Справа № 2а-6658/12/1370
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
Справа №
876/5058/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді -
Мікули О.І.,

суддів -
Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання -
Рак Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові в залі суду
апеляційну скаргу Державної інспекції
сільського господарства у Львівській
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 25
січня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Державної інспекції
сільського господарства у Львівській
області, третя особа- Бірківська
сільська рада про визнання
протиправними та скасування приписів
та постанови, -

в с т а н о
в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з
позовом до відповідача - Державної
інспекції сільського господарства у
Львівській області, в якому просила
визнати протиправними та скасувати
приписи Державної інспекції
сільського господарства у Львівській
області №239 від 11 липня 2012 року та №521
від 11 вересня 2012 року; визнати
незаконним протокол про
адміністративне правопорушення від 11
липня 2012 року № 000135; визнати незаконною
та скасувати постанову від 16 липня 2012
року №17 МД про накладення
адміністративного стягнення.

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2012 року закрито провадження у справі в
частині визнання незаконним протоколу
про адміністративне правопорушення
від 11 липня 2012 року № 000135.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 25 січня 2013
року позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано приписи
Державної інспекції сільського
господарства у Львівській області №239
від 11 липня 2012 року та №521 від 11 вересня
2012 року. Визнано протиправною та
скасовано постанову Державної
інспекції сільського господарства у
Львівській області від 16 липня 2012 року
№ 17 МД про накладення
адміністративного стягнення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з порушенням норм
матеріального права та підлягає
скасуванню, покликаючись на те, що
судом першої інстанції не надано
належної правової оцінки тому факту, що
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав. Документом, що
посвідчує право власності на земельну
ділянку є державний акт. Обов'язковою
умовою фактичного використання
земельної ділянки є наявність у особи,
що її використовує, правовстановлюючих
документів на цю земельну ділянку, а
відсутність таких документів може
свідчити про самовільне зайняття
земельної ділянки. ОСОБА_1 не оформила у
встановленому законом порядку своїх
прав на земельну ділянку, що свідчить
про порушення нею ст.ст.125,126 ЗК України.
Таким чином, оскаржувані приписи про
усунення порушень земельного
законодавства винесені правомірно, а
позовні вимоги ОСОБА_1 є
безпідставними. Просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Представник відповідача (апелянта) -
Державної інспекції сільського
господарства у Львівській області в
судове засідання не прибув, про дату,
час і місце апеляційного розгляду
повідомлений належним чином, тому суд
вважає можливим проведення розгляду
справи в його відсутності за наявними у
справі матеріалами та на основі
наявних у ній доказів.

Позивач - ОСОБА_1 та представники
позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судовому
засіданні не погодилися з доводами
апеляційної скарги і вважають, що вони
не спростовують висновків суду першої
інстанції, який ухвалив законне та
обґрунтоване рішення, просять залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Представник третьої особи- Бірківська
сільська рада, залучена судом першої
інстанції в ході розгляду справи, у
судове засідання не прибув, про дату,
час і місце апеляційного розгляду
повідомлений належним чином, тому суд
вважає можливим проведення розгляду
справи в його відсутності за наявними у
справі матеріалами та на основі
наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача та представників позивача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в їх сукупності,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, а оскаржувану
постанову - без змін з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
11 липня 2012 року Державна інспекція
сільського господарства у Львівській
області провела перевірку дотримання
вимог позивачем земельного
законодавства, якою встановлено, що
ОСОБА_1 самовільно зайняла земельну
ділянку площею 0,0719 га із земель
житлової та громадської забудови
шляхом встановлення огорожі, яка
використовується для городництва,
будівництва фундаменту та
встановлення павільйону в АДРЕСА_1, чим
порушила вимоги ст.ст.125, 126 ЗК України.

За результатами перевірки
відповідачем винесено припис №239 від 11
липня 2012 року, яким зобов'язано ОСОБА_1 у
30-денний строк усунути вказані
порушення земельного законодавства та
повідомити про виконання припису у
строк до 11 серпня 2012 року.

