Справа № 804/4463/14
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 грудня 2014 рокусправа № 804/4463/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів:
Богданенка І.Ю. Кругового О.О.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Криворізької
центральної об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 13
червня 2014 року у справі за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Криворізької центральної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 13
червня 2014 року адміністративний позов
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Криворізької центральної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
задоволено повністю: визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Криворізької
центральної об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області: від 01.10.2013
року № про збільшення
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів, робіт, послуг (32577,57
грн. - основний платіж та 8144,39 грн. -
штрафна (фінансова) санкція); від 03.02.2014
року № про збільшення суми
податку на доходи фізичних осіб, що
сплачені фізичними особами за
результатами річного декларування
(155629,91 грн. - основний платіж та 38907,48 грн.
- штрафна (фінансова) санкція); від 03.02.2014
року № про збільшення
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів, робіт, послуг (829,43 грн.
- основний платіж та 207,36 грн. - штрафна
(фінансова) санкція; від 01.10.2013 року
№ про нарахування штрафних
санкцій у сумі 510,00 грн. з податку на
доходи фізичних осіб щодо сплати
податковими агентами.

Відповідач - Криворізька центральна
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, не
погодившись з вищезазначеною
постановою суду подала апеляційну
скаргу, у якій посилаючись на те, що
судом першої інстанції було прийнято
рішення з порушенням норм
матеріального права, просить
оскаржувану постанову суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог позивача відмовити у повному
обсязі.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
розгляду справи, тому у відповідності
до положення ст. 41 КАС України
фіксування судового процесу не
здійснюється.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
оскарження та доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у
період з 20.08.2013 року по 17.09.2013 року
Криворізькою центральною ОДПІ було
проведено документальну планову
невиїзну перевірку фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2010 року по 31.12.2012 року, за
результатами якої складено акт
№549/173/НОМЕР_1 від 17.09.2013 року.

В акті перевірки зроблені висновки про
порушення позивачем: п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК
України в результаті чого донараховано
податок на доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності за 2012 рік у
розмірі 182 596,56 грн.; п.198.2, п.198.3 ст.198 ПК
України в результаті чого занижено ПДВ
за 2011 - 2012 роки на суму 32577,57 грн.; п.51.1
ст.51, пп.70.16.1 п.70.16 ст.70, абз."б" п.176.2 ст.176
ПК України, а саме: у податковому
розрахунку за формою №1-ДФ не
надавалася інформація про суми доходу
виплаченої фізичним
особам-підприємцям; п.177.10 ст.177 ПК
України, а саме: неналежне ведення
книги доходів та витрат.

Висновки акту перевірки обґрунтовані
тим, що фізична особа-підприємець на
загальній системі оподаткування не має
право відносити до складу витрат суму
амортизації основних фондів, оскільки
ведення такого обліку для фізичних
осіб-підприємців чинним
законодавством України не передбачено.
Витрати та податковий кредит по
господарським операціям з ТОВ "Ампір +",
ТОВ "Епіцентр К", ПП "Вібур", ТОВ
"Компанія Енергодар", ТОВ "Дітер
Грюнвальд Груп", КП ДОР "Криворізьке
БТІ", ТОВ "Фауна Град", ФОП ОСОБА_3, ФОП
ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5 сформовано
позивачем неправомірно, оскільки
останній не надав доказів використання
отриманих товарів (робіт, послуг) у
власній господарській діяльності.
Позивач використовує у власній
підприємницькій діяльності будівлі та
споруди, які належать йому на праві
приватної власності саме як фізичній
особі та не є майном приватного
підприємця, що у свою чергу виключає
можливість формування підприємцем
доходів, витрат, податкового кредиту та
податкових зобов'язань у зв'язку з
використанням даного майна. Позивачем
проведено залік зустрічних однорідних
вимог з ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП
ОСОБА_8, ТОВ "Електроімпульс", ФОП
ОСОБА_9, що є бартерною операцією; однак
доходи та витрати по ній не відображено
у податкових деклараціях позивача.
Позивач не надавав інформацію про суми
доходів виплачених позивачем на
користь фізичних осіб-підприємців,
хоча у перевіряємому періоді мав
господарські відносини із фізичними
особами-підприємцями.

