Справа № 295/12910/14-а
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Жизневська А.В.
УХВАЛА

іменем України

"17" грудня 2014 р.
Справа № 295/12910/14-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Жизневської А.В.

суддів:
Котік Т.С.

Малахової Н.М.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Житомирського
обласного центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат на
постанову Богунського районного суду
м. Житомира від "22" вересня 2014 р. у справі
за позовом ОСОБА_3 до Департаменту
праці та соціального захисту населення
Житомирської обласної державної
адміністрації, Житомирського
обласного центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Богунського районного суду
м.Житомира від 22 вересня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено. Визнано
неправомірними дії Житомирського
обласного центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат щодо
ненарахування та невиплати ОСОБА_3
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня, як учаснику бойових дій, у
розмірі, визначеному Законом України
"Про статус ветеранів війни та гарантії
їх соціального захисту" - 5 мінімальних
пенсій за віком. Зобов'язано
Житомирський обласний центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат провести нарахування та
забезпечити виплату ОСОБА_3, як
учаснику бойових дій, щорічної разової
грошової допомоги до 5-го травня у
розмірі, визначеному Законом України
"Про статус ветеранів війни та гарантії
їх соціального захисту", у розмірі п'яти
мінімальних пенсій за віком,
встановленого ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", з урахуванням проведених
виплат.

В апеляційній скарзі апелянт,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судове рішення та
прийняти нове, яким відмовити позивачу
в задоволенні позову за
безпідставністю.

Розглянувши справу в порядку,
визначеному п.2 ч.1 ст.197 КАС України,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є
учасником бойових дій, тому має право
на отримання щорічної разової грошової
допомогу до 5 травня згідно ст.12 Закону
України "Про статус ветеранів війни та
гарантії їх соціального захисту".

З матеріалів справи вбачається, що
позивачу у 2014 році разову грошову
допомогу до 5 травня було виплачено у
меншому розмірі, визначеному
постановою КМУ від 16.04.2014 р. №102 "Деякі
питання виплати у 2014 році разової
грошової допомоги, передбаченої
Законами України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
і "Про жертви нацистських
переслідувань" (довідка - а.сп.8).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дійшов обгрунтованих висновків про те,
що Законом України "Про Державний
бюджет України на 2014 рік" не
встановлено обмеження щодо
застосування положень Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" на час
проведення виплати, а тому позов
підлягає до задоволення.

Так, згідно із ч.1 ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" в редакції згідно
із Законом від 25.12.1998р. №367-XIV щорічно до
5 травня учасникам бойових дій
виплачується разова грошова допомога у
розмірі п'яти мінімальних пенсій за
віком.

У 2014 році, станом на час виплати
позивачу разової грошової допомоги до
5 травня, зміни до ст.12 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" не вносилися,
розмір допомоги не обмежувався.

Таким чином, відповідач у 2014 році
повинен був застосовувати
законодавство, яке діяло на час
проведення відповідних щорічних
виплат грошової допомоги до 5 травня, а
саме, ст.12 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" в редакції від
09.07.2007 року, за якою щорічно до 5 травня
учасникам бойових дій виплачується
разова грошова допомога у розмірі п'яти
мінімальних пенсій за віком.

Право на встановлення у 2014 році розміру
разової грошової допомоги до 5 травня,
на час проведення виплати позивачу,
законодавцем Кабінету Міністрів
України не було надано. А тому при
виплаті позивачу даної допомоги,
відповідач повинен був керуватися
положеннями Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту".

Проведення відповідачем виплати
щорічної разової грошової допомоги
відповідно до постанови КМУ від 16.04.2014
р. №102 "Деякі питання виплати у 2014 році
разової грошової допомоги,
передбаченої Законами України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" і "Про жертви
нацистських переслідувань" колегія
суддів вважає протиправним, виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст.92 Конституції
України, виключно законами
визначаються, зокрема, основи
соціального захисту, а ст.75 Конституції
України встановлено, що єдиним органом
законодавчої влади в Україні є
парламент - Верховна Рада. Конституція
не надавала права парламенту
делегувати свої повноваження іншим
державним органам, а останнім - своїми
нормативно-правовими актами змінювати
положення законів.

Відповідно до частини четвертої статті
9 КАС України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

У роз'ясненні Пленуму Верховного Суду
України, яке міститься в постанові від
01 листопада 1996 року № 9 (пункт 5)
зазначено, що судам необхідно виходити
з того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу
(акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Відтак, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, що при здійсненні позивачу
нарахування соціальної допомоги
застосуванню підлягають положення
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту", а не постанови КМУ, які
істотно звужують обсяг встановлених
законом прав.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч вказаних положень, відповідач
не довів законність та обґрунтованість
власних дій, що є предметом оскарження.
Натомість позивач, на виконання вимог
ч.1 ст.71 КАС України, довів обставини, на
яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, відповідач, провівши
виплату щорічної допомоги до 5 травня у
2014 році в розмірі, визначеному
постановою Кабінету Міністрів України,
діяв всупереч вимогам чинного
законодавства.

Доводи апелянта про те, що Законом
України "Про Державний бюджет України
на 2014 рік" установлено, що норми і
положення ст.ст.12,13,14,15,16 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" застосовуються
у порядку та розмірах встановлених
Кабінетом Міністрів України, виходячи
з наявних фінансових ресурсів бюджетів
усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік не є
переконливими, оскільки зазначені
зміни до Закону були внесені лише 31
липня 2014 року (набрали чинності з 03
серпня 2014 року), тобто після проведених
позивачу виплат.

Суд першої інстанції дослідив
представлені докази, надав їм належну
правову оцінку, з'ясував обставини, що
мають значення для вирішення справи та
зробив обгрутнований висновок про
наявність підстав для задоволення
позову.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
впливають на правильність прийнятого
судового рішення. Постанову прийнято з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права, підстави для її
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирського
обласного центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
залишити без задоволення, а постанову
Богунського районного суду м. Житомира
від "22" вересня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її
постановлення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
А.В. Жизневська

судді:
Т.С. Котік

Н.М. Малахова

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам:
Департамент праці та соціального
захисту населення Житомирської
обласної державної адміністрації
вул.Черняховського,105,м.Житомир,10005
Житомирський обласний центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат
вул.Черняховського,105,м.Житомир,10005

- ,