Справа № 826/18756/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2014-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 грудня 2014 року 15:18
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Скочок Т.О., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 до Відділу
державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у місті Києві провизнання
бездіяльності протиправною,
зобов'язання вчинити певні дії, -
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернулася ОСОБА_1 (надалі -
позивач) з позовом до Відділу державної
виконавчої служби Оболонського
районного управління юстиції у місті
Києві (надалі - відповідач або Відділ), в
- визнати бездіяльність
державного виконавця неправомірною;
- зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Оболонського
районного управління юстиції у місті
Києві зняти арешт з усього рухомого та
нерухомого майна, що належить ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1), який
було накладено постановою від 20.11.2012
року державним виконавцем Ковальчук
Т.П. державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у місті Києві;
- зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Оболонського
районного управління юстиції у місті
Києві зняти арешт в державному реєстрі
обтяжень рухомого майна та Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
з державної реєстрації обтяження
(арешт) щодо рухомого та нерухомого
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03.12.2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, закінчено
підготовче провадження та призначено
справу до судового розгляду у судовому
засіданні на 11.12.2014 року.
В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначив, що
бездіяльність державного виконавця
щодо не зняття арешту з належного
позивачу рухомого та нерухомого майна,
враховуючи закінчення виконавчого
провадження, є порушенням приписів
Закону України «Про виконавче
У судове засідання 11.12.2014 року з'явився
представник позивача, який позовні
вимоги підтримав у повному обсязі та
просив суд задовольнити їх з підстав,
викладених у позовній заяві.
Відповідач у судове засідання не
з'явилися, явку свого представника не
забезпечив, хоча належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового розгляду, що у відповідності
до положень ст. 35 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України) підтверджується
наявним у матеріалах справи
повідомленням про вручення поштового
З огляду на викладене вище, суд у
судовому засіданні 11.12.2014 року на
підставі ч. 6 ст. 128 КАС України,
враховуючи неприбуття відповідача та
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, ухвалив про перехід до
розгляду справи у порядку письмового
При цьому, 11.12.2014 року після закриття
судового засідання від представника
відповідача через канцелярію суду
надійшли заява про розгляд справи за
відсутності представника відповідача
та лист від 10.12.2014 року, згідно якого
вказано, що 28.12.2012 року виконавчі
провадження №32174264 та №32174110 завершені.
Крім того, у вказаному листі
наголошено, що дані виконавчі
провадження знищенні.
Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представника позивача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд зазначає
Як вбачається з матеріалів справи,
державним виконавцем Відділу відкрито
виконавче провадження з примусового
виконання постанови №001388/пром, виданої
15.04.2008 року УСЗПС про стягнення з ОСОБА_1
штрафу у розмірі 170,00 грн., на підставі
чого винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження від 13.04.2012 року
(ВП №32174264), а також з примусового
виконання постанови №001555/пром, виданої
15.04.2008 року УСЗПС про стягнення з ОСОБА_1
штрафу у розмірі 340,00 грн., на підставі
чого винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження від 13.04.2012 року
(ВП №32174110).
У межах виконавчого провадження №32174264
державним виконавцем Відділу винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 20.11.2012 року, якою накладено арешт на
все майно, що належить боржнику -
ОСОБА_1, - а також заборонено
здійснювати відчуження будь-якого
майна, яке належить боржнику.
Постановами державного виконавця
Відділу від 28.12.2012 року у зв'язку зі
сплатою штрафів у повному обсязі,
виконавчі провадження №32174264 та №32174110
постановлено закінчити.

Вважаючи продовження існування арешту
майна позивача (боржника у виконавчих
провадженнях) станом на момент
розгляду справи судом необґрунтованим,
а свої права та охоронювані законом
інтереси порушеними, позивач звернувся
з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд
виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, яким
врегульовано умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку є Закон України
«Про виконавче провадження» від 21.04.1999
року № 606-XIV (надалі - Закон №606).

Відповідно до ст. 1 Закону №606,
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 6 Закону №606 визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Разом з тим, приписами ч. 1 ст. 11 Закону
№606 зазначено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії,
зокрема, державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право накладати арешт
на майно боржника, опечатувати,
вилучати, передавати таке майно на
зберігання та реалізовувати його в
установленому законодавством порядку
(п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону №606).

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону №606, арешт
на майно боржника може накладатися
державним виконавцем, у тому числі,
шляхом винесення постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження, тобто, виносячи у
межах виконавчого провадження №32174264
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 20.11.2012 року, відповідач діяв у межах
наданих йому вищевказаними приписами
Закону №606 повноважень.

