Справа № 264/6658/14-а
Суддя: Литвиненко Н. В.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/6658/14-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2014 р.
м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м. Маріуполя
Донецької області в особі судді
Литвиненко Н.В., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду
України в Іллічівському районі
м.Маріуполя Донецької області про
визнання бездіяльності неправомірної
та зобов'язання нарахувати та сплатити
щомісячне підвищення до пенсії
відповідно до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за 2014
рік, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного Фонду України в
Іллічівському районі м.Маріуполя
Донецької області про визнання
протиправною бездіяльність та
зобов'язання зробити нарахування та
виплати доплати до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком. В
обґрунтування заявлених вимог позивач
вказав на те, що він віднесений до
категорії дітей війни, тому відповідно
до ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» він має право з 2014
року на доплату до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком. Натомість
доплати до пенсії нараховувалися і
сплачувалися відповідачем не у
належному розмірі, чим були порушені
його права. На підставі викладеного
просив визнати протиправною
бездіяльність відповідача та
зобов'язати його зробити нарахування
та провести виплату доплати до пенсії у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком,
починаючи з 11 січня 2014 року по 11 липня
2014 року.

Позивач до судового засідання не
з'явився, в матеріалах справи міститься
заява про розгляд справи за його
відсутністю.

Представник відповідача УПФУ
Іллічівського району м.Маріуполя до
судового засідання не з'явився, надав
письмові заперечення, відповідно до
яких просив розглянути справу у
відсутність представника управління, а
також зазначив, що позивач перебуває
на обліку в управлінні, отримує пенсію,
має статус «діти війни» та отримує
надбавку. Висновки позивача є
помилковими з огляду на підтвердження
Рішеннями Конституційного Суду
України від 26.12.2011 №20-рп/2011 та від 25.01.2012
№3-рп/2012 законності повноважень КМУ
встановлювати розміри пенсійних
виплат, а отже підстав для проведення
нарахування спірної доплати іншим
способом, ніж це визначено діючою
постановою КМУ №1381 не має. Відсутній
публічно-правовий спір між управлінням
та позивачем з приводу нарахування та
виплати підвищення «дітям війни» з
01.01.2014 року, отже відсутні підстави для
розгляду даного питання в судовому
порядку відповідно до норм КАС. Органи
ПФ на підставі п.18 ч.1 ст.5 ЗУ «Про
судовий збір» від 08.07.2011 року за №3674-VI
звільняються від сплати судового
збору.

Суд, дослідивши та оцінивши подані
докази, вважає позов таким, що підлягає
частковому задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" (далі за
текстом постанови - Спеціальний Закон)
до дітей війни віднесені особи, які є
громадянами України, яким на час
закінчення Другої світової війни (02
вересня 1945 року) було менше 18 років.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
відноситься до категорії дітей війни
та знаходиться на обліку в УПФУ в
Іллічівському районі міста Маріуполя
Донецької області, як така, що отримує
пенсію за віком, що підтверджується
копією пенсійного посвідчення
позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни"
державні соціальні гарантії дітям
війни, встановлені цим Законом, не
можуть бути обмежені або скасовані
іншими нормативно-правовими актами.

За положеннями ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" (в
редакції від 28 грудня 2007 року на
підставі Закону України "Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України") дітям війни (крім тих, на
яких поширюється дія Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту") до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни. Ветеранам війни, які
мають право на отримання підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, відповідно до цього
Закону та Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" дане підвищення
провадиться за їх вибором згідно з
одним із законів.

Разом з тим Рішенням Конституційного
Суду України від 22 травня 2008 року №
10-рп/2008 визнані неконституційними,
серед іншого, положення підпункту 2
пункту 41 розділу ІІ Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", якими було
змінено редакцію ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни".

Внаслідок цього була відновлена
редакція ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", за якою
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30% від
мінімальної пенсії за віком.

На підставі ст. 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
фінансове забезпечення соціальних
гарантій, передбачених цим законом,
здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету України.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік" не було визначено
жодних обмежень щодо застосування
положень ст. 6 Закону України у
відновленій рішенням Конституційного
Суду України редакції станом до 03
серпня 2014 року.

Посилання представників відповідача
на рішення Конституційного Суду
України від 25 січня 2012 року суд
відхиляє, бо вони є безпідставними,
оскільки Законом України Про Державний
бюджет України на 2014 рік" не було надано
повноважень Кабінету Міністрів
України визначати розмір та порядок
застосування положень ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", виходячи з наявного фінансового
ресурсу бюджету на 2014 рік.

Також суд відхиляє посилання
представника відповідача на Закон
України "Про внесення змін до Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2014 рік" від 27 березня 2014 року, який
набув чинності 03 квітня 2014 року, яким
було внесено зміни до п. 7 Прикінцевих
положень Закону України "Про Державний
бюджет України на 2014 рік", на підставі
чого Кабінету Міністрів України було
надано повноваження вносити
пропозиції щодо підвищення соціальних
стандартів та їх фінансового
забезпечення та вносити пропозиції
щодо відновлення обсягів видатків на
виконання першочергових соціальних та
економічних програм, оскільки
зазначеними змінами не було
врегульовано питання можливості
змінювати державні соціальні гарантії
дітям війни, встановлені ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Суд зазначає, що за п. 4 Постанови
Кабінету Міністрів України від 28
грудня 2011 року № 1381 "Про підвищення
рівня соціального захисту найбільш
вразливих верств населення" було
встановлено, що дітям війни (крім тих,
на яких поширюється дія Законів
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» і
«Про жертви нацистських
переслідувань») до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищення, встановлене ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", провадиться у розмірі 66,43
грн.

