Справа № 2а/1770/3539/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року м.
Київ К/800/13385/13 , К/800/13965/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Кошіля В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційні скарги
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Рівненської області Державної
податкової служби та Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_3

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 19 червня
2012 року

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 18 лютого
2013 року

у справі № 2а/1770/3539/2011

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у м.
Рівному Рівненської області Державної
податкової служби

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_3 (далі -
СПД-ФО ОСОБА_3; позивач) звернувся до
суду з позовом до Державної податкової
інспекції у м. Рівному Рівненської
області Державної податкової служби
(далі - ДПІ у м. Рівному Рівненської
області ДПС; відповідач) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 28 квітня 2011 року, №
від 28 квітня 2011 року, № від
28 квітня 2011 року, № від 28
квітня 2011 року.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 19 червня
2012 року, залишеною без змін
ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 18 лютого 2013
року, позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 28 квітня 2011 року. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями у справі відповідач та
позивач оскаржили їх в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДПІ у м.
Рівному Рівненської області ДПС,
посилаючись на неправильне
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постановлені у справі судові
рішення та прийняти нове - про повну
відмову в позові.

В поданій СПД-ФО ОСОБА_3 касаційній
скарзі, з посиланням на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, ставиться питання про
скасування постанови Рівненського
окружного адміністративного суду від 19
червня 2012 року, ухвали Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 18 лютого 2013 року та прийняття
нового рішення про задоволення
позовних вимог.

В запереченні на касаційну скаргу
відповідача позивач просить залишити
її без задоволення, а постановлені у
справі судові рішення в частині
задоволення позову - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу
відповідача слід залишити без
задоволення, а касаційну скаргу
позивача - задовольнити частково,
виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що контролюючим органом
проведено планову документальну
перевірку СПД-ФО ОСОБА_3 з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 січня 2008
року по 31 грудня 2010 року, за
результатами якої складено акт №
50//17-117 від 07 квітня 2011 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 28
квітня 2011 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 35 342,90
грн. (35 342,90 грн. - основний платіж, 0,00 грн.
- штрафні (фінансові) санкції),
податкове повідомлення-рішення №
від 28 квітня 2011 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 1 870,00 грн. (0,00 грн. -
основний платіж, 1 870,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції), податкове
повідомлення-рішення № від 28
квітня 2011 року, яким до позивача
застосовано суму штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 1,00 грн.,
та податкове повідомлення-рішення №
від 28 квітня 2011 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 131 508,13 грн. (105
206,50 грн. - основний платіж, 26 301,63 грн. -
штрафні (фінансові) санкції).

За наслідками адміністративного
оскарження, названі акти
індивідуальної дії залишено без змін.

Перевіркою встановлено порушення
підприємцем статті 13 Декрету Кабінету
Міністрів України від 26 грудня 1992 року
№ 13-92 «Про прибутковий податок з
громадян» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
пункту 7.1 статті 7, підпункту 9.12.1 пункту
9.12 статті 9 Закону України від 22 травня
2003 року № 889-IV «Про податок з доходів
фізичних осіб» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин;
далі - Закон № 889-IV), пункту 2.3 статті 2,
підпункту 7.2.8 пункту 7.2 статті 7, пунктів
9.3, 9.4 статті 9 Закону України від
03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок
на додану вартість» (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин), пункту 1 статті 3 Закону
України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин).

Зазначений висновок податковим
органом зроблено у зв'язку з тим, що
позивачем в порушення статті 1 Указу
Президента України від 03 липня 1998 року
№ 727/98 «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин;
далі - Указ № 727/98) не враховано
кошти, отримані згідно з договорами
доручення на заготівлю худоби від
товаровиробників усіх форм власності,
укладеними з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія «Зевс ЛТД»,
а враховано тільки суми винагороди за
вищевказаними договорами, внаслідок
чого СПД-ФО ОСОБА_3
перевищено 500 тис. грн. граничного
обсягу виручки впродовж 2009 року, який
дозволяє застосовувати спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності.

Вказане, на переконання відповідача,
обумовило обов'язок підприємця перейти
на загальну систему оподаткування,
зареєструватись платником податку на
додану вартість та проводити
розрахункові операції із
застосуванням реєстратора
розрахункових операцій.

Також, виявлено порушення СПД-ФО ОСОБА_3
пункту 1.15 статті 1, підпунктів 8.1.1, 8.1.2
пункту 8.1 статті 8, пункту 19.2 статті 19
Закону № 889-IV з підстав неутримання та
неперерахування до бюджету податку з
доходів, виплачених фізичним особам за
придбану в них худобу.

Крім того, судами встановлено, що
відповідно до умов договорів № 124/2 від
02 січня 2008 року та № 58 від 01 квітня 2009
року, укладених між позивачем
(повірений) та ТОВ «Компанія «Зевс ЛТД»
(довіритель), підприємець за винагороду
здійснював від імені та за рахунок
довірителя заготівлю худоби у
сільськогосподарських
товаровиробників, включаючи власників
підсобних господарств (населення).

У власному обліку як виручку (дохід) від
реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг) позивач відображав лише
фактично отриману від товариства за
надання посередницьких послуг
винагороду. Інші грошові кошти, які
СПД-ФО ОСОБА_3
отримувались від довірителя для
розрахунків з продавцями (населенням)
за заготовлену худобу, не
обліковувались в книзі обліку доходів
і витрат підприємця,
до складу винагороди за договорами
доручення не включались та в звітності
не відображались.

Відмовляючи в задоволенні позову про
визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № від 28
квітня 2011 року, №
від 28 квітня 2011 року, № від
28 квітня 2011 року, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що обліку
підлягає саме загальна сума коштів,
фактично отриманих суб'єктом малого
підприємництва на розрахунковий
рахунок та (або) в касу, а відтак
розмежування операцій в залежності від
їх здійснення за власний рахунок
суб'єкта господарювання чи за рахунок
коштів довірителя за договорами
доручення в даному випадку, на думку
судових інстанцій, не впливає на облік
виручки суб'єкта малого
підприємництва.

Проте, з такими доводами погодитись не
можна, зважаючи на таке.

Відповідно до статті 1000 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України) за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя.

Згідно із статтею 1002 ЦК України
повірений має право на плату за
виконання свого обов'язку за договором
доручення, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо в договорі
доручення не визначено розміру плати
повіреному або порядок її виплати, вона
виплачується після виконання
доручення відповідно до звичайних цін
на такі послуги.

Відповідно до статті 1 Указу № 727/98
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується для
суб'єктів малого
підприємництва-фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи
членів їх сімей, протягом року
перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки яких від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. гривень.

Виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг), вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок та (або) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Таким чином, кошти, отримані СПД-ФО
ОСОБА_3 на виконання умов договорів
доручення, не є його виручкою від
реалізації продукції в розумінні
положень Указу № 727/98.

Обсяг виручки платника єдиного податку
(позивача у справі), який здійснює свою
діяльність як комерційний представник
за договорами доручення, складається
лише із сум винагороди, яка в періоді,
що перевірявся, не перевищила
визначеного Указом № 727/98 граничного
розміру, що, зокрема, підтверджується
актом перевірки № 50//17-117 від 07
квітня 2011 року.

Операції з передачі позивачем від
продавців (сільськогосподарських
товