Справа № 313/794/14-а
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року 15:50Справа № 313/794/14-а
ЗП/808/17/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький
окружний адміністративний суд у
складі:

головуючого судді Сіпаки А.В.

при секретарі судового засідання
Горбовій І.С.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача
Старкова-Бєлікова М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Запоріжжі
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Веселівської районної державної
адміністрації Запорізької області

про визнання неправомірною відмови у
передачі в натурі земельної ділянки та
зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Запорізького
окружного адміністративного суду з
позовом до Веселівської районної
державної адміністрації Запорізької
області про визнання неправомірною
відмову № 14-С-038-2/055 від 09.04.2014
Веселівської районної державної
адміністрації Запорізької області
щодо винесення розпорядження про
виділення земельної ділянки в натурі
(на місцевості) ОСОБА_3 та зобов'язати
відповідача винести розпорядження про
виділення земельної ділянки в натурі
(на місцевості) і безоплатно передати
земельну ділянку ОСОБА_3 з подальшим
внесенням змін до земельно-облікової
документації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
протягом 1999 року відбулося
реформування КСП «Білорецьке» та
ОСОБА_3, як колишній член колективного
сільськогосподарського підприємства,
отримав сертифікат на право на
земельну частку (пай) серії ЗП № 0204095
від 07.07.1999 року.

Так, в 2002 році члени колишнього КСП
«Білорецьке» звернулись до голови
Веселівської районної державної
адміністрації ОСОБА_4 з клопотанням про
передачу в натурі належні їм, згідно з
сертифікатами, земельні частки (паї).
Вищезазначене клопотання було
підписано і ОСОБА_3

11.02.2003 року розпорядженням
Веселівської районної державної
адміністрації № 39 затверджено Схему
поконтурного розподілу земель
реформованого КСП «Білорецьке» та
передачу земельних ділянок у
власність.

Відповідно до п. 5 вищезазначеного
розпорядження виділено в натурі (на
місцевості) і безоплатно передано у
власність земельні ділянки у розмірі
земельних часток (паїв) для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва громадянам - власникам
сертифікатів на право на земельну
частку (пай) згідно Схеми поконтурного
розподілу земель на земельні частки
(паї) та поданого клопотання громадян.

Отже, згідно із Додатком до
розпорядження № 39 від 11.02.2003 ОСОБА_3
включено до Схеми поконтурного
розподілу земель з правом подальшого
оформлення права власності на земельну
частку (пай).

Також, п. 6.1 розпорядження № 39 від 11.02.2003
громадян зобов'язано протягом
двомісячного терміну посвідчити право
приватної власності на земельні
ділянки державними актами на право
власності на землю.

Однак, сертифікат на право на земельну
частку (пай) серії № ЗП № 0204095 ОСОБА_3
був втрачений та своєчасно та в повному
обсязі оформити право власності на
земельну ділянку не було змоги.

04.09.2008 року ОСОБА_3 отримав громадянство
Російської Федерації.

Для подальшого оформлення права
власності на земельну частку (пай)
позивачем було отримано дублікат
сертифікату на право на земельну
частку (пай), що належить ОСОБА_3 та
план-схему пропонуємого місце
розташування земельної ділянки.

31.03.2014 року до Веселівської районної
державної адміністрації було подано
заяву про виділення земельної ділянки
у натурі (на місцевості) ОСОБА_3

Однак, листом № 14-С-038-2/055 від 09.04.2014
голова Веселівської районної
державної адміністрації ОСОБА_6
відмовила у винесенні розпорядження
про виділення земельної ділянки у
натурі (на місцевості) ОСОБА_3, чим
позбавила власника земельної частки
(паю) права на оформлення права
власності на земельну ділянку. Просить
позову задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав у повному
обсязі із підстав, викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечив, зокрема зазначив, що
приймаючи рішення про відмову гр.
ОСОБА_3 у прийнятті розпорядження про
передачу у власність земельної частки
(паю), яка була йому надана відповідно
до сертифікату на право на земельну
частку (пай), Веселівська
райдержадміністрація діяла виключно в
межах чинного законодавства України.

Так, відповідно до вимог ч.5 ст.22
Земельного кодексу України землі
сільськогосподарського призначення не
можуть передаватись у власність
іноземним громадянам. В свою чергу,
громадянин ОСОБА_3 з 2008 року є
громадянином Російської Федерації, а
отже іноземцем.

Разом з тим, п. в) ч.3 та ч.4 ст.81 та ст. 145
Земельного кодексу України визначено,
що іноземні громадяни можуть набувати
право власності на земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
лише в порядку спадкування. Однак,
протягом року, з моменту переходу
такого права, такі особи зобов'язані їх
відчужити, оскільки успадковані
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення не
можуть перебувати у приватній
власності осіб без громадянства або
іноземних громадян.

Крім того, як зазначає позивач у своєму
позові, з лютого 2003 року по липень 2013
року, тобто 10 років (включаючи і період
свого перебування вже громадянином
іншої держави з 2008 року - 5 років)
позивач з певних причин не зміг
оформити своє право власності на
земельну частку (пай), так як загубив
сертифікат, а отже і не зміг отримати
земельну частку (пай) у власність без
різних законодавчих перешкод.

Отже, прийнявши громадянство іншої
держави та враховуючи вимоги чинного
законодавства України, гр. ОСОБА_3
втратив можливість отримати у
власність земельну частку (пай), яка
йому була виділена в свій час
відповідно до сертифікату на право на
земельну частку (пай). Просить в
задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, суд дійшов наступного
висновку.

В судовому засіданні встановлено, що
протягом 1999 року відбулося
реформування КСП «Білорецьке» та
ОСОБА_3, як колишній член колективного
сільськогосподарського підприємства,
отримав сертифікат на право на
земельну частку (пай) серії ЗП № 0204095
від 07.07.1999 року.

Як вбачається з матеріалів справи в 2002
році члени колишнього КСП «Білорецьке»
звернулись до голови Веселівської
районної державної адміністрації
ОСОБА_4 з клопотанням про передачу в
натурі належні їм, згідно з
сертифікатами, земельні частки (паї).
Вищезазначене клопотання було
підписано і ОСОБА_3

11.02.2003 року розпорядженням
Веселівської районної державної
адміністрації № 39 затверджено Схему
поконтурного розподілу земель
реформованого КСП «Білорецьке» та
передачу земельних ділянок у
власність.

Відповідно до п. 5 вищезазначеного
розпорядження виділено в натурі (на
місцевості) і безоплатно передано у
власність земельні ділянки у розмірі
земельних часток (паїв) для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва громадянам - власникам
сертифікатів на право на земельну
частку (пай) згідно Схеми поконтурного
розподілу земель на земельні частки
(паї) та поданого клопотання громадян.

Отже, згідно із Додатком до
розпорядження № 39 від 11.02.2003 ОСОБА_3
включено до Схеми поконтурного
розподілу земель з правом подальшого
оформлення права власності на земельну
частку (пай).

Також, п. 6.1 розпорядження № 39 від 11.02.2003
громадян зобов'язано протягом
двомісячного терміну посвідчити право
приватної власності на земельні
ділянки державними актами на право
власності на землю.

Судом також встановлено, що сертифікат
на право на земельну частку (пай) серії
№ ЗП № 0204095 ОСОБА_3 був втрачений та
своєчасно та в повному обсязі право
власності на земельну ділянку він не
оформив.

04.09.2008 року ОСОБА_3 отримав громадянство
Російської Федерації.

Як вбачається з матеріалів справи у 2013
році позивачем було отримано дублікат
сертифікату на право на земельну
частку (пай), що належить ОСОБА_3 та
план-схему пропонуємого місце
розташування земельної ділянки.

