Справа № 807/962/14
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
Справа № 876/6105/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді -
Мікули О.І.,

суддів -
Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання -
Рак Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові в залі суду
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 30 травня 2014
року про залишення позовної заяви без
розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до
Чопської митниці Міндоходів про
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу,-

в с т а н о
в и в :

31 березня 2014 року позивач - ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до
відповідача - Чопської митниці
Міндоходів, в якому просив стягнути
заробітну плату за час вимушеного
прогулу за період з 26 травня 2010 року по
27 грудня 2011 року в сумі 96378,24 грн.

Ухвалою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 30 травня 2014
року вказану позовну заяву залишено
без розгляду в зв'язку з пропуском
позивачем строку звернення до суду за
захистом своїх порушених прав.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, позивач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана ухвала прийнята з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, з порушенням норм
процесуального права та підлягає
скасуванню, покликаючись на те, що
судом першої інстанції не надано
належної правової оцінки тому факту, що
строк звернення до суду не пропушений,
оскільки позивач фактично дізнався про
порушення свого права на отримання
заробітної плати за час вимушеного
прогулу тільки після набрання законної
сили ухвалою Вищого адміністративного
суду від 29 жовтня 2013 року. Крім того,
вважає, що строки звернення не
поширюються на стягнення
заборгованості по заробітній платі.
Просить оскаржувану ухвалу суду першої
інстанції скасувати, і направити
справу для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

Представник позивача (апелянта) -
ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
вважає висновки суду першої інстанції
неправильними та необгрунтованими,
просить ухвалу суду першої інстанції
скасувати, і направити справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Представник відповідача - Пензов С.В.
подав до суду письмові заперечення на
апеляційну скаргу (вх. №К-19146/14 від
09.07.2014 року), у судовому засіданні не
погодився з доводами апеляційної
скарги і вважає, що вони не
спростовують висновків суду першої
інстанції, який ухвалив законне та
обґрунтоване рішення, просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
ухвалу суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та
пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги в їх сукупності, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити, а оскаржувану
ухвалу - скасувати з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду позовну заяву
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що позовна заява та матеріали
справи не вказують на наявність
поважних причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду.
Крім того, позивач своєю заявою від 28
вересня 2011 року при розгляді
первісного позову, просив залишити
позовні вимоги щодо стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу без розгляду.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його передчасним, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 99 КАС
України, адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

При тлумаченні вище згаданої статті,
Верховний Суд України в своєму рішенні
від 16 травня 2011 року (справа №21-29-а11)
зазначив, що під іншими законами
розуміються закони, які встановлюють
строки звернення до адміністративного
суду з вимогою вирішити публічно -
правовий спір.

Зважаючи на те, що позовна заява
містить вимогу про стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, то суд першої інстанції
повинен був звернути увагу на
положення ст.233 КЗпП України, яка
визначає строки звернення до суду за
вирішенням трудового спору. Відповідно
до частини другої цієї статті у разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без
обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України в Рішенні
від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 дійшов
висновку, що у випадку порушення
роботодавцем законодавства про оплату
праці не обмежується будь-яким строком
звернення працівника до суду з позовом
про стягнення заробітної плати, що йому
належить, тобто усіх виплат, на які
працівник має право згідно з умовами
трудового договору і відповідно до
державних гарантій, встановлених
законодавством, незалежно від того, чи
було здійснене роботодавцем
нарахування таких виплат. У разі
пред'явлення вимог про стягнення
будь-яких виплат, що входять до
структури заробітної плати, і
застосування цих положень, не пов'язане
з фактом нарахування чи не нарахування
роботодавцем спірних виплат.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що позивачем не пропущено строк
звернення до суду, встановлений ст.99
КАС України.

Відсутність у судових рішеннях про
поновлення на роботі пункту про
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу не є перешкодою для
пред'явлення вимоги про стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, оскільки відповідний
обов'язок виникає в роботодавця з
моменту винесення рішення про
поновлення на роботі, і не залежить від
наявності чи відсутності рішення в
частині стягнення вищезазначених сум.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що суд першої
інстанції, залишивши без розгляду
позовну заяву позивача, позбавив його
можливості захистити свої права та
інтереси, відповідно порушив його
право на захист прав, свобод та
інтересів і розгляд справи в
адміністративному суді, гарантовані
ст.6 КАС України.

Європейський Суд з прав людини у своїй
прецедентній практиці виходить із
того, що положення пункту 1 статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод гарантує
кожному право подати до суду будь-який
позов, що стосується його цивільних
прав і обов'язків. Так у справі Delcourt v.
Belgium Європейський Суд з прав людини
зазначив, що "у демократичному
суспільстві у світлі розуміння
Конвенції, право на справедливий суд
посідає настільки значне місце, що
обмежувальне тлумачення статті 6 не
відповідало б меті та призначенню
цього положення".

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що
"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії
справедливого судочинства, одним з
аспектів яких є доступ до суду. Рівень
доступу, наданий національним
законодавством, має бути достатнім для
забезпечення права особи на суд з
огляду на принцип верховенства права в
демократичному суспільстві. Для того,
щоб доступ був ефективним, особа
повинна мати чітку практичну
можливість оскаржити дії, які
становлять втручання у її права".

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини, а ст.17
Закону України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" передбачає, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку, що оскаржувану
ухвалу суду першої інстанції необхідно
скасувати як таку, що постановлена з
порушенням норм процесуального права з
направленням справи до суду першої
інстанції для продовження її розгляду,
оскільки доводи апеляційної скарги є
обґрунтованими та повністю
спростовують висновки суду першої
інстанції, тому апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення, а
оскаржувана ухвала, як така, що
перешкоджає подальшому провадженню у
справі - скасуванню, і направленню
справи для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 254
КАС України, суд,-

у х в а л и
в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити,
а ухвалу Закарпатського окружного
адміністративного суду від 30 травня 2014
року про залишення позовної заяви без
розгляду у справі №807/962/14 - скасувати, і
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду є остаточною
та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Мікула

Судді
А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлений 12
грудня 2014 року.