На підставі наведеного суд відхиляє
посилання представника відповідача на
необхідність застосування до спірних
правовідносин положення Постанови
Кабінету Міністрів України від 28
грудня 2011 року № 1381 "Про підвищення
рівня соціального захисту найбільш
вразливих верств населення", бо вищу
юридичну силу над підзаконними актами,
яким є зазначена Постанова КМУ № 1381,
мають закони, яким є Закон України "Про
соціальний захист дітей війни", до
статті 6 якого не вносились зміни
іншими законами України щодо зменшення
дітям війни підвищення виплати пенсії.

Таким чином при визначенні розміру
доплати до пенсії дитині війни слід
керуватися розміром надбавки,
визначеним у чинній редакції ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", внаслідок чого розмір
пенсії позивачці з 01 січня 2014 року
повинен підвищуватись на 30 % від
мінімальної пенсії за віком.

На час виникнення спірних
правовідносин, розмір мінімальної
пенсії за віком був визначений ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", згідно якої мінімальна
пенсія за віком дорівнює розміру,
визначеного законом, прожиткового
мінімуму, встановленого для осіб, що
втратили працездатність.

За ст. 2 Закону України "Про прожитковий
мінімум" прожитковий мінімум
застосовується, крім іншого, для
встановлення розмірів мінімальної
пенсії за віком.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про
державний бюджет України на 2014 рік"
було встановлено на 2014 рік прожитковий
мінімум в розрахунку на місяць на
особу, що втратила працездатність, в
сумі 949 грн.

Таким чином 30% від прожиткового
мінімуму на особу, що втратила
працездатність, становить у 2014 році 284,70
грн.

Враховуючи, що фактично позивач
отримує підвищення до пенсії у розмірі,
визначеному п. 4 Постанови Кабінету
Міністрів України від 28 грудня 2011 року
№ 1381 "Про підвищення рівня соціального
захисту найбільш вразливих верств
населення", що становить 66,43 грн.,
замість розміру, визначеного ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", то суд вважає
встановленим, що заявлені позовні
вимоги підлягають задоволенню на
підставі викладеного вмотивування
шляхом визнання протиправною
бездіяльність відповідача із
зобов'язанням УПФУ в Іллічівському
районі міста Маріуполя провести
позивачу нарахування та виплату
щомісячної доплати до пенсії в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком, з
урахуванням встановленого
законодавством розміру прожиткового
мінімуму, встановленому для осіб, що
втратили працездатність.

Суд також зауважує, що пенсія є
періодичним щомісячним платежем,
доплату до якої позивач за січень 2014
року правомірно очікує від відповідача
у наступному місяці, тому про порушення
прав, як дитини війни, у 2014 році, позивач
повинний був дізнатися у лютому 2014
року.

На підставі переліченого, оскільки із
вказаним позовом позивач звернувся до
суду 24 липня 2014 року, то строки на
звернення до суду із позовом ним були
пропущені за період з 11 січня 2014 року по
23 січня 2014 року включно. Тому заявлені
позивачем позовні вимоги підлягають
задоволенню, починаючи з 24 січня 2014
року по 11 липня 2014 року включно.

Згідно до ст.94 КАСУ, якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України,
тому з державного бюджету України
підлягає стягненню на користь позивача
його витрати по сплаті судового збору в
сумі 73,08 грн.

Керуючись ст. ст. 8-11, 17, 18, 71, 86, 94, 99, 100,
159-167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного Фонду України в
Іллічівському районі м.Маріуполя
Донецької області про визнання
бездіяльності неправомірної та
зобов'язання нарахувати та сплатити
щомісячне підвищення до пенсії
відповідно до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за 2014
рік, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність та
зобов'язати Управління Пенсійного
Фонду України в Іллічівському районі
м.Маріуполя Донецької області провести
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, нарахування та
виплату щомісячної доплати до пенсії,
встановленого ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
з урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
за період з 24 січня 2014 року по 11 липня 2014
року включно, з відрахуванням фактично
проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН:НОМЕР_1,
зареєстрованої в АДРЕСА_1, з державного
бюджету України витрати по сплаті
судового збору в сумі 73,08 грн.

На постанову може бути подана апеляція
в Донецький апеляційний
адміністративний суд через
Іллічівський районний суд м.Маріуполя
з одночасним надсиланням її копії
особою, що її подає, до суду апеляційної
інстанцій протягом десяти днів з дня
проголошення постанови. У разі
застосування судом ч.3 ст.160 КАС України,
а також прийняття постанови у
письмовому провадженні, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя:
Н. В. Литвиненко