Справа № 2а-9953/11/0308
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року
Справа № 104561/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького
В.В.,

з участю секретаря судового засідання
Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 31 жовтня 2011 року про
залишення без розгляду позовної заяви
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Луцьку Волинської області про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання провести перерахунок
пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

27.10.2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в м. Луцьку Волинської області,
яким просила визнати неправомірними
дії відповідача, зобов'язати
відповідача здійснити з квітня 2010 року
перерахунок її пенсії відповідно до ст.
ст. 40, 42 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» із застосуванням
показника середньої заробітної плати
за 2009 рік та зобов'язати відповідача
виплатити їй перераховану пенсію з
квітня 2010 року і заборгованість, яка
виникне внаслідок перерахунку, до
проведення наступного перерахунку
пенсії.

Також в позовній заяві ОСОБА_1 просила
поновити їй строк звернення до
адміністративного суду з даним
позовом, мотивуючи клопотання тим, що
їй стало відомо про порушення
відповідачем вимог законодавства при
проведенні перерахунку її пенсії лише
після отримання листа відповідача від
06.10.2011 року. Крім того, позивач
посилається на положення ч. 2 ст. 46
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», якою передбачено, що
нараховані суми пенсії, не отримані з
вини органу, що призначає і виплачує
пенсію, виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 31 жовтня 2011
року позовну заяву залишено без
розгляду. на підставі ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_1
пропустила шестимісячний строк
звернення до суду з даним позовом,
передбачений ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оскільки просить зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
м. Луцьку Волинської області провести
перерахунок її пенсії з квітня 2010 року,
а позовну заяву подала до суду 27.10.2011
року. Також позивач не надала доказів
на підтвердження поважності причин
пропуску цього строку.

Ухвалу в апеляційному порядку
оскаржила позивач, вважає її
незаконною та необґрунтованою,
постановленою з порушенням норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення питання.
Просить ухвалу скасувати і направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що звернулась до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Луцьку Волинської області із заявою
про перерахунок пенсії 29.04.2010 року,
однак відповідач не повідомив її про
свої дії і яким чином проводився
перерахунок, в зв'язку з чим вона
повторно звернулась до відповідача із
заявою про перерахунок пенсії, на яку
отримала відповідь лише 18.10.2010 року, з
якої дізналась про порушення
відповідачем вимог законодавства при
здійсненні перерахунку її пенсії. На
думку позивача, саме з цього моменту
розпочався перебіг шестимісячного
строку звернення до суду з даним
позовом, передбаченого ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, тому цей строк нею не
пропущено. Також позивач зазначає,що
відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» нараховані суми
пенсії, не отримані з вини органу, що
призначає і виплачує пенсію,
виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком.

Фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Пунктом 3.7 Прикінцевих положень Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» було внесено зміни до ст. 99
Кодексу адміністративного судочинства
України, що набули чинності з 30.07.2010
року, згідно з якими загальний строк
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи, визначений ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, зменшено з одного року до
шести місяців.

Однак колегія суддів враховує, що
відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Як зазначено в рішенні Конституційного
Суду України від 09 лютого 1999 року №
1-рп/99, ч. 1 ст. 58 Конституції України щодо
дії нормативно-правового акта в часі
треба розуміти так, що вона починається
з моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб'єктивного права
особи, в тому числі права особи на
звернення до суду, слід визначати із
застосуванням законодавства, яке діяло
на момент виникнення відповідного
права.

Неприпустимість зворотної дії
нормативно-правового акта полягає в
тому, що запроваджені ним нові норми не
можуть застосовуватися до
правовідносин, які існували до
набрання ним чинності. Отже, приписи
нового нормативно-правового акта не
можуть змінити обсяг прав, який було
встановлено попередніми
нормативно-правовими актами.

Таким чином, тривалість і правила
обчислення строку звернення особи до
суду визначаються за тими правилами,
які були чинними на момент початку
перебігу відповідного строку і не
змінюються в разі подальших змін
законодавства, яке регулює відповідні
відносини, а тому строк звернення до
суду розпочинається і закінчується з
урахуванням тієї тривалості, яка
передбачалася на момент початку
перебігу відповідного строку. При
цьому, тривалість такого строку не
змінюється залежно від того, коли було
реалізоване право на позов, тобто не
залежить від того, коли було фактично
пред'явлено позов.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1
оскаржує дії Управління Пенсійного
фонду України в м. Луцьку Волинської
області щодо перерахунку її пенсії
29.04.2010 року та просить суд зобов'язати
відповідача провести перерахунок її
пенсії з квітня 2010 року.

Отже, право на звернення до суду з даним
позовом у нього виникло з цього часу,
тобто в період, коли процесуальним
законодавством, а саме ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
в редакції, чинній на час подання
позовної заяви, був передбачений
річний строк звернення до
адміністративного суду.

За таких обставин колегія суддів
вважає помилковим висновок суду першої
інстанції про те, що до спірних
правовідносин слід застосувати
піврічний строк звернення до
адміністративного суду, передбачений
ст. 99 Кодексу адміністративного
судочинства України в редакції від
30.07.2010 року, якою був передбачений
шестимісячний строк звернення до
адміністративного суду.

Також колегія суддів враховує, що
відповідно до положень ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначальною умовою початку перебігу
строку звернення до суду є час, коли
особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Однак з оскаржуваної ухвали не
вбачається з'ясування судом часу, з
якого розпочався перебіг строку
подання даної позовної заяви, суд не
встановлював коли позивач дізнався про
обставини, які стали підставою для
звернення до суду, а лише формально
зазначив про пропуск ОСОБА_1 цього
строку та про те, що позивач не надала
доказів на підтвердження поважності
причин пропуску даного строку.

Крім того, суд першої інстанції не
надав жодної оцінки доводам позивача,
якими вона обґрунтовувала поважність
причини пропуску строку звернення до
суду, наведеним в позовній заяві, а саме
про те, що їй стало відомо про порушення
відповідачем вимог законодавства при
проведенні перерахунку її пенсії лише
після отримання 18.10.2011 року листа
відповідача, а також не надав оцінки
посиланню позивача на положення ч. 2 ст.
46 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржувана ухвала
постановлена з порушенням норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, тому
її слід скасувати та направити справу
для продовження розгляду до суду
першої інстанції.

Разом з тим, не підлягає задоволенню
вимога апеляційної скарги про
направлення справи на новий розгляд,
оскільки ст. 199 Кодексу
адміністративного судочинства України
не передбачено таких повноважень суду
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги на ухвалу
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 199,
ст. 204, п. 6 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 31 жовтня 2011 року
про залишення без розгляду позовної
заяви у справі № 2а-9953/11/0308 за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в місті Луцьку Волинської
області про визнання дій
неправомірними, зобов'язання провести
перерахунок пенсії - скасувати та
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький