Справа № 2а-1670/5921/12
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року 14:51м. ПолтаваСправа №
2а-1670/5921/12

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Ясиновського
І.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Петренко О.В.,

представників відповідача - Расько Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Державного закладу "Лохвицька
районна санітарно-епідеміологічна
станція" до Лохвицької міжрайонної
державної фінансової інспекції,
Державної фінансової інспекції в
Полтавській області про визнання
протиправним та часткове скасування
рішення, -

В С Т А Н О В И В:

11 вересня 2012 року Державний заклад
"Лохвицька районна
санітарно-епідеміологічна станція"
(далі - позивач) звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Лохвицької міжрайонної державної
фінансової інспекції (далі -
відповідача) про визнання
протиправним та часткове скасування
листа - вимоги № 01-14/1572 від 25.06.2012 року
"Про усунення виявлених плановою
виїзною ревізією використання
бюджетних коштів, виділених
Міністерством охорони здоров'я для
проведення державного
санітарно-епідеміологічного нагляду
та дезінфекційних заходів Державним
закладом "Лохвицька районна
санітарно-епідеміологічна станція" в
період з 01.07.2009 року по 30.04.2012 року", а
саме: скасування п. 4 в частині
"забезпечити повернення коштів в сумі
4304 грн., що незаконно перераховані до
Державного закладу "Полтавська обласна
санітарно-епідеміологічна станція".

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 09 жовтня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного суду від 22
січня 2013 року, адміністративний позов
Державного закладу "Лохвицька районна
санітарно-епідеміологічна станція" до
Лохвицької міжрайонної державної
фінансової інспекції, Державної
фінансової інспекції в Полтавській
області про визнання протиправним та
часткове скасування рішення
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано пункт 4 письмової вимоги
Лохвицької міжрайонної державної
фінансової інспекції від 25 червня 2012
року № 01-14/1572 "Про усунення виявлених
плановою виїзною ревізією
використання бюджетних коштів
виділених Міністерством охорони
здоров'я для проведення державного
санітарно-епідеміологічного нагляду
та дезінфекційних заходів Державним
закладом "Лохвицька районна
санітарно-епідеміологічна станція" за
період з 01.07.2009 по 30.04.2012", яким позивачу
пред'явлено вимогу забезпечити
повернення коштів спецфонду в сумі 4304
грн., які були перераховані до
державного закладу "Полтавська обласна
санітарно-епідеміологічна станція".
Стягнуто з Державного бюджету України
на користь Державного закладу
"Лохвицька районна
санітарно-епідеміологічна станція"
витрати зі сплати судового збору у
розмірі 32 грн 19 коп.

Ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 16 жовтня 2014 року
рішення попередніх судових інстанцій
було скасовано, справу направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 19 листопада 2014 року
справу прийнято до провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на незгоду з висновками акту
ревізії від 15.06.2012 № 01-21/61 щодо
порушення позивачем порядку
використання коштів, отриманих за
надані платні послуги, та допущення
бюджетного правопорушення, що
виявилося у перерахуванні зі
спецрахунку Лохвицької райСЕС коштів
на спецрахунок Полтавської облСЕС для
вирішення питання покращення
матеріально-технічної бази
санепідемустанов області. Зазначає, що
дані кошти перераховувалася позивачем
на виконання наказу Полтавської
облСЕС, яка є вищестоящою установою по
відношенню по позивача, "Про
матеріально-технічне забезпечення
санітарно-епідеміологічної служби
області" від 30.11.2009 № 236. При цьому,
звертає увагу суду, що аналогічне
рішення колегії та відповідний наказ
були прийняті також у 2004 році.

Позивач у судове засідання явку
уповноваженої особи не забезпечив,
надав клопотання про розгляд справи
без його участі.

Представник відповідачів в судовому
засіданні проти позову заперечував,
просив відмовити у його задоволенні,
посилаючись на висновки акту планової
виїзної ревізії використання
бюджетних коштів виділених
Міністерством охорони здоров'я для
проведення державного
санітарно-епідеміологічного нагляду
та дезінфекційних заходів Державним
закладом "Лохвицька районна
санітарно-епідеміологічна станція" за
період з 01.07.2009 по 30.04.2012 № 01-21/61 від
15.06.2012.

