Справа № 1570/4271/2012
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

1570/4271/2012

Справа № 1570/4271/2012

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2014 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вамос 5» до державної податкової інспекції у Біляївському районі Одеської області Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.06.2012 року № 005892200,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вамос 5» (надалі по тексту – позивач або ТОВ «Вамос 5») звернулося до суду з позовом до державної податкової інспекції у Біляївському районі Одеської області Державної податкової служби (правонаступник - державна податкова інспекція у Біляївському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області) (надалі по тексту - відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.06.2012 року № 005892200.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23.01.2013 року у справі № 1570/4271/2012, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2013 року, в позові відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.11.2014 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23.01.2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2013 року у справі № 1570/4271/2012 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 28 листопада 2014 року суддею Стефановим С.О. прийнято до свого провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вамос 5» до державної податкової інспекції у Біляївському районі Одеської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.06.2012 року № 005892200.

В судовому засіданні 19 листопада 2014 року судом здійснено замінену відповідача – державної податкової інспекції у Біляївському районі Одеської області Державної податкової служби на її правонаступника – державну податкову інспекцію у Біляївському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та письмових поясненнях по суті позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні з адміністративним позовом не погодився, вважає його таким, що не підлягає задоволенню, посилаючись на правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки в ході перевірки з боку позивача були встановлені порушення, які знайшли відображення в акті перевірки, що підтверджується фактичними обставинами, а тому оскаржуване рішення є законним.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, перевіривши їх доказами, судом встановлені наступні факти та обставини.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Судом встановлено, що ТОВ «ВАМОС 5» зареєстроване 26.11.2007 року Біляївською районною державною адміністрацією Одеської області, що підтверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (а.с. 35 том 1), витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.37 том 1) та перебувало на обліку у ДПІ у Біляївському районі Одеської області ДПС як платник податків.

У період з 15.05.2012 року по 21.05.2012 року на підставі направлення від 15.05.2012 року № 147/22 посадовою особою відповідача, згідно з п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, проведено позапланову виїзну документальну перевірку фінансово-господарської діяльності ТОВ «Вамос 5» з питань достовірності відображення у податковому обліку операцій по господарським взаємовідносинам з ПП «Південь-Агросервіс» за період з 01.10.2010 року по 31.12.2010 року.

Не погодившись з висновками акту перевірки та прийнятим податковим повідомленням-рішенням, ТОВ «Вамос 5» оскаржило його в судовому порядку, вимагаючи визнання його протиправним та скасування.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає зазначене податкове повідомлення-рішення необґрунтованим, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв’язку з наступним.

Разом з тим, суд з даними висновками відповідача не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно). Вартість запасів оплачених, але не відвантажених (не знятих з обліку) платником податку - продавцем до убутку запасів не включається.

У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду перевищує їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових доходів платника податку у такому звітному періоді. У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду є меншою за їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових витрат платника податку у такому звітному періоді.

Судом встановлено, що 01.10.2010 року між ТОВ «Вамос 5» (Продавець) та ПП «Південь-Агросервіс» (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу №180/10-10 (а.с.45-46 том 1), відповідно до умов якого, Продавець поставляє продукцію, а Покупець приймає на умовах, зазначених у договорі.

Згідно до п.3 договору, продавець поставляє товар на умовах доставки на склад покупця. Точна дата відвантаження при необхідності погоджується по факсу. Датою поставки та переходу права власності на товар вважається дата, вказана в відвантажувальних документах (накладних). Приймання товару по кількості та якості здійснюється на складі покупця у відповідності до Інструкції П-6, П-7. Відповідно до п.5 зазначеного договору, передача товару продавцем покупцю відбувається на підставі довіреності, виданої покупцем з десятиденним строком дії при централізованій поставці. Передача товару відбувається у присутності належно уповноваженого представника сторін з належним заповненням документів (накладною, касового чи товарного чеку).

За нормами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський та податковий облік базується на даних первинних документів, які підтверджують здійснення господарських операцій. Згідно визначення, яке наведено у статті 1 Закону України №996-ХІУ, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з п. 2.1., 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Дотримання наведених вимог дає можливість підтвердити виконання договору та, відповідно, реальність здійснюваних операцій.