На підставі вказаного акту перевірки,
відповідачем сформовано та направлено
позивачу податкові
повідомлення-рішення від 01.10.2013 року
№, № та №3.

Разом з тим, судом встановлено, що
позивач скористався правом на
адміністративне оскарження вказаних
вище податкових повідомлень-рішень.

Під час процедури адміністративного
оскарження податкових
повідомлень-рішень відповідачем на
підставі пп.78.1.5 п.78.1 ст.78 ПК України
призначено документальну позапланову
виїзну перевірку позивача з питань
викладених у листі Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від 14.11.2013
року № 8290/7/08-36-10-08-09, на підставі якої
складено акт №1043/172/НОМЕР_1 від 18.12.2013
року, у якому зафіксовано наступні
порушення допущені позивачем: п.138.2,
ст.138, п.177.2, п.177.4 ст.177, п.188.1 ст.188 ПК
України, що призвело до заниження
податку на доходи фізичних осіб на суму
155629,91 грн. за рахунок заниження доходу
на суму 681220,31 грн. та завищення витрат
на суму 242589,07 грн., п.198.2, п.198.3 ст.198 ПК
України в результаті чого занижено ПДВ
за 2011 -2012 роки на суму 33407,00 грн.; п.51.1
ст.51, пп.70.16.1 п.70.16 ст.70, абз."б" п.176.2 ст.176
ПК України, а саме у податковому
розрахунку за формою №1-ДФ не
надавалася інформація про суми доходу
виплаченої фізичним
особам-підприємцям; п.177.10 ст. 177 ПК
України, а саме: неналежне ведення
книги доходів та витрат.

Висновки акту перевірки від 18.12.2013 року
№1043/172/НОМЕР_1 обгрунтовані тим же, що й
висновки акту перевірки від 17.09.2013 року
№549/173/НОМЕР_1.

За результатами адміністративного
оскарження, рішенням Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від 27.12.2013
року №4870/10/04-36-10-08-09, підтвердженим
рішенням Міністерства доходів і зборів
України від 26.02.2014 року №1206/П/99-99-10-01-03-14,
залишено без змін податкове
повідомлення-рішення від 01.10.2013 року
№, збільшено суми грошового
зобов'язання з ПДВ, визначену у
податковому повідомленні-рішенні від
01.11.2013 року № на суму 1036,79 грн. (829,43
грн. - основний платіж та 207,36 грн. -
штрафна (фінансова) санкція) та
скасовано податкове
повідомлення-рішення від 01.10.2013 року
№ в частині збільшення грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у розмірі 3162,30 грн. (2529,84
грн. - основний платіж та 632,46 грн. -
штрафна (фінансова) санкція).

На підставі рішення Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від 27.12.2013
року №4870/10/04-36-10-08-09, відповідачем
прийнято та направлено позивачу
податкові повідомлення-рішення форми
"Р" від 03.02.2014 року № на суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб у розмірі 155629,91
грн. та штрафна (фінансова) санкція у
розмірі 38907,48 грн. та форми "Р" від 03.02.2014
року № на суму грошового
зобов'язання з ПДВ на суму 829,43 грн. та
штрафна (фінансова) санкція у розмірі
207,36 грн..

Правомірність та обґрунтованість
податкових повідомлень-рішень від
01.10.2013 року №, від 01.10.2013 року
№, від 03.02.2014 року № та від
03.02.2014 року № є предметом спору,
переданого на вирішення суду.

З огляду на фактичні обставини справи
та норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про необгрунтованість
висновків податкового органу
викладених в акті перевірки
№549/173/НОМЕР_1 від 17.09.2013 року та акті
перевірки №1043/172/НОМЕР_1 від 18.12.2013 року
і як наслідок неправомірність
прийнятих податковим органом
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень на підставі таких
актів перевірок, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є
фізичною особою-підприємцем з 09.04.1993
року, основним видом діяльності якого у
відповідності до спеціального витягу з
ЄДРПОУ, що знаходиться у матеріалах
справи, є надання в оренду й
експлуатацію власного чи орендованого
нерухомого майна.

Позивач як фізична особа має на праві
власності нерухоме майно, а саме:
будівлю адміністративно-торгового
комплексу після реконструкції
нежитлової будівлі корпусу сектора
техніки безпеки літ. "В-2" площею 2382,40
кв.м. за адресою: АДРЕСА_1; нежитлову
будівлю за адресою: АДРЕСА_2; нежитлове
приміщення за адресою: АДРЕСА_3, що
підтверджується копіями Свідоцтва про
право власності та витягами про
державну реєстрацію права власності,
що видано Виконавчим комітетом
Криворізької міської ради та КП
Дніпропетровської обласної ради
"Криворізьке бюро технічної
інвентаризації", що знаходяться у
матеріалах справи.

Також, позивач орендує земельну
ділянку за адресою: АДРЕСА_1, необхідну
для обслуговування вказаного вище
об'єкту нерухомого майна, що
підтверджується копією договору
оренди земельної ділянки, що
знаходиться у матеріалах справи.

Разом з тим, судом встановлено, що
позивач веде амортизацію основних
засобів, а саме: будівлі по АДРЕСА_1,
благоустрою території по АДРЕСА_1
(асфальт), будівлі по АДРЕСА_2, АДРЕСА_3,
ковра "Лан", двох кондиціонерів
напольних, що підтверджується
відомостями нарахування амортизації,
актами введення в експлуатацію
основних засобів, інвентарними
картками, які знаходяться у матеріалах
справи.

У відповідності до положень статті 320
Цивільного кодексу України
визначається, що одним із видів
розпоряджання власністю є право
власника використовувати своє майно
для здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом; законом можуть
бути встановлені умови використання
власником свого майна для здійснення
підприємницької діяльності.

Отже, позивач може використовувати у
власній підприємницькій діяльності
майно, яке належить позивачу як
фізичній особі.

Згідно до положень п. 177.2 ст. 177
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) об'єктом оподаткування
фізичних осіб-підприємців є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної
особи-підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України
визначається, що до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Так, надаючи аналіз вказаній нормі
права (п.177.4 ст.177 ПК України), колегія
суддів зазначає, що витрати суб'єкта
господарювання, який не є платником
податку на прибуток, але надає
звітність про доходи від заняття
підприємницької діяльністю,
формуються у тому ж порядку як і у
платників податку на прибуток.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами
138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті.

Згідно з пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України
витрати операційної діяльності
включають, зокрема, собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статтей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Пунктом 144.1 статті 144 ПК України
визначається, що амортизації
підлягають: витрати на придбання
основних засобів, нематеріальних
активів та довгострокових біологічних
активів для використання в
господарській діяльності; витрати на
самостійне виготовлення (створення)
основних засобів, нематеріальних
активів, вирощування довгострокових
біологічних активів для використання в
господарській діяльності, в тому числі
витрати на оплату заробітної плати
працівникам, які були зайняті на
виготовленні (створенні) основних
засобів та нематеріальних активів;
витрати на проведення ремонту,
реконструкції, модернізації та інших
видів поліпшення основних засобів, що
перевищують 10 відсотків сукупної
балансової вартості всіх груп основних
засобів, що підлягають амортизації, на
початок звітного року; витрати на
капітальне поліпшення землі, не
пов'язане з будівництвом, а саме
іригацію, осушення та інше подібне
капітальне поліпшення землі;
капітальні інвестиції, отримані
платником податку з бюджету, у вигляді
цільового фінансування на придбання
(створення) об'єкта інвестування
(основного засобу, нематеріального
активу) за умови визнання доходів
пропорційно сумі нарахованої
амортизації по такому об'єкту
відповідно до положень підпункту
137.2.1пункту 137.2 статті 137 цього Кодексу;
сума переоцінки вартості основних
засобів, проведеної відповідно до
статті 146 цього Кодексу; вартість
безоплатно отриманих об'єктів
енергопостачання, газо- і
теплозабезпечення, водопостачання,
каналізаційних мереж, побудованих
споживачами на вимогу спеціалізованих
експлуатуючих підприємств згідно з
технічними умовами на приєднання до
вказаних мереж або об'єктів; вартість
основних засобів, безоплатно отриманих
або виготовлених чи споруджених за
рахунок коштів бюджету або кредитів,
залучених Кабінетом Міністрів України
чи під гарантії Кабінету Міністрів
України, у разі виконання зобов'язань
за гарантією Кабінетом Міністрів
України; вартість безоплатно отриманих
для експлуатації підприємствами
залізничного транспорту загального
користування основних засобів
транспортної інфраструктури, що
перебували на балансі інших
підприємств; вартість основних
засобів, визначена на рівні звичайної
ціни, отриманих в концесію відповідно
до Закону України "Про особливості
передачі в оренду чи концесію об'єктів
централізованого водо-,
теплопостачання і водовідведення, що
перебувають у комунальній власності".