Заслухавши пояснення представників
відповідача, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, повно та всебічно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд виходив з
наступного.

Судом встановлено, що у період з
03.05.2012по 11.06.2012 Лохвицькою міжрайонною
державною фінансовою інспекцією
проведено планову виїзну ревізію
використання бюджетних коштів
виділених Міністерством охорони
здоров'я для проведення державного
санітарно-епідеміологічного нагляду
та дезінфекційних заходів Державним
закладом "Лохвицька районна
санітарно-епідеміологічна станція" за
період з 01.07.2009 по 30.04.2012, за
результатами якої складено акт № 01-21/61
від 15.06.2012.

Так, ревізією встановлено, що Лохвицька
районна санітарно-епідеміологічна
станція є юридичною особою та
підпорядкована Державному закладу
"Полтавська обласна санітарно -
епідеміологічна станція".

Ревізією правильності та законного
використання коштів, отриманих за
надані платні послуги, встановлено та
зафіксована у акті ревізії № 01-21/61 від
15.06.2012, що у період з 01.07.2009 по 01.04.2012
Лохвицькою райСЕС відповідно до
наказів головного лікаря Полтавської
облСЕС Шаповала В.Ф. від 02.12.2004 № 161 та
від 30.12.2009 № 236 проведені перерахування
коштів із спеціального рахунку
установи (№ 0064) на рахунок
Державного закладу "Полтавська облСЕС"
за рахунок зменшення доходів
спеціального фонду установи на
загальну суму 4304 грн. (за ІІ півріччя 2009
року - 1600 грн, за 2010 рік - 2364 грн, за 2011 рік
- 340 грн), чим порушено вимоги п. 3 додатку
1 Переліку груп власних надходжень
бюджетних установ, вимог щодо їх
утворення та напрямки використання,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.05.2002 № 659 та п. 4
ст. 13 Бюджетного кодексу України від
08.07.2010 № 2456-ІV.

За висновками ревізії, внаслідок
допущеного порушення спеціальному
фонду позивача завдано матеріальної
шкоди (збитків) на суму 4304 грн.

25.06.2012 Лохвицькою міжрайонною
державною фінансовою інспекцією
складено та направлено позивачу
письмову вимогу про усунення виявлених
перевіркою порушень № 01-14/1572, пунктом 4
якої позивачу пред'явлено вимогу
забезпечити повернення коштів
спецфонду в сумі 4304 грн, які були
перераховані до Державного закладу
"Полтавська обласна
санітарно-епідеміологічна станція".

Не погодившись з вказаною вимогою,
позивач звернувся до суду.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Надаючи правову оцінку вимозі позивача
щодо скасування пункту 4 вимоги № 01-14/1572
від 25.06.2012, а саме - забезпечити
повернення коштів в сумі 4304 грн, що
незаконно перераховані до Державного
закладу "Полтавська обласна
санітарно-епідеміологічна станція",
суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 2 Закону
України "Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" головними завданнями органу
державного фінансового контролю є:
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Згідно частини першої статті 8
Закону України "Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні" орган державного
фінансового контролю: здійснює
державний фінансовий контроль та
контроль за: виконанням функцій з
управління об'єктами державної
власності; цільовим використанням
коштів державного і місцевих бюджетів;
цільовим використанням і своєчасним
поверненням кредитів (позик), одержаних
під державні (місцеві) гарантії;
складанням бюджетної звітності,
паспортів бюджетних програм та звітів
про їх виконання (у разі застосування
програмно-цільового методу у
бюджетному процесі), кошторисів та
інших документів, що застосовуються в
процесі виконання бюджету; станом
внутрішнього контролю та внутрішнього
аудиту у розпорядників бюджетних
коштів; усуненням виявлених недоліків
і порушень; розробляє пропозиції щодо
усунення виявлених недоліків і
порушень та запобігання їм у
подальшому; вживає в установленому
порядку заходів до усунення виявлених
під час здійснення державного
фінансового контролю порушень
законодавства та притягнення до
відповідальності винних осіб; здійснює
інші повноваження, визначені законами
України та покладені на нього
Президентом України.