Відповідно до ст. 265 Цивільного кодексу України, за договором поставки одна сторона – постачальник зобов’язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов’язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ст. 656 ЦК України).

Момент виконання обов'язку продавця щодо передачі товару згідно ст. 664 Цивільного кодексу України є: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар, надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Таким чином, факт отримання товару документально підтверджується наявними первинними бухгалтерськими документами (накладні) та первинними бухгалтерськими документами подальшої реалізації отриманого товару.

Судом встановлено, що на виконання умов вищезазначеного договору ТОВ «Вамос 5» на адресу ПП «Південь-Агросервіс» поставило товар згідно видаткових накладних та податкових накладних щодо поставки молочних та кисломолочних продуктів на адресу ПП «Південь-Агросервіс»: №902 від 20.10.2010р., №1042 від 25.10.2010р., №576 від 15.10.2010р., №784 від 18.10.2010р., №575 від 14.10.2010р. (а.с.47-62 том 1).

Переміщення товару проводилося за рахунок ПП «Південь-Агросервіс» зі складу ТОВ «Вамос 5» за усною домовленістю. Розрахунки між суб’єктами господарювання за відвантажений товар проводилися у безготівковій формі.

Факт сплати грошових коштів за проданий товар підтверджується виписками банку. Операції за зазначеним договором були відображені ТОВ «Вамос 5» в бухгалтерському та податковому обліку.

Таким чином судом встановлено, що позивачем було виконано всі зобов’язання, які покладено Цивільним кодексом України за договором купівлі-продажу, про що свідчать вищезазначені первинні документи.

Відносно тверджень відповідача про те, що видаткові накладні не містять прізвище та найменування посади особи, що отримала товар від ПП «Південь-Агросервіс», тобто не дають можливості ідентифікувати особу відповідальну за проведення вказаних господарських операцій та, відповідно, не можуть бути доказами їх реальності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, Первинні документи повинні бути складені піл час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов'язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, слід зазначити, що вимоги наведених норм чинного законодавства щодо правильності оформлення первинних документів, передбачають наявність в документах такого реквізиту, як «інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції» лише альтернативно такому обов'язковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 64 Постанови Кабінету Міністрів України № 1893 від 27.11.1998 року «Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію», яка є обов'язковою для усіх підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, порядок обліку, зберігання і використання печаток, штампів і бланків суворої звітності визначається відповідними відомчими інструкціями. Контроль за їх виготовленням, зберіганням та використанням покладається на канцелярії організацій та осіб, відповідальних за діловодство. Згідно п. 65 зазначеної постанови, особи, які персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій. Виходячи з вищезазначеного, особи які мають право зберігати та використовувати печатки підприємства призначаються наказом керівника організації та несуть персональну відповідальність за неналежне зберігання та використання печатки.

Як вбачається з матеріалів акту перевірки, відповідач не заперечує проти автентичності відтиску печатки, здійсненого на видаткових накладних, а матеріали справи не містять документів, які б свідчили про втрату зазначеної печатки або її підробку.

За таких обставин наявність скріпленого печаткою підпису, що збігається з контрольним відтиском, що міститься у додатку до договору є достатнім доказом реальності здійснення операції.

Крім того, відповідно до ст. 2 ГК України, учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження та основі відносин власності.

Згідно зі ст. 62 ГК України, підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органами місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом.

Таким чином, відтиск печатки підприємства, наявний зокрема на первинних документах, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції (у даному випадку - прийнятті товару на складі Постачальника).

Суд вважає, що відповідач, посилаючись на відсутність у видатковій накладній достовірних даних про особу - отримувача товару та на відсутність у позивача довіреності його контрагенту на отримання товару, не врахував також ряд вимог чинного законодавства та передчасно і невмотивовано відхилив накладні, надані позивачем, як доказ в підтвердження реальності господарської операції.