31.03.2014 року до Веселівської районної
державної адміністрації було подано
заяву про виділення земельної ділянки
у натурі (на місцевості) ОСОБА_3

Однак, листом № 14-С-038-2/055 від 09.04.2014
голова Веселівської районної
державної адміністрації ОСОБА_6
відмовила у винесенні розпорядження
про виділення земельної ділянки у
натурі (на місцевості) ОСОБА_3, оскільки
гр.. ОСОБА_3 на момент звернення
являється іноземним громадянином, а
саме громадянином Російської
Федерації, а тому у відповідності до
вимог Земельного кодексу України не
може оформити право власності на
земельну ділянку.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
такого.

Земельні відносини регулюються
Конституцією України, Земельним
кодексом України, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Відповідно до статті 14 Конституції
України земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави. Право власності на
землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону
України «Про місцеві державні
адміністрації» (далі Закон) місцеві
державні адміністрації в межах
відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці забезпечують виконання
Конституції, законів України, актів
Президента України, Кабінету Міністрів
України, інших органів виконавчої
влади вищого рівня.

Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 13 Закону До відання
місцевих державних адміністрацій у
межах і формах, визначених
Конституцією і законами України,
належить вирішення питань
використання землі, природних
ресурсів, охорони довкілля.

Пунктом 2 ст. 21 Закону передбачено, що
місцева державна адміністрація
розпоряджається землями державної
власності відповідно до закону.

Правовий статус та порядок
використання, зокрема земель
сільськогосподарського призначення
визначено Земельним Кодексом України
(далі - ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗК України
землями сільськогосподарського
призначення визнаються землі, надані
для виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей.

Згідно із ч. 5 ст. 22 ЗК України землі
сільськогосподарського призначення не
можуть передаватись у власність
іноземцям, особам без громадянства,
іноземним юридичним особам та
іноземним державам.

Частинами 1, 2 ст. 116 ЗК України
визначено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону. Набуття
права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Судом при аналізі норм чинного
законодавства встановлено, що до 01.01.2013
основним документом, який посвідчував
права на землю був державний акт на
право власності на земельну ділянку.

З 01.01.2013 нова редакція Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
не нерухоме майно та їх обтяжень», а
саме ст.. 18, передбачає, що право
власності, серед іншого, на земельні
ділянки посвідчує свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, головним
завданням якого є підтвердження
виникнення права власності при
здійсненні державної реєстрації прав
на нерухоме майно. Також з 01.01.2013 набув
чинності Закон України «Про державний
земельний кадастр», відповідно до
якого видання державних актів на право
власності на земельну ділянку
припиняється. Натомість документом, що
посвідчує право власності, стало
свідоцтво на право власності.

Таким чином державний акт на право
власності на земельну ділянку та/або
свідоцтво про право власності є
документами, що посвідчують право
власності, й видаються на підставі
відповідних рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.

Отже, проаналізувавши вищенаведене,
суд приходить до висновку, що
Веселівська районна державна
адміністрація Запорізької області
перевіривши вищевикладені обставини,
зокрема факт прийняття позивачем
громадянства Російської Федерації
правомірно прийняв рішення про відмову
№ 14-С-038-2/055 від 09.04.2014 щодо винесення
розпорядження про виділення земельної
ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На виконання цих вимог, відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, діяв у
межах, в порядку та у спосіб визначений
чинним законодавством, а тому підстави
для задоволення позовних вимог щодо
зобов'язання відповідача винести
розпорядження про виділення земельної
ділянки в натурі (на місцевості) і
безоплатно передати земельну ділянку
ОСОБА_3 з подальшим внесенням змін до
земельно-облікової документації, з
огляду на вищевикладене, відсутні.

Водночас, докази подані та зазначені
позивачем, не підтверджують обставини,
на які він посилається в обґрунтування
позовних вимог та були спростовані
доводами відповідача.

З огляду на зазначене, беручи до уваги
достатній і взаємний зв'язок доказів у
їх сукупності, враховуючи факт
прийняття ОСОБА_3 громадянства іншої
держави суд дійшов висновку, що
викладені у позовній заяві доводи
позивача є не обґрунтованими, а його
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158-163, 186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
А.В. Сіпака