Також за результатами вказаної
перевірки Державною інспекцією
сільського господарства у Львівській
області оформлено протокол про
адміністративне правопорушення № 000135
від 11 липня 2012 року та винесено
постанову №17 МД від 16 липня 2012 року про
притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності у
виді накладення штрафу за вчинення
правопорушення, передбаченого ст. 53-1
КУпАП ("Самовільне зайняття земельної
ділянки").

11 вересня 2012 року відповідачем
повторно проведено перевірку
дотримання позивачем вимог земельного
законодавства, якою встановлено, що
ОСОБА_1 не виконала вимог попереднього
припису №239 від 11 липня 2012 року

За результатами вказаної перевірки
винесено припис №521 від 11 вересня 2012
року про усунення порушень земельного
законодавства, яким зобов'язано ОСОБА_1
у 15-денний строк усунути вказані
порушення земельного законодавства та
повідомити про виконання припису у
строк до 01 жовтня 2012 року.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відсутність у ОСОБА_1 передбачених
ст.ст. 125, 126 ЗК України
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку не є підставою для
висновку про самовільне захоплення
земельної ділянки, оскільки її право
постійного користування спірною
земельною ділянкою виникло до набрання
чинності Земельним кодексом України
(2001 року) та підтверджується належними
доказами (в розумінні Земельного
кодексу УРСР 1970 року), зокрема, записами
у погосподарських книгах, копії яких
долучено до матеріалів даної справи. З
прийняттям нового Земельного кодексу
України (2001 року) право постійного
користування земельною ділянкою,
набуте ОСОБА_1 в установленому законом
порядку, не втрачено, а збережено до
його належного переоформлення. Вказані
обставини свідчать про відсутність
факту порушення ОСОБА_1 вимог
земельного законодавства, а тому
оскаржувані приписи та постанова про
накладення адміністративного
стягнення винесені неправомірно.

Такий висновок суду першої інстанції,
на думку колегії суддів, відповідає
нормам матеріального права та
фактичним обставинам справи і є
правильним, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗУ України (у
редакції, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин) право власності
на земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.
Право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, крім
випадків, визначених частиною другою
цієї статті.

Ст.1 Закону України "Про державний
контроль за використанням та охороною
земель" передбачає, що самовільне
зайняття земельної ділянки - це
будь-які дії, які свідчать про фактичне
використання земельної ділянки за
відсутності відповідного рішення
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними.

Згідно з ч. ст.211 ЗК України за
самовільне зайняття земельних ділянок
громадяни та юридичні особи несуть
цивільну, адміністративну або
кримінальну відповідальність
відповідно до законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи,
земельна ділянка, за самовільне
захоплення якої ОСОБА_1 притягнено до
адміністративної відповідальності, є
частиною земельної ділянки, яка у 50-х
роках 20 століття була надана у постійне
користування бабі позивачки- ОСОБА_4 та
її родині.

Ст. 20 ЗК УРСР (1970 року) право
землекористування громадян, які
проживають в сільській місцевості,
засвідчується записами в
земельно-шнурових книгах
сільськогосподарських підприємств і
організацій та погосподарських книгах
сільських Рад, а в містах і селищах
міського типу - в реєстрових книгах
виконавчих комітетів міських, селищних
Рад народних депутатів.

Як вбачається з погосподарських книг
Ясинської сільської ради (за період з
1953-1955 р.р. по 1986-1990 р.р.), такі містять
записи про розмір земельної ділянки, що
перебувала у користуванні колгоспного
двору, головою була ОСОБА_4

Відповідно до записів у
погосподарській книзі за 1986-1990 роки
станом 1990 рік у користуванні ОСОБА_4
перебувала земельна ділянка площею 0,37
га в АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_4 вказана земельна
ділянка записана за господарством
дочки померлої - ОСОБА_5

Згідно з записами у погосподарських
книгах у період з 1986 року по 1990 рік за
ОСОБА_1 закріплено земельну ділянку
площею 0,08 га., у період з 01 листопада 1990
року по 01 червня 1995 року в користуванні
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перебували земельні
ділянки площею 0,37 га та 0,08 га
відповідно, а з 1992 року площа земельної
ділянки ОСОБА_1 становила 0,1 га.

З набранням чинності ЗК УРСР 1990 року (у
редакції Закону від 13 березня 1992 року)
право власності або право постійного
користування землею мало б
посвідчуватись державними актами, які
видаються і реєструються сільськими,
селищними, міськими, районними Радами
народних депутатів (ст. 23 цього
Кодексу).