При цьому, приписами ч. 1 ст. 57 Закону
№606, визначено мету такого арешту, а
саме: арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем реально виконано рішення, з
примусового виконання якого і відкрито
виконавче провадження, тобто сплачено
штраф, що підтверджується змістом
постанови державного виконавця
Відділу про закінчення виконавчого
провадження від 28.12.2012, винесеної у
вказаному виконавчому провадженні.

Таким чином, станом на момент розгляду
даної справи судом відсутня
необхідність в продовженні існування
арешту майна боржника (позивача),
оскільки, виходячи з вищевикладеного,
останній виконав своє призначення -
забезпечення реального виконання
постанови №001388/пром, виданої 15.04.2008
року УСЗПС.

Крім того, як було зазначено вище,
постановою державного виконавця
Відділу від 28.12.2012 року у зв'язку зі
сплатою штрафу у повному обсязі
виконавче провадження №32174264
постановлено закінчити.

Приписами ч. 1 ст. 50 Закону №606
передбачено, що у разі закінчення
виконавчого провадження (крім
направлення виконавчого документа за
належністю іншому органу державної
виконавчої служби, офіційного
оприлюднення повідомлення про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури,
закінчення виконавчого провадження за
рішенням суду, винесеним у порядку
забезпечення позову чи вжиття
запобіжних заходів, а також крім
випадків нестягнення виконавчого
збору або витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій), повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовуються
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні
державним виконавцем накладено арешт
на майно боржника, у постанові про
закінчення виконавчого провадження
або повернення виконавчого документа
до суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, державний
виконавець зазначає про зняття арешту,
накладеного на майно боржника (ч. 2 ст. 50
Закону №606).

Натомість, у відповідності до змісту
постанови державного виконавця
Відділу про закінчення виконавчого
провадження від 28.12.2012 у виконавчому
провадженні №32174264, не вбачається факту
зняття арешту, накладеного поставною
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 20.11.2012
року. При цьому, наявність обмежень,
перелік яких наведений у приписах ч. 1
ст. 50 Закону №606, за наявності яких
арешт, накладений на майно боржника, не
знімається, з матеріалів справи не
вбачається, а відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень, не
доведено.

Разом з тим, правила ст. 105 КАС України,
стосовно зазначення позивачем у
позовній заяві способу захисту судом
порушених прав, не виключають
можливості обрання іншого способу
захисту самим судом. Зміст принципу
офіційного з'ясування всіх обставин у
справі зобов'язує адміністративний суд
до активної ролі у судовому засіданні,
в тому числі і до уточнення змісту
позовних вимог, з наступним обранням
відповідного способу захисту
порушеного права (постанова Верховного
Суду України від 20.04.2010 року, ЄДРСР
№9341137).

В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 162 КАС
України, суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

З огляду на викладене вище, враховуючи
вищезазначені висновки, суд вказує про
протиправну бездіяльність Відділу
щодо не зняття арешту, накладеного на
майно боржника - ОСОБА_1, - у виконавчому
провадженні №32174264, а також
необхідність з метою захисту прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача зобов'язання Відділу вчинити
дії щодо звільнення з-під арешту майна,
що належить боржнику - ОСОБА_1, -
накладеного постановою Відділу про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 20.11.2012
року у виконавчому провадженні №32174264.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до
яких, зокрема, відносяться вчинення дій
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню в частині
визнання протиправною бездіяльність
Відділу щодо не зняття арешту,
накладеного на майно боржника - ОСОБА_1,
- у виконавчому провадженні №32174264, а
також про зобов'язання Відділу вчинити
дії щодо звільнення з-під арешту майна,
що належить боржнику - ОСОБА_1, -
накладеного постановою Відділу про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 20.11.2012
року у виконавчому провадженні №32174264.
В іншій частині позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, ст.ст.
158-163, 167, 181, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною
бездіяльність Відділу державної
виконавчої служби Оболонського
районного управління юстиції у місті
Києві щодо не зняття арешту,
накладеного на майно боржника - ОСОБА_1,
- у виконавчому провадженні №32174264.

3. Зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Оболонського
районного управління юстиції у місті
Києві вчинити дії щодо звільнення з-під
арешту майна, що належить боржнику -
ОСОБА_1, - накладеного постановою
Відділу державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у місті Києві про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 20.11.2012 року у
виконавчому провадженні №32174264.

4. В іншій частині позову
відмовити.

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Т.О. Скочок