Згідно з Положенням про Державну
фінансову інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 23 квітня 2011 року № 499/2011
(далі - Положення) Державна фінансова
інспекція України (далі -
Держфінінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра фінансів
України, входить до системи органів
виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно
до покладених на неї завдань вживає в
установленому порядку заходів до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства та притягнення
до відповідальності винних осіб, а
саме: вимагає від керівників та інших
службових осіб підконтрольних установ
усунення виявлених порушень
законодавства; звертається до суду в
інтересах держави, якщо підконтрольною
установою не забезпечено виконання
вимог до усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів <…> (підпункт 4 пункту 4
Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення
Держфінінспекція України для
виконання покладених на неї завдань
має право в установленому порядку,
зокрема, пред'являти керівникам та
іншим особам підприємств, установ та
організацій, що контролюються,
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства; при виявленні збитків,
завданих державі чи об'єкту контролю,
визначати їх розмір згідно з методикою,
затвердженою Кабінетом Міністрів
України.

Також, Положенням установлено, що у
разі, якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів,
Держфінінспекція України має право
звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з
положеннями пункту 7 статті 10 Закону №
2939-ХІІ, згідно з якими державній
контрольно-ревізійній службі надано
право пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів, вилучати в судовому порядку
до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що органу державного
фінансового контролю надано
можливість здійснювати контроль за
використанням коштів державного і
місцевого бюджетів та у разі виявлення
порушень законодавства пред'являти
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на корегування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і у цій частині
вона є обов'язковою до виконання. Що
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

На підставі наведеного суд дійшов
висновку про наявність у органу
державного фінансового контролю права
заявляти вимогу про усунення порушень,
виявлених у ході перевірки
підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути виявлені
в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного
судочинства може бути оскаржене лише
таке рішення, яке породжує
безпосередньо права чи обов'язки для
позивача.

Так, вимоги, пред'явлені позивачеві,
визначені наступним чином: забезпечити
повернення коштів спецфонду в сумі 4304
грн., які були перераховані до
Державного закладу "Полтавська
обласна санітарно-епідеміологічна
станція".

Таким чином, Державна фінансова
інспекція в Полтавській області
пред'явила вимоги, які вказують на
виявлені збитки, їхній розмір та їх
стягнення.

Зважаючи на те, що збитки
відшкодовуються у судовому порядку за
позовом органу державного фінансового
контролю, правильність їх обчислення
перевіряє суд, який розглядає цей
позов, а не за поданням
адміністративного позову
підконтрольної установи про визнання
вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція щодо
застосування зазначених норм
матеріального права вже була
висловлена колегією суддів Судової
палати в адміністративних справах
Верховного Суду України у постанові
від 15 квітня 2014 року (справа № 21-40а14) та
постанові від 13 травня 2014 року (справа
№ 21-89а14).

Відповідно до частини другої
статті 161 Кодексу адміністративного
судочинства України при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Частиною першою статті 2442 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що рішення Верховного
Суду України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Згідно із частини 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною першою статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Статтею 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмету
доказування. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Виходячи з викладеного, суд приходить
до висновку про відсутність підстав
для задоволення вимог Державного
закладу "Лохвицька районна
санітарно-епідеміологічна станція" до
Лохвицької міжрайонної державної
фінансової інспекції, Державної
фінансової інспекції в Полтавській
області про визнання протиправним та
часткове скасування рішення.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7-11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Державного закладу "Лохвицька
районна санітарно-епідеміологічна
станція" до Лохвицької міжрайонної
державної фінансової інспекції,
Державної фінансової інспекції в
Полтавській області про визнання
протиправним та часткове скасування
рішення - відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання апеляційної
скарги до Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд.

Повний текст постанови
виготовлено 17 грудня 2014 року.

Суддя
І.Г. Ясиновський