Так, відповідно до п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку залежно від характеру операції до первинних документів може бути включено, зокрема, такі додаткові реквізити, як підстава для здійснення операції та дані про документ, що засвідчує особу-одержувача. Тобто наявність зазначених реквізитів в первинних документів не є обов'язковою.

Разом з цим відповідач не взяв до уваги і положення Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 99 від 16.05.1996 року, згідно яких довіреність на одержання матеріальних цінностей є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначені перелік та кількість цінностей. Тобто довіреність не є документом, що підтверджує факт господарської операції по передачі чи прийняттю товару.

При цьому слід враховувати, що передача (прийняття) матеріальних цінностей без довіреності є порушенням ведення бухгалтерського обліку і тягне за собою відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративні правопорушення, але не є достатньою обставиною, що заперечує факт передачі/повернення або прийняття товарів.

Суд наголошує, що жодним нормативно правовим актом не встановлено обов'язку підприємства щодо збереження копій довіреностей, що були пред'явлені йому контрагентом.

Суд зазначає, що зазначені в акті перевірки висновки про відсутність поставки за укладеним ТОВ «Вамос 5» з його контрагентом правочином та обставини щодо фіктивності ПП «Південь-Агросервіс» ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені посиланнями на будь-які первинні документи.

Жодних доказів про самостійне дослідження податковим органом обставин укладання договору між ТОВ «Вамос 5» із ПП «Південь-Агросервіс», предмету даного правочину, змісту прав та обов'язків сторін за ними, повноважень фізичних осіб, які від імені суб'єктів господарювання укладали ці правочини, обізнаності суб'єктів господарювання щодо обставин діяльності один одного, дійсних намірів сторін правочину, наявності чи відсутності розумних економічних чинників на укладання правочинів, подальшого руху сплачених позивачем грошових коштів акт перевірки не містить. При цьому, надані позивачем в ході судового розгляду справи документи підтверджують дійсність всіх операцій і правильність податкового обліку ТОВ «Вамос 5».

Податковим органом фактично зроблений висновок, що ПП «Південь-Агросервіс» здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди для третіх осіб.

У своїх висновках податковий орган вважає, що позивач та його контрагент фактично не здійснювали господарські операції, а лише документували операції із товаром.

При цьому, актом перевірки не встановлено жодного фактичного порушення вимог норм податкового законодавства, зокрема, п. 5.9. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», оскільки обставини, які встановлені в акті стосуються виключно господарської діяльності ПП «Південь-Агросервіс».

В свою чергу, судом встановлено, що укладаючи у жовтні 2010 року договір купівлі-продажу з даним товариством, позивач правомірно виходив з наступного:

а) станом на дату укладення договору ПП «Південь-Агросервіс» було зареєстровано в

Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та не перебувало

в стані припинення;

б) станом на дату укладення договору ПП «Південь-Агросервіс» перебувало на обліку в податковому органі та не мало податкового боргу;

в) директором ПП «Південь-Агросервіс» були надані всі передбачені законодавством

статутні та реєстраційні документи, зокрема: статут товариства, виписка про державну

реєстрацію, свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ.

Таким чином, висновки контролюючого органу щодо фіктивності діяльності ПП «Південь-Агросервіс» не підтверджено жодними доказами, а позивач правомірно, у відповідності з вимогами чинного законодавства уклав господарський договір з ПП «Південь-Агросервіс».

Перелічені вище документи свідчать, що сторонами вказаного вище правочину, були дотриманні норми чинного законодавства, протиправний умисел, при укладанні правочинів, був відсутній, правочин був реальним і вчинявся за всіма правилами укладання договорів, був спрямований на реальне настання правових наслідків, а тому, висновки відповідача є повністю необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству та фактичним обставинам.

