дату,
час і місце судового засідання.

Сторони до судового засідання не
з'явилися, про дату, час та місце
судового засідання були повідомлені
належним чином.

З огляду на викладене, колегія суддів
визнала за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження, як це
передбачено ст. 197 КАС України.

Перевіривши повноту встановлення
окружним адміністративним судом
фактичних обставин справи та
правильність застосування ним норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів дійшла наступного
висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що
04.09.2007р. між АТ "Райффайзен Банк Аваль"
(кредитор) та позивачем (позичальник)
був укладений кредитний договір №
354411/1343/0287-7.

Відповідно до доданої до матеріалів
справи формули розрахунку АТ
"Райффайзен Банк Аваль" (а. с. 23), пеня,
яка підлягає сплаті відповідачем за
вищезазначеним кредитним договором
складає 193 901 грн. 24 коп.

Згідно листа АТ "Райффайзен Банк Аваль"
від 06.03.2013р. позивачеві було анульовано
(прощено) пеню за кредитним договором
від 04.09.2007р. № 354411/1343/0287-7 у сумі 193 901 грн.
24 коп.

Актом про результати проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки гр. ОСОБА_2 щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати належних сум податків до
бюджету за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р.
встановлено, що позивачка не подала
декларацію про майновий стан та доходи
громадян за 2013 рік, внаслідок чого
порушила п. 179.1 ст. 179 Податкового
кодексу України, та не сплатила податок
на доходи фізичних осіб у сумі 32689 грн. 61
коп. з доходу отриманого внаслідок
прощення боргу у сумі 193 901 грн. 24 коп.,
чим порушила пп.168.1.2 п. 168.1 ст. 168
Податкового кодексу України.

На підставі вказаного акту перевірки
відповідач прийняв податкове
повідомлення-рішення форми "Р" від
30.07.2014р. № , яким збільшив позивачу
грошове зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб, що сплачуються
фізичними особами за результатами
річного декларування у сумі 32 689 грн. 61
коп. за основним платежем та 8 342 грн. 40
коп. за штрафними санкціями, всього 41 032
грн. 01 копійка.

Основним нормативно-правовим актом, що
регулює спірні правовідносини є
Податковий кодекс України від 02.12.2010
року № 2755-VI (далі - Податковий кодекс
України, ПК України).

Відповідно до пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК
України платником податку на доходи
фізичних осіб є фізична особа -
резидент, яка отримує доходи як з
джерела їх походження в Україні, так і
іноземні доходи.

Згідно з п. 163.1 ст. 163 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
резидента є загальний місячний (річний)
оподатковуваний дохід; доходи з
джерела їх походження в Україні, які
остаточно оподатковуються під час їх
нарахування (виплати, надання);
іноземні доходи - доходи (прибуток),
отримані з джерел за межами України.

Згідно з абз. 1 п. 164.1 ст. 164 Податкового
кодексу України загальним
оподатковуваним доходом є будь-який
дохід, який підлягає оподаткуванню,
нарахований (виплачений, наданий) на
користь платника податку протягом
звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний
дохід складається із суми
оподатковуваних доходів, нарахованих
(виплачених, наданих) протягом такого
звітного податкового місяця (пп. 164.1.2. п.
164.1 ст. 164 Податкового кодексу України).

Згідно з пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164
Податкового кодексу України до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку включається дохід, отриманий
платником податку як додаткове благо
(крім випадків, передбачених статтею 165
цього Кодексу) у вигляді вартості
використання житла, інших об'єктів
матеріального або нематеріального
майна, що належать роботодавцю, наданих
платнику податку в безоплатне
користування, або компенсації вартості
такого використання, крім випадків,
коли таке надання зумовлено виконанням
платником податку трудової функції
відповідно до трудового договору
(контракту) чи передбачено нормами
колективного договору або відповідно
до закону в установлених ними межах;
вартості майна та харчування,
безоплатно отриманого платником
податку, крім випадків, визначених цим
Кодексом для оподаткування прибутку
підприємств.

Таким чином, об'єктом оподаткування
податком на доходи фізичних осіб є
дохід, одержаний платником податку на
доходи фізичних осіб як додаткове
благо.

Підпунктом 14.1.56 пункту 14.1 статті
14 Податкового Кодексу України
встановлено, що доходи - це загальна
сума доходу платника податку від усіх
видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі у
виключній (морській) економічній зоні,
так і за їх межами.

Згідно з пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України додаткові блага - це
кошти, матеріальні чи нематеріальні
цінності, послуги, інші види доходу, що
виплачуються (надаються) платнику
податку податковим агентом, якщо такий
дохід не є заробітною платою та не
пов'язаний з виконанням обов'язків
трудового найму або не є винагородою за
цивільно-правовими договорами
(угодами), укладеними з таким платником
податку (крім випадків, прямо
передбачених нормами розділу IV цього
Кодексу).

Відповідно до п. 18.1 ст. 18 Податкового
кодексу України податковим агентом
визнається особа, на яку цим Кодексом
покладається обов'язок з обчислення,
утримання з доходів, що нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику, та
перерахування податків до
відповідного бюджету від імені та за
рахунок коштів платника податків.

Згідно зі пп. 14.1.160 п. 14.1 ст. 14.1
Податкового кодексу України
податковим агентом щодо податку на
доходи фізичних осіб є юридична особа
(її філія, відділення, інший
відокремлений підрозділ), самозайнята
особа, представництво нерезидента -
юридичної особи, інвестор (оператор) за
угодою про розподіл продукції, які
незалежно від організаційно-правового
статусу та способу оподаткування
іншими податками та/або форми
нарахування (виплати, надання) доходу (у
грошовій або негрошовій формі)
зобов'язані нараховувати, утримувати
та сплачувати податок, передбачений
розділом IV цього Кодексу, до бюджету
від імені та за рахунок фізичної особи
з доходів, що виплачуються такій особі,
вести податковий облік, подавати
податкову звітність контролюючим
органам та нести відповідальність за
порушення його норм в порядку,
передбаченому статтею 18 та розділом IV
цього Кодексу.

Таким чином, додатковим благом є кошти,
які повинні бути виплачені платнику
податку, тобто позивачу, податковим
агентом, тобто АТ "Райффайзен Банк
Аваль".

Відповідно до п. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

У листі від 06.03.2013р. АТ "Райффайзен Банк
Аваль" підтвердило, що анульована
позивачу заборгованість в розмірі 193901
грн. 24 коп. по кредитному договору від
04.09.2007р. № 354411/343/0287-7, 21697 грн. 16 коп., є
пенею.

Оскільки пеня нараховується за
прострочення виконання зобов'язань з
повернення суми кредиту, процентів за
користування кредитом та комісій та
повинна бути сплачена позивачкою на
користь АТ "Райффайзен Банк Аваль", її
списання (прощення) не є доходом,
одержаним як додаткове благо у
розумінні пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України, і як
наслідок не є об'єктом оподаткування
податком на доходи фізичних осіб.

Згідно пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового
кодексу України податкові декларації,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, подаються за базовий звітний
(податковий) період, що дорівнює
календарному року для платників
податку на доходи фізичних осіб - до 1
травня року, що настає за звітним, крім
випадків, передбачених розділом IV
цього Кодексу.

Оскільки списана (прощена) пеня не є
доходом позивачки, обов'язок щодо
подання податкової декларації про
майновий стан та доходи громадян за 2013
у неї відсутній.

За наведеного, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 30.07.2014р. №
.

Доводи апеляційної скарги зазначених
вище висновків суду попередньої
інстанції не спростовують і не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, неправильно застосовано
норми матеріального права, які
регулюють спірні правовідносини, чи
порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Черкаському
районі Головного управління
Міндоходів у Черкаській області
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 13 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку,
встановленому статтею 254 КАС України та
може бути оскаржена безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції в порядку і строки,
встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя

Є.І.Мєзєнцев

суддя

В.В.Файдюк

суддя

Є.В.Чаку

Головуючий суддя
Мєзєнцев Є.І.

Судді:
Файдюк В.В.

Чаку Є.В.