У відповідності до пп. 14.1.138 п. 14.1 ст. 14 ПК
України основні засоби - матеріальні
активи, у тому числі запаси корисних
копалин наданих у користування ділянок
надр (крім вартості землі, незавершених
капітальних інвестицій, автомобільних
доріг загального користування,
бібліотечних і архівних фондів,
матеріальних активів, вартість яких не
перевищує 2500 гривень, невиробничих
основних засобів і нематеріальних
активів), що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку, вартість яких перевищує 2500
гривень і поступово зменшується у
зв'язку з фізичним або моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік (або операційний цикл,
якщо він довший за рік).

Судом встановлено, що будівля по
АДРЕСА_1, благоустрій території по
АДРЕСА_1 (асфальт), будівля по АДРЕСА_2;
будівля АДРЕСА_3, ковер "Лан", два
кондиціонера напольних відносяться до
основних засобів.

Як вже вказувалося судом першої
інстанції, згідно до правової позиції
Верховного Суду України, яка викладена
у постанові від 15.04.2014 року по справі
№21-53а14, валовий дохід платників
податків фізичних осіб-підприємців
підлягає зменшенню на суму
амортизаційних відрахувань у разі
ведення таким платником податків
бухгалтерського обліку балансової
вартості основних фондів та за умови
фактичного отримання валового доходу
завдяки використанню відповідних
основних фондів.

Так, судом встановлено, що позивач у
перевіряємий період отримав дохід від
використання основних засобів, що
підтверджується копіями договорів
оренди нерухомого майна, яке належить
позивачу та довідкою банківської
установи про перерахування позивачу
грошових коштів від орендарів у 2010-2012
роках.

Отже, приймаючи до уваги те, що позивач
веде бухгалтерський облік балансової
вартості основних фондів та отримує
валовий дохід від використання
основних фондів у вигляді орендної
плати за надання майна в оренду,
колегія суддів вважає, що позивач
вправі зменшувати дохід на суму
амортизаційних відрахувань.

Також, як вбачається з матеріалів
справи, а саме з акту перевірки
№549/173/НОМЕР_1 від 17.09.2013 року,
відповідачем зроблено висновок про те,
що позивачем було проведено залік
зустрічних однорідних вимог з ФОП
ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ТОВ
"Електроімпульс", ФОП ОСОБА_9, що є
бартерною операцією, однак доходи та
витрати по ній не відображено у
податкових деклараціях позивача.

Проте, колегія суддів не погоджується з
таким висновком податкового органу, з
огляду на наступне.

Частиною 1 статті 601 Цивільного кодексу
України визначено, що зобов'язання
припиняється заліком зустрічних
однорідних вимог, термін виконання
яких настав, а також вимог, термін
виконання яких не встановлено або
визначено моментом пред'явлення
вимоги.

Судом встановлено, що позивачем було
проведено залік зустрічних однорідних
вимог з ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП
ОСОБА_8, ТОВ "Електроімпульс", ФОП
ОСОБА_9, що підтверджується актами
взаєморозрахунків, що містяться в
матеріалах справи.