Суд вважає, що лише сам факт наявності господарських відносин з контрагентом, який, на думку відповідача, порушує податкове законодавство, не може тягнути за собою негативні наслідки для платника податків, оскільки платник податків може бути необізнаним стосовно таких порушень та дійсних намірів тих фізичних осіб, які представляють його контрагентів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що зобов'язання за договором між TOB «Вамос 5» та ПП «Південь-Агросервіс» виконані сторонами у повному обсязі, що підтверджується належним чином оформленими первинними документами. Доводи податкового органу щодо фіктивності підприємницької діяльності, безтоварності господарських операцій, направленості TOB «Вамос 5» на ухилення від сплати податків, а у зв'язку з цим і фіктивності угоди, укладеної між вказаними сторонами не приймаються як не підтверджені належними та допустимими доказами, і повністю спростовуються матеріалами справи.

Крім того, в межах розгляду даної справи, судом встановлено наступне.

Як судом вже зазначалось, підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення рішення стали висновки відповідача в акті перевірки щодо наявності порушень, які вплинули на визначення показників приросту та убутку в декларації з податку на прибуток за 4 квартал 2010 року, в результаті чого занижено приріст балансової вартості товарів на складах.

Втім, відповідно до п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Виходячи зі специфіки податку на додану вартість, який сплачується у складі ціни товарів (робіт, послуг), одна операція з продажу товару викликає відповідні податкові наслідки у обох сторін цієї операції, які є платниками ПДВ, - у продавця - податкові зобов'язання, а у покупця - податковий кредит на аналогічну суму.

З огляду на те, що акт перевірки, який є службовим документом, що стверджує факт проведення перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, то в акті перевірки податковий орган повинен відобразити, як заниження сум податкових зобов'язань платником, так і їх завищення оскільки саме на підставі акту перевірки керівником податкового органу приймається податкове повідомлення-рішення.

Так, відповідно до п.п. б п.2.1 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, орган державної податкові служби визначає суму нарахування (зменшення) грошового зобов'язання, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування, та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість та складає податкове повідомлення-рішенніі якщо дані перевірки результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях, уточнюючих розрахунках; якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є орган державної податкової служби.

Проте, в порушення п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України вказуючи про заниження приросту балансової вартості товарів на складах, що вплинуло на скоригований валовий дохід, відповідач не вказав в акті про те, що викладені в акті перевірки висновки могли привести до завищення суми його податкових зобов'язань з податку на прибуток.

За таких обставин суд звертає увагу на ту обставину, що подана позивачем декларація, у відповідності до наказу ДПА України від 31.12.2008 року № 827 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо централізованого приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків в органах ДПС України», була прийнята податковим органом без зауважень, відповідачем не було доведено невідповідність даних поданих позивачем у декларації.

Згідно абзаців 1, 2 пункту 58.1 статті 58 ПК України, у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

Отже, у випадку виявлення факту заниження платником податків податкового зобов'язання, рівно як і у випадку виявлення факту завищення платником податків податкового зобов'язання, в тому числі і внаслідок декларування неіснуючого об'єкта оподаткування, податковий орган обтяжений законодавцем обов'язком прийняти відповідне податкове повідомлення-рішення. Іншого порядку дій податкового органу як суб'єкта владних повноважень у спірних правовідносинах законодавство не передбачає.

Оцінка поданих особами, які беруть участь в адміністративній справі та самостійно зібраних судом в порядку ст.11 КАС України доказів в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, здійснюється судом за правилами ч.2 ст.71 КАС України в порядку, що встановлений ст.86 цього кодексу.

З аналізу ст.2 КАС України випливає, що рішення державного органу, органу місцевого самоврядування та їх посадових осіб повинні бути прийняті в межах компетенції відповідного органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності всіх перед законом; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансі між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних та юридичних осіб.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, з’ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку про необґрунтованість податкового повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Біляївському районі Одеської області Державної податкової служби 11.06.2012 року № 005892200, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Вамос 5» до державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.06.2012 року № 005892200 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення державної податкової інспекції у Біляївському районі Одеської області Державної податкової служби 11.06.2012 року № 005892200.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Якщо апеляційну скаргу не буде подано в строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений та підписаний суддею 18 грудня 2014 року.

Суддя С.О. Cтефанов

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення державної податкової інспекції у Біляївському районі Одеської області Державної податкової служби 11.06.2012 року № 005892200.