Постановою Верховної ради України від
18 грудня 1990 року №563-XII "Про земельну
реформу" встановлено, що громадяни,
підприємства, установи й організації,
які мають у користуванні земельні
ділянки, надані їм до введення у дію
Земельного кодексу Української РСР,
повинні до 15 березня 1994 року оформити
право власності або право користування
землею. Постановою Верховної ради
України від 17 грудня 1999 року вказаний
строк продовжено до 01 січня 2004 року.

Після набранням чинності ЗК України (2001
року) аналогічні норми закріплено у п.6
Перехідних положень, відповідно до
якого громадяни повинні були
переоформити права на раніше отримані
у постійне користування земельні
ділянки до 01 січня 2005 року; в подальшому
цей строк продовжено до 01 січня 2008 року.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 вересня року N 5-рп/2005 нормативні
положення п. 6 Постанови Верховної ради
України від 18. грудня 1990 року (в частині
щодо втрати громадянами,
підприємствами, установами і
організаціями після закінчення строку
оформлення права власності або права
користування землею раніше наданого їм
права користування земельною ділянкою)
та положення п. 6 Розділу X ЗК України 2001
року (щодо зобов'язання переоформити
право постійного користування
земельною ділянкою на право власності
або право оренди без відповідного
законодавчого, організаційного та
фінансового забезпечення) визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційним).

Крім того, у п. 7 Розділу Х ЗК України
передбачено, що громадяни та юридичні
особи, що одержали у власність, у
тимчасове користування, в тому числі на
умовах оренди, земельні ділянки у
розмірах, що були передбачені раніше
діючим законодавством, зберігають
права на ці ділянки.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі
приписи та фактичні обставини справи,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що відсутність у ОСОБА_1 передбачених
ст.ст. 125, 126 ЗК України
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку не є підставою для
висновку про самовільне захоплення
земельної ділянки, оскільки з
прийняттям ЗК України (2001 року) право
постійного користування земельною
ділянкою, набуте ОСОБА_1 в
установленому законом порядку, не
втрачено, а збережено до його належного
переоформлення, що свідчить про
відсутність факту порушення позивачем
вимог земельного законодавства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що
оскаржувані приписи та постанова про
накладення адміністративного
стягнення винесені неправомірно.

Доводи апеляційної скарги є
безпідставними та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів звертає
увагу на те, що згідно з ч.2 ст.171-2 КАС
України рішення місцевого загального
суду як адміністративного суду у
справах з приводу рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень щодо притягнення до
адміністративної відповідальності є
остаточним і оскарженню не підлягає.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що апеляційне
провадження щодо оскарження постанови
Львівського окружного
адміністративного суду від 25 січня 2013
року у справі №2а-6658/12/1370 в частині
визнання протиправною та скасування
постанови Державної інспекції
сільського господарства у Львівській
області від 16 липня 2012 року № 17 МД про
накладення адміністративного
стягнення необхідно закрити як
помилково відкрите.

З врахуванням вищенаведеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
підставність позовних вимог, правильно
і повно встановив обставини справи та
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС
України апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду в частині визнання протиправними
та скасування приписиів Державної
інспекції сільського господарства у
Львівській області №239 від 11 липня 2012
року та №521 від 11 вересня 2012 року - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 185, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державної інспекції
сільського господарства у Львівській
області залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 25 січня 2013
року у справі №2а-6658/12/1370 в частині
визнання протиправними та скасування
приписів Державної інспекції
сільського господарства у Львівській
області № 239 від 11 липня 2012 року та №521
від 11 вересня 2012 року - без змін.

Апеляційне провадження у справі 876/5058/13
за апеляційною скаргою Державної
інспекції сільського господарства у
Львівській області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 25 січня 2013
року у справі №2а-6658/12/1370 в частині
визнання протиправною та скасування
постанови Державної інспекції
сільського господарства у Львівській
області від 16 липня 2012 року № 17 МД про
накладення адміністративного
стягнення закрити як помилково
відкрите.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
О.І. Мікула

Судді
А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлений
12 грудня 2014 року.