У бухгалтерському обліку при
взаємозаліку відбувається залік
власної кредиторської заборгованості
підприємства перед контрагентом за
одним договором у рахунок його
дебіторської заборгованості за товари
(роботи, послуги) за іншим договором.

Судом першої інстанції було вірно
вказано на те, що здійснення операції
заліку зустрічних однорідних вимог не
має наслідків у податковому обліку,
оскільки це є другою подією, і у кожного
з контрагентів за першою подією
податкові наслідки вже відображено у
податковому обліку. Окрім того, така
операція не обкладається податком на
додану вартість, оскільки не має
об'єкту оподаткування.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
залік зустрічних однорідних вимог не є
бартерною операцією у розумінні
Податкового кодексу України.

Так, пп. 14.1.10 п. 14.1 ст. 14 ПК України
встановлено, що бартерна
(товарообмінна) операція - господарська
операція, яка передбачає проведення
розрахунків за товари (роботи, послуги)
у негрошовій формі в рамках одного
договору.

Отже, з урахуванням зазначеного,
бартерна операція можлива лише в
рамках одного договору і розрахунки у
якому проводяться у не грошовій формі.

Залік зустрічних однорідних вимог
виконується не у рамках одного
договору, а на підставі як мінімум двох
господарських договорів, за одним з
яких існує кредиторська
заборгованість, а за іншим дебіторська
заборгованість та розрахунки за даними
договорами провадяться у грошовій
формі.

Судом встановлено, що проведення
розрахунків між позивачем та ФОП
ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ТОВ
"Електроімпульс", ФОП ОСОБА_9, у
договорах, що були укладені між ними у
спрощений спосіб шляхом прийняття до
виконання замовлення згідно ч. 1 ст. 181
Господарського кодексу України
передбачено у грошовій формі.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що позивач
правомірно не відобразив у податковому
обліку доходи, витрати та податкові
зобов'язання і податковий кредит на
підставі проведеного ним заліку
зустрічних однорідних вимог з ФОП
ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ТОВ
"Електроімпульс", ФОП ОСОБА_9.

Щодо правомірності формування витрат
та податкового кредиту по
господарським операціям з ТОВ "Ампір +",
ТОВ "Епіцентр К", ПП "Вібур", ТОВ
"Компанія Енергодар", ТОВ "Дітер
Грюнвальд Груп", КП ДОР "Криворізьке
БТІ", ТОВ "Фауна Град", ФОП ОСОБА_3, ФОП
ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до вимог п. 44.1 ст. 44
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16 липня 1999 року
№996-XIV (далі - Закон України №996-XIV)
передбачено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

Враховуючи викладене, для
підтвердження даних податкового
обліку необхідно брати до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України №996-XIV
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Також, слід зазначити, що відповідно до
ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування
податком на прибуток є: прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135-137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу;
дохід (прибуток) нерезидента, що
підлягає оподаткуванню згідно зі
статтею 160 цього Кодексу, з джерелом
походження з України.

За приписами пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України визначено, що не включаються до
складу витрат: витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

У відповідності до п.п. 198.1, 198.2 ст. 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК
України визначено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами права
визначено підстави за яких платник
податків має право на віднесення
понесених витрат, у зв'язку з
придбавання товарів (робіт, послуг), до
складу витрат операційної діяльності
та сплачених сум ПДВ, у вартості
товарів (робіт, послуг), до складу
податкового кредиту підприємства. До
таких підстав віднесено: наявність
господарської операції, наслідком якої
є поставка товарів (робіт, послуг),
понесення витрат, у зв'язку з
господарською діяльністю платника,
сплата (нарахування) податку на додану
вартість у вартості товарів (робіт,
послуг), факт сплати податку на додану
вартість має підтверджуватися
відповідними податковими накладними.

Встановлені обставини справи свідчать
про те, що позивач у перевіряємому
періоді мав взаємовідносини з ТОВ
"Ампір +", ТОВ "Епіцентр К", ПП "Вібур", ТОВ
"Компанія Енергодар", ТОВ "Дітер
Грюнвальд Груп", КП ДОР "Криворізьке
БТІ", ТОВ "Фауна Град", ФОП ОСОБА_3, ФОП
ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5.

