Справа № К/9991/51986/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/51986/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Запорізького обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності в
особі виконавчої дирекції
Запорізького обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності на
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 30 березня 2011 року у справі за
позовом Запорізького професійного
ліцею залізничного транспорту до
Запорізького обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності в
особі виконавчої дирекції
Запорізького обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності,
третя особа Міністерство освіти і
науки України про скасування рішення,

в с т а
н о в и л а :

У грудні 2006 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом до
відповідача. Просив скасувати рішення
відповідача від 15 вересня 2006 року № 1410
щодо стягнення недонарахованих
страхових внесків та штрафів в сумі 18637
грн. 73 коп.

Постановою Господарського суду
Запорізької області від 4 лютого 2010
року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 30 березня 2011 року скасовано
постанову Господарського суду
Запорізької області від 4 лютого 2010
року та прийнято нову постанову про
часткове задоволення позову. Скасовано
рішення виконавчої дирекції
Запорізького обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності № 1410
від 15 вересня 2006 року в частині
нарахування позивачу штрафних санкцій
в розмірі 17536 грн. 51 коп. В решті позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування постанови суду
апеляційної інстанції з підстав
порушення норм матеріального та
процесуального права та залишення в
силі постанови суду першої інстанції.

Перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах доводів касаційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що посадовою особою
відповідача було проведено перевірку
правильності нарахування,
своєчасності перерахування до Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності страхових
внесків та правильності витрачання
страхових коштів позивачем за період з
1 січня 2005 року по 30 червня 2006 року

Згідно акту перевірки від 13 вересня 2006
року страхові внески до Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності нараховувались
та утримувались позивачем з порушенням
ст. 1 Закону України «Про розмір внесків
на деякі види загальнообов'язкового
державного соціального страхування»,
оскільки ним у звітах по коштах
загальнообов'язкового державного
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності за 2005 рік та
перше півріччя 2006 року не відображені
суми, які нараховані для погашення
реструктуризованої заборгованості
(надбавки за вислугу років та допомоги
на оздоровлення за 1997-1998 роки) в розмірі
17536 грн. 51 коп. До того ж, встановлено
недонарахування страхових внесків на
загальну суму 683 грн. 21 коп., неприйняття
до заліку витрат в розмірі 278 грн. 67 коп.

Рішенням директора виконавчої
дирекції Запорізького обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності № 1410 від 15 вересня
2006 року зобов'язано позивача
донарахувати страхові внески в розмірі
683 грн. 21 коп., прийняти до заліку
витрати в сумі 278 грн. 67 коп. та
накладено на останнього штраф у
розмірі заниженого фонду заробітної
плати в сумі 17536 грн. 51 коп., штраф за
порушення порядку витрачання
страхових коштів в розмірі 139 грн. 74
коп., пеню в сумі 84 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
чинним (на час виникнення спірних
правовідносин) законодавством
передбачено нарахування страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності на виплату надбавки за
вислугу років та допомоги на
оздоровлення, тому оскаржуване рішення
відповідача прийнято в межах
компетенції та відповідно до норм
діючого законодавства.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та задовольняючи позов
частково, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що оскільки позивач є
бюджетною організацією, а
ненарахування страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності на
надбавки за вислугу років та допомогу
на оздоровлення зумовлене
рекомендаціями Міністерства освіти та
науки України і Міністерства фінансів
щодо ненарахування страхових внесків
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності на
вказані виплати, то відповідач,
виконуючи зазначені рекомендації, діяв
правомірно.

Проте погодитися з такими висновками
суду апеляційної інстанції не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставіповно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону
висновки суду апеляційної інстанції не
ґрунтуються на законі.

Законом України «Про реструктуризацію
заборгованості з виплат, передбачених
статтею 57 Закону України «Про освіту»
педагогічним, науково-педагогічним та
іншим категоріям працівників
навчальних закладів» заборгованість
із виплат педагогічним,
науково-педагогічним та іншим
категоріям працівників навчальних
закладів, передбачених ст. 57 Закону
України «Про освіту», які за змістом ст.
21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин) є
базою нарахування страхових внесків,
визнана кредиторською заборгованістю
Державного бюджету України.

Механізм погашення такої
заборгованості визначено Порядком
погашення кредиторської
заборгованості державного бюджету
педагогічним і науково-педагогічним
працівникам навчальних закладів та
установ освіти з виплати надбавки за
вислугу років та допомоги на
оздоровлення при наданні щорічної
відпустки, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 19
вересня 2005 року № 934 (далі - Порядок),
згідно п. 4 якого відрахування,
передбачені законодавством, з виплат
науково-педагогічним працівникам
здійснюються в установленому порядку.

Порядок і строки сплати страхових
внесків на час виникнення спірних
відносин були встановлені ст. 23 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 2 ст. 27 цього Закону
страхувальник зобов'язаний
нараховувати і сплачувати страхові
внески в установлені строки та в
повному обсязі.

За правилами статті 30 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
страхувальник - роботодавець несе
відповідальність за несвоєчасність
сплати та неповну сплату страхових
внесків. У разі несвоєчасної сплати
страхових внесків страхувальником або
неповної їх сплати страхувальник
сплачує суму донарахованих
контролюючим органом страхових
внесків (недоїмки), штраф та пеню.

За неповну сплату страхових внесків на
страхувальника накладається штраф у
розмірі прихованої (заниженої) суми
заробітної плати, на яку відповідно до
цього Закону нараховуються страхові
внески, а в разі повторного порушення -
у трикратному розмірі зазначеної суми.
Не сплачені в строк страхові внески,
пеня і штраф стягуються в доход Фонду
зі страхувальника у безспірному
порядку.

Пункт 3-2 Порядку, відповідно до якого
страхові внески на виплати
науково-педагогічним працівникам не
нараховуються, набрав чинності лише з 2
червня 2006 року.

Таким чином, на час проведення
позивачем виплат науково-педагогічним
працівникам норми Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин), як і
жоден нормативно-правовий акт, не
містили положень, які б звільняли
страхувальника від обов'язку
нарахування та сплати страхових
внесків з таких виплат чи
відповідальності за неповноту їх
сплати. Підстав стверджувати про
відсутність правопорушення у сфері
господарювання, яке полягає в несплаті
страхових внесків, немає.

Спільний лист від 30 листопада 2005 року,
роз'ясненнями якого керувався позивач
при здійсненні таких виплат, не має
нормативно-правового характеру, тому
не міг застосовуватися навчальним
закладом при нарахуванні і сплаті
страхових внесків.

Зазначені висновки узгоджуються з
правовою позицією Верховного Суду
України, викладеною в постанові від 20
грудня 2013 року (справа № 21-438а13).

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов помилкових висновків
про скасування оскаржуваного рішення в
частині нарахування позивачу штрафних
санкцій в розмірі 17536 грн. 51 коп.
недонарахованих страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності на
надбавки за вислугу років та допомогу
на оздоровлення, а відтак помилково
скасував рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до статті 226 КАС суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

Оскільки суд апеляційної інстанції
помилково скасував постанову суду
першої інстанції, яка
ухвалена відповідно до закону, то
колегія суддів на підставі ст. 226 КАС
України скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі постанову
суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Запорізького
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності в особі
виконавчої дирекції Запорізького
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 30 березня 2011 року скасувати, а
постанову Господарського суду
Запорізької області від 4 лютого 2010
року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк