Справа № 452/1732/14-а,2-а/452/59/2014
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
Справа № 876/8742/14

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Шавеля Р.М.,

суддів
Костіва М.В. та Савицької Н.В.,

з участю секретаря судового засідання -
Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача -
Сарахман М.П.;

від відповідача -
Янів М.І.;

від третьої особи -
Стефура І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
Приватного підприємства
«Самбіравтотранс» на ухвалу
Самбірського міськрайонного суду
Львівської обл. від 14.08.2014р. про
закриття провадження в
адміністративній справі за позовом
Приватного підприємства
«Самбіравтотранс» до Самбірської
міської ради Львівської обл., третя
особа без самостійних вимог на предмет
спору Відкрите акціонерне товариство
«Самбірське АТП-14608», про часткові
визнання протиправним та скасування
рішення міської ради про затвердження
проекту відведення земельних ділянок і
надання їх в оренду, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою суду від 14.08.2014р.
закрито в порядку п.1 ч.1 ст.157 КАС
України провадження у
адміністративній справі за позовом
Приватного підприємства /ПП/
«Самбіравтотранс» до Самбірської
міської ради Львівської обл., третя
особа без самостійних вимог на предмет
спору Відкрите акціонерне товариство
/ВАТ/ «Самбірське АТП-14608», про часткові
визнання протиправним та скасування
рішення міської ради щодо затвердження
проекту відведення земельних ділянок і
надання їх в оренду, у зв'язку з тим, що
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного судочинства
(а.с.247 і на звороті).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її
оскаржив позивач ПП «Самбіравтотранс»,
який у апеляційній скарзі просить
ухвалу суду про закриття провадження у
справі скасувати, покликаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного закриття провадження у
адміністративній справі (а.с.252-253).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що під час прийняття рішення про
закриття провадження у справі судом не
було надано належної оцінки характеру
правовідносин, в яких виник
розглядуваний спір. Звертаючись до
суду, позивач обґрунтовував свої
вимоги не лише порушенням спірним
рішенням відповідача прав власника
будівлі, а й недотриманням вимог ст.16
Закону України «Про оренду землі».
Зокрема, відповідачем порушена
процедура передачі в оренду земельної
ділянки, оскільки відповідачем не
проведений аукціон або конкурс щодо
набуття права оренди землі.

Таким чином, даний спір виник з
публічно-правових відносин, оскільки
Самбірська міська рада вчинила
бездіяльність та порушила
адміністративний порядок передачі в
оренду земельних ділянок на
конкурентних засадах.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача на підтримання
поданої скарги, заперечення
представників відповідача і третьої
особи, перевіривши матеріали справи та
скаргу в межах наведених у ній доводів,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, з наступних
підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд
першої інстанції виходив з того, що між
сторонами і третьою особою не існує
публічно-правового спору, розглядувані
правовідносини носять
приватноправовий характер, через що
дана позовна заява повинна
розглядатися в порядку господарського
судочинства.

При цьому, суд першої інстанції вказує
на те, що при визначенні підвідомчості
справи необхідно виходити з характеру
спірних правовідносин, прав та
інтересів, за захистом яких звернувся
позивач. Позивач порушує питання про
часткове визнання нечинним та
скасування пункту рішення міської
ради, яким надано земельну ділянку в
оренду третій особі, оскільки вважає,
що ця земельна ділянка, на якій
розміщені будівлі, що належить на праві
власності позивачу, повинна бути
передана йому в оренду. Оскаржуване
рішення міської ради не є
публічно-правовим, оскільки пов'язаний
з правомірністю передачі Самбірською
міською радою земельної ділянки в
оренду ВАТ «Самбірське АТП-14608».

Між тим, вказаний висновок суду першої
інстанції слід вважати хибним і
неправильним, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи убачається,
що 03.11.2006р. позивач звернувся до суду із
адміністративним позовом, в якому
просив визнати нечинним та скасувати
п.2.5 рішення Самбірської міської ради №
18 від 14.03.2006р. «Про затвердження
матеріалів відведення та матеріалів
інвентаризації земельних ділянок та
надання їх в оренду» (а.с.7-9).

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на
момент прийняття спірного рішення
власником будівлі автостанції, на яку
посилається відповідач у спірному
рішення, є позивач; відповідачем не
дотримані вимоги ст.16 Закону України
«Про оренду землі», оскільки не
проведено конкурс чи аукціон в разі
надходження двох або більше заяв про
оренду однієї і тієї самої земельної
ділянки, що перебуває в державній або
комунальній власності.

Рішенням Самбірської міської
ради Львівської обл. № 18 від 14.03.2006р.
затверджено проект відведення
земельної ділянки і надано в оренду
терміном на 5 років ВАТ «Самбірське
АТП-14608» земельну ділянку площею 1,0151 га
(в т.ч. ділянка № 1 площею 0,7485 га
приміська станція, ділянка № 2 площею
0,2666 га міжміська автостанція) по
вул.Завокзальна, 3, для обслуговування
будівель і споруд автостанції і
платної автостоянки (а.с.13).

Аналіз фактичних обставин справи та
зміст заявленого позову свідчать про
те, що спірні правовідносини між
сторонами виникли у зв'язку з
прийняттям Самбірської міською радою
Львівської обл. відповідно до наданих
ст.26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» повноважень
спірного рішення.

Земельні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею
регулюються Конституцією України,
Земельним кодексом України, а також
прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.

Держава відповідно до положень ст.55
Конституції України кожному
гарантувала право на оскарження в суді
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб.

Згідно Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» (в редакції,
діючій на час виникнення спірних
правовідносин) сільські, селищні,
міські, районні та обласні ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу
України (в редакції, діючій на час
виникнення спірних правовідносин) до
повноважень сільських, селищних,
міських рад належить розпорядження
землями територіальної громади,
відповідно, на території сіл, селищ,
міст.