Судом встановлено, що позивачем за
господарськими операціями з ТОВ "Ампір
+", ТОВ "Епіцентр К", ПП "Вібур", ТОВ
"Компанія Енергодар", ТОВ "Дітер
Грюнвальд Груп", КП ДОР "Криворізьке
БТІ", ТОВ "Фауна Град", ФОП ОСОБА_3, ФОП
ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5 придбавалися товари
(роботи, послуги) пов'язані із
утриманням, ремонтом основних засобів,
інших необоротних матеріальних
активів загальногосподарського
використання, ремонт тощо.

Позивач розрахувався з вказаними вище
суб'єктами господарювання у повному
обсязі, що підтверджується копіями
платіжних доручень, що знаходяться у
матеріалах справи.

На підтвердження факту здійснення
господарських операцій з вказаними
контрагентами, позивачем надано до
суду копії первинних документів, а
саме: видаткові, податкові накладні,
копії яких містяться в матеріалах
справи.

Дослідивши вищезазначені первинні
документи позивача та його
контрагентів, колегія суддів приходить
до висновку, що дані первинні документи
відповідають вимогам встановленим
Законом України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", містять всі необхідні
реквізити (печатки підприємств,
підписи уповноважених осіб тощо) як
наслідок - вони є такими, які підлягають
обов'язковому врахуванню як в
бухгалтерському, так і в податковому
обліку.

Разом з тим, судом встановлено, що
особи, які видавали позивачу податкові
накладні були платниками ПДВ на час їх
виписки, що не заперечується і
відповідачем в акті перевірки.

Отже, з урахуванням досліджених судом
матеріалів справи, колегія суддів
робить висновок про те, що фактичні
обставини справи об'єктивно
засвідчують здійснення господарської
діяльності між позивачем і його
контрагентами та підтверджують
правомірність формування позивачем
витрат та податкового кредиту
відповідно до досліджених судом
первинних бухгалтерських документів.

Щодо правильності заповнення
позивачем розрахунку за формою №1-ДФ,
колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 177.7 ст. 177 ПК України фізична
особа-підприємець вважається
податковим агентом працівника -
фізичної особи, яка перебуває з нею у
трудових, цивільно-правових
відносинах, або будь-якої іншої
фізичної особи щодо будь-яких
оподатковуваних доходів, нарахованих
(виплачених, наданих) на користь такої
особи.

Виходячи з положень п. 176.2 ст. 176 ПК
України, колегія суддів зазначає, що
податкові агенти, зобов'язані подавати
розрахунок суми доходу, лише у разі
нарахування сум зазначених доходів
платнику податку.

Відповідно до пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК
України встановлено, що податковий
агент щодо податку на доходи фізичних
осіб - юридична особа (її філія,
відділення, інший відокремлений
підрозділ), самозайнята особа,
представництво нерезидента - юридичної
особи, які незалежно від
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками та/або форми нарахування
(виплати, надання) доходу (у грошовій
або негрошовій формі) зобов'язані
нараховувати, утримувати та сплачувати
податок, передбачений розділом IV цього
Кодексу, до бюджету від імені та за
рахунок фізичної особи з доходів, що
виплачуються такій особі, вести
податковий облік, подавати податкову
звітність податковим органам та нести
відповідальність за порушення його
норм в порядку, передбаченому статтею 18
та розділом IV цього Кодексу.

Згідно Наказу ДПА України від 24.12.2010
року №1020 (чинного на час виникнення
спірних правовідносин), затверджено
форму Податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку і сум
утриманого з них податку (форма №1-ДФ)
та Порядок заповнення та подання
податковими агентами Податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку і сум утриманого з них податку.

У відповідності до п. 3.2 та п. 3.3
вищевказаного Наказу, у графі 3а "Сума
нарахованого доходу" відображається
(за звітний квартал) дохід, який
нараховано фізичній особі відповідно
до ознаки доходу згідно з довідником
ознак доходів, наведеним у додатку до
цього порядку. У графі 3 "Сума
виплаченого доходу" відображається
сума фактично виплаченого доходу
платнику податку податковим агентом.

