Справа № 2а-121/07
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року м. Київ
К/800/14081/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Головуючого судді Малиніна
В.В.,суддів Ситникова О.Ф. Швеця В.В.

розглянувши у порядку попереднього
судового засіданнякасаційну скаргу
ОСОБА_4 на постанову Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 21 січня 2013 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 серпня 2013
року в справі за її позовом до
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області Державної податкової служби,
Державної податкової служби у
Київській області, треті особи: ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання незаконними
наказів, ліквідацію Броварської
міжрайонної державної податкової
інспекції в Київській області
недійсною, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Броварського міськрайонного суду
Київської області на новий розгляд,
після розгляду Вищим адміністративним
судом України, надійшла справа за
позовом ОСОБА_4 до Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Київської області Державної
податкової служби, Державної
податкової служби у Київській області,
треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
визнання незаконними наказів,
ліквідацію Броварської міжрайонної
державної податкової інспекції в
Київській області недійсною,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди.

Постановою Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 21 січня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 серпня 2013
року у задоволені позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення суду першої
та апеляційної інстанцій прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, позивач
звернулась до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати, позов задовольнити.

Відповідачі та треті особи письмових
заперечень на касаційну скаргудо
Вищого адміністративного суду України
не надали.

Відповідно до частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга заявника не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що позивач 06
червня 2002 року наказом № 37-о
Броварської ОДПІ була призначена з на
посаду державного податкового
інспектора відділу планування та
інформаційного забезпечення
управління стягнення податкової
заборгованості.

Наказом ДПА України № 24 від 20
січня 2006 року Броварську ОДПІ та ДПІ у
м.Славутичі - ліквідовано та утворено
Броварську Міжрайонну державну
податкову інспекцію зі Славутицьким
відділенням у межах м. Бровари
Броварського району та м. Славутича. 07
лютого 2006 року ОСОБА_4 була попереджена
про наступне звільнення із займаної
посади з 07 квітня 2006 року згідно із
пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про
працю України.

Наказом № 11-о Броварської МДПІ
від 19 квітня 2006 року вона була
звільнена 20 квітня 2006 року з посади
державного податкового інспектора
сектора документальних перевірок
відділу оподаткування фізичних осіб у
зв'язку з ліквідацією установи на
підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України,
з виплатою середньомісячної
заробітної плати.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що
оскаржуваний Наказ відповідає вимогам
чинного законодавства, що свідчить про
відсутність допущених порушень з боку
відповідача.

Однією із гарантій забезпечення
права громадян на працю є передбачений
у статті 5-1 КЗпП правовий захист від
необґрунтованої відмови у прийняттіна
роботу і незаконного звільнення, а
також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1
частини першої статті 40 КЗпП трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40
цього Кодексу встановлено, що
звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Згідно з частинами першою
та третьою статті 49-2 КЗпПодночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації
виробництва і праці власник або
уповноважений ним орган пропонує
працівникові іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 1992 року № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» (далі
- постанова № 9) містяться роз'яснення,
згідно з якими при розгляді спорів про
звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП
суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації.

З матеріалів справи вбачається,
що податковий орган, де працювала
позивач був ліквідований, позивач
повідомлена про наступне вивільнення,
отже відповідачем не було допущено
порушення вимог трудового
законодавства про її звільнення.

Отже, в межах касаційної скарги
порушень судами норм матеріального та
процесуального права при вирішенні
цієї справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, висновку судів та обставин
справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційні скарги без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Броварського міськрайонного
суду Київської області від 21 січня 2013
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 серпня 2013
року у справі № 2а-121/07 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.В. Малинін

Судді:
О.Ф. Ситников

В.В. Швець