Згідно з п.«а» ст.12 цього Кодексу до
повноважень міських рад у галузі
земельних відносин на території міст
належить розпорядження землями
територіальної громади.

Аналогічне право закріплено у п.34 ч.1
ст.26 та у ст.33 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ст.ст.116 та 125 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності або
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Окрім цього, відповідно до ч.ч.6 і 7 ст.16
Закону України «Про оренду землі» (в
редакції, діючій на час виникнення
спірних правовідносин) у разі
надходження двох або більше заяв
(клопотань) на оренду однієї і тієї
самої земельної ділянки, що перебуває в
державній або комунальній власності,
відповідні органи виконавчої влади чи
органи місцевого самоврядування
проводять аукціон або конкурс щодо
набуття права оренди земельної
ділянки, якщо законом не встановлено
інший порядок.

Порядок проведення конкурсу чи
аукціону та набуття права оренди
земельної ділянки на конкурентних
засадах визначається законодавством.

Тобто, у спірних правовідносинах
відповідач є суб'єктом владних
повноважень, на якого Конституцією та
законами України покладені обов'язки
щодо передання у власність, надання в
постійне користування та оренду,
продажу, викупу земельних ділянок,
припинення права користування та права
власності на ці земельні ділянки.

Згідно п.1 ч.1 ст.17 КАС України
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Суб'єктом владних повноважень є орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України).

Отже, в розумінні п.1 ч.1 ст.3 КАС України
спір, який виник між сторонами по даній
справі, є публічно-правовим, а тому суд
дійшов помилкового висновку про
неналежність розгляду даного спору в
порядку адміністративного
судочинства.

Із матеріалів справи не
вбачається зв'язок вказаних вимог із
наявністю спору про право власності
або користування земельною ділянкою,
оскільки спір торкається
правомірності прийнятого органом
місцевого самоврядування рішення, при
цьому останній у розглядуваних
відносинах виступає суб'єктом владних
повноважень.

Також аналогічна правова позиція
викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
29.11.2012р. у справі № К-19303/10.

В обґрунтування наведеного
додатково колегія суддів враховує й те,
що згідно роз'яснень, викладених в п.12
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України № 8 від
20.05.2013р. «Про окремі питання юрисдикції
адміністративних судів» з аналізу норм
ст.26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», ст.6 Закону
України «Про місцеві державні
адміністрації», ч.1 ст.116 Земельного
кодексу України випливає, що
управління та розпорядження державним
і комунальним майном є
організаційно-правовою діяльністю
суб'єктів владних повноважень - органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, які здійснюють її
шляхом прийняття актів з дотриманням
встановленої процедури.

Відповідно до положень ст.ст.13, 14
Конституції України, ст.ст.177, 181, 324
глави 30 Цивільного кодексу України,
ст.148 Господарського кодексу України
власниками землі є держава, Автономна
Республіка Крим та територіальні
громади. Конституційний Суд України в
Рішенні від 01.04.2010р. № 10-рп/2010 у справі
за конституційним поданням Вищого
адміністративного суду України щодо
офіційного тлумачення положень
частини першої статті 143 Конституції
України, пунктів «а», «б», «в», «г» ст.12
Земельного кодексу України, п.1 ч.1 ст.17
КАС України вирішив, що органи
місцевого самоврядування у земельних
відносинах з громадянами та юридичними
особами, в тому числі щодо вирішення
питань розпорядження, передачі у
власність, у користування земельних
ділянок, а також їх вилучення,
виступають виключно як суб'єкти
владних повноважень.

Земельні спори фізичних чи юридичних
осіб з органом місцевого
самоврядування як суб'єктом владних
повноважень, пов'язані з оскарженням
його рішень, дій чи бездіяльності,
належать до публічно-правових спорів,
на які поширюється юрисдикція
адміністративних судів.

Відповідно до ст.69 Закону України «Про
Конституційний Суд України» рішення і
висновки Конституційного Суду України
рівною мірою є обов'язковими до
виконання.

Оскільки по справі фактично
оскаржується рішення органу місцевого
самоврядування, який у спірних
відносинах виступає як суб'єкт владних
повноважень, із змісту заявленого
позову та характеру спірних
правовідносин не вбачаються ознаки
спору про право, тому розглядуваний
спір належить вирішувати в порядку
адміністративного судочинства.

Окрім цього, колегія суддів звертає
увагу на ту обставину, що судовий
розгляд вказаної справи триває
протягом значного проміжку часу;
жодних перешкод для розгляду вказаного
спору та прийняття рішення по суті
заявлених вимог із матеріалів справи
не убачається.

Згідно п.3 ч.1 ст.199 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
суд апеляційної інстанції має право
скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає
подальшому провадженню у справі, і
направити справу для продовження
розгляду.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що ухвала суду постановлена з
порушенням норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
питання про закриття провадження в
адміністративній справі, а відтак вона
підлягає скасуванню з направленням
справи до суду першої інстанції на
продовження розгляду в іншому складі
суду.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.3 ч.1
ст.199, п.п.1, 4 ч.1 ст.204, п.6 ч.1 ст.205, ст.ст.206,
211, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Самбіравтотранс»
задоволити частково.

Ухвалу Самбірського міськрайонного
суду Львівської обл. від 14.08.2014р. про
закриття провадження в
адміністративній справі № 452/1732/14-а -
скасувати та направити справу до суду
першої інстанції для продовження
розгляду справи.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, є остаточною і
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
Р.М.Шавель

Судді:
М.В.Костів

Н.В.Савицька