Додатком до Порядку у Наказі ДПА
України від 24.12.2010 року №1020 визначено,
що за ознакою доходу "157" розуміється
"Дохід, виплачений самозайнятій особі
(пп. 165.1.36 п. 165.1 ст. 165 розділу IV, ст.ст. 177
та 178 розділу IV Кодексу)".

У розумінні пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
самозайнятою особою є платник податку,
який є фізичною особою-підприємцем або
провадить незалежну професійну
діяльність за умови, що така особа не є
працівником в межах такої
підприємницької чи незалежної
професійної діяльності.

Судом першої інстанції було вірно
зазначено, що податковий агент про
виплачені фізичній особі-підприємцю
суми зобов'язаний повідомити
податковий орган у податковому
розрахунку за формою №1-ДФ за ознакою
доходу "157" "Дохід, виплачений
самозайнятій особі".

Відповідно до п. 177.8 ст. 177 Податкового
кодексу України, під час нарахування
(виплати) фізичній особі-підприємцю
доходу від операцій, здійснюваних у
межах обраних ним видів діяльності,
суб'єкт господарювання, який нараховує
(виплачує) такий дохід, не утримує
податок на доходи у джерела виплати,
якщо фізичною особою-підприємцем, яка
отримує такий дохід, надано копію
документу, що підтверджує її державну
реєстрацію відповідно до закону як
суб'єкта підприємницької діяльності.

Отже, даною нормою права платник
податків звільняється від утримання
податку на доходи, якщо фізичною
особою-підприємцем, надано копію
документу, що підтверджує її державну
реєстрацію як суб'єкта підприємницької
діяльності.

Разом з тим, дана норма не звільняє
платника податків нараховувати
фізичній особі-підприємцю доход від
операцій, здійснюваних у межах обраних
ним видів діяльності та відображати
такий нарахований доход у формі №1-ДФ.

Так, судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивач не відображав у
звітності №1-ДФ доходи виплачені
фізичним особам-підприємцям ФОП
ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ФОП
ОСОБА_9.

При цьому, судом встановлено, що
позивач у перевіряємий період мав
господарські відносини з фізичними
особами-підприємцями, а саме: з ФОП
ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ФОП
ОСОБА_9, однак жодного доходу не
нараховував (не виплачував) вказаним
вище фізичним особам-підприємцям, а
провів з ними залік зустрічних
однорідних вимог.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку про
неправомірність нарахування
відповідачем штрафних санкцій у сумі
510,00 грн. з податку на доходи фізичних
осіб щодо сплати податковими агентами,
відтак і протиправність прийнятого
податковим органом податкового
повідомлення-рішення № від 01.10.2013
року.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, дослідивши вищевикладені
обставини справи, колегія суддів
вважає, що у діях платника податків
(позивача) немає порушень тих норм
законів, на які посилається відповідач
і приходить до висновку, що твердження
податкового органу про наявність таких
порушень ґрунтуються на припущеннях та
належним чином не доведені, доводи
відповідача не ґрунтуються на законі
та спростовуються наявними у
матеріалах справи доказами.

Згідно до п.п. 1,3 ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії).

Отже, проаналізувавши вищевикладені
обставини справи та правовідносини, що
їм відповідають та оцінивши докази
надані сторонами по справі у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення від 01.10.2013 року
№, від 01.10.2013 року №, від
03.02.2014 року № та від 03.02.2014 року
№ прийняті Криворізькою
центральною ОДПІ, не відповідають п.п.
1,3 ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки
винесені відповідачем на підставі, у
межах повноважень, але не у спосіб,
передбачений законодавством та без
урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, отже є
протиправними та підлягають
скасуванню, а позовні вимоги позивача є
цілком обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції
викладене достатньо повно,
обґрунтовано та мотивовано з
посиланням на конкретні пункти законів
України, які регулюють спірні
правовідносини, що свідчить про
відсутність підстав для його
скасування.

З огляду на встановлені судом першої
інстанції фактичні обставини справи та
обрану правову позицію, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Криворізької
центральної об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 13
червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
постановлення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
О.О. Круговий