Справа № 628/3343/14-а
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 р.Справа № 628/3343/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Зеленського В.В. , Старостіна
В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Головного управління
Пенсійного фонду України в
Харківській області на постанову
Куп'янського міськрайонного суду
Харківської області від 23.10.2014р. по
справі № 628/3343/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління
Пенсійного фонду України в
Харківській області

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Куп'янського міськрайонного суду
Харківської області з
адміністративним позовом до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Харківській області (далі - відповідач,
УПФУ в Харківській області) в якому
просив визнати протиправними дії
Головного Управління Пенсійного фонду
України в Харківській області щодо
виплати надбавок до пенсії на підставі
посвідчення реабілітованої особи у
фіксованої у фіксованому розмірі 43 грн.
52коп.; зобов'язати Головне Управління
Пенсійного фонду України в Харківській
області підвищити надбавку до пенсії
на 25 % мінімальної пенсії за віком,
згідно вимог п. «г» ст. 77 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» з 14
березня 2014 року.

За результатами розгляду справи в
порядку скороченого провадження
постановою Куп'янського
міськрайонного суду Харківської
області від 23.10.2014 року задоволено
позов.

Відповідач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Куп'янського міськрайонного суду
Харківської області від 23.10.2014 року та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, відповідач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, а також на доводи
та обґрунтування, викладені в
апеляційній скарзі.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не прибули,
повідомлені належним чином про дату,
час і місце судового засідання.

Колегія суддів на підставі п.3 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець с. Комбарс Пудинського
району Томської області, відповідно до
посвідчення серії НОМЕР_1 від 14.03.2014
року має пільги і компенсації,
встановлені Законом України «Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні». Згідно
повідомлення Головного управління
Пенсійного фонду України в Харківській
області від 04.06.2014року ОСОБА_1 отримує
пенсію за вислугу років, призначену
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби та деяких інших
осіб», на підставі посвідчення
реабілітованої особи встановлено
підвищення у фіксованому розмірі
43,52грн.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач має право на
підвищення до пенсії відповідно до п.
"г" ст. 77 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" в
розмірі 25% мінімальної пенсії за віком
та ч. 1 ст. 28 ЗУ "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до п. "г" ч.1 ст.77 ЗУ "Про
пенсійне забезпечення" призначені
пенсії підвищуються членам сімей
громадян, які необґрунтовано зазнали
політичних репресій і згодом були
реабілітовані, яких було примусово
переселено - на 25% мінімальної пенсії за
віком.

Зазначене підвищення виплачується в
розмірах, зазначених постановою
Кабінету Міністрів України №654 від
16.07.2008 року, відповідно до якої
громадянам, які необґрунтовано зазнали
політичних репресій і згодом були
реабілітовані, до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищення проводиться в
розмірі 54,4 грн., а членам їх сімей, яких
було примусово переселено - 43,52 грн.
Зазначена постанова Кабінету
Міністрів України чинна по теперішній
час і, на підставі якої, позивачці
виплачується підвищення до пенсії в
розмірі 43,52 грн.

Згідно з п. 6 Прикінцевих положень ЗУ
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" до прийняття ЗУ
"Про пенсійне забезпечення" до пенсій,
передбачених цим Законом
установлюються надбавки та
здійснюється їх підвищення згідно із
цим Законом.

Зазначені надбавки та підвищення
встановлюється в розмірах, що фактично
виплачувалися на день набрання
чинності цим Законом з наступною
індексацією відповідно до
законодавства про індексацію грошових
доходів населенню Виплата їх
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Однак всупереч вимогам наведених норм,
відповідач не здійснював виплати
позивачці даного підвищення у розмірі,
передбаченого ЗУ "Про пенсійне
забезпечення".

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений ч.1 ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" і згідно з цією нормою
мінімальний розмір пенсії за віком
дорівнює прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Визначення прожиткового мінімуму,
закладення правової основи для його
встановлення, затвердження та
врахування при реалізації державою
конституційної гарантії громадян на
достатній життєвий рівень, дають
Закони "Про прожитковий мінімум" від 15
липня 1999 року, "Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні
гарантії" від 5 жовтня 2000 року.

У відповідності зі ст. 1 Закону "Про
прожитковий мінімум" прожитковий
мінімум - це вартісна величина
достатнього для забезпечення
нормального функціонування організму
людини, збереження його здоров'я,
набору продуктів харчування, а також
мінімального набору непродовольчих
товарів та мінімального набору послуг,
необхідних для задоволення основних
соціальних і культурних потреб
особистості. Прожитковий мінімум
визначається нормативним методом у
розрахунку на місяць на одну особу, а
також окремо для тих, хто відноситься
до основних соціальних і демографічних
груп населення, зокрема, осіб, які
втратили працездатність.

Згідно зі ст. 2 того ж Закону
прожитковий мінімум застосовується,
зокрема, для встановлення розмірів
мінімальної пенсії за віком, який у
відповідності зі ст.28 Закон України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" встановлюється
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Відповідно до ст. 4 ч. 3 Закону "Про
прожитковий мінімум" прожитковий
мінімум на одну особу, а також окремо
для тих, хто відноситься до основних
соціальних і демографічних груп
населення, щороку затверджується
Верховною Радою України в законі про
Державний бюджет України на
відповідний рік та публікується в
офіційних виданнях загальнодержавної
сфери розповсюдження.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
постанова Кабінету Міністрів України
"Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян" № 654 від 16.07.2008 р.
є підзаконним актом нижчої юридичної
сили, ніж Закон України "Про пенсійне
забезпечення", а отже відповідно до ч.2
ст.19 Конституції органи державної
влади і органи місцевого
самоврядування, їх посадовці
зобов'язані діяти лише на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України, у
разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, Закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Відсутність бюджетного фінансування
не може бути підставою невиконання
відповідачем покладених на нього
обов'язків. В свою чергу реалізація
особою права на отримання соціальних
виплат не може бути поставлена у
залежність від наявності відповідних
бюджетних асигнувань.

У зв'язку з наведеним колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо пріоритетності законів
над підзаконними актами, у зв'язку з чим
у спірних правовідносинах
застосуванню підлягає ст.77 Закону
України "Про пенсійне забезпечення", а
не постанова КМ України №654 від 16.07.2008
року.

Зважаючи на вищевикладене, судом
першої інстанції правильно визначено
зобов'язання відповідача нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 петровичу підвищення
до пенсії в розмірі 25% мінімальної
пенсії за віком відповідно до ст.77 ЗУ
"Про пенсійне забезпечення".

Отже, переглянувши постанову суду
першої інстанції, в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що при її прийнятті суд першої
інстанції у повному обсязі з'ясував
обставини справи і правильно
застосував до спірних правовідносин
норми матеріального та процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України
в Харківській області залишити без
задоволення.

Постанову Куп'янського міськрайонного
суду Харківської області від 23.10.2014р. по
справі № 628/3343/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц
А.О.Судді(підпис) (підпис) Зеленський
В.В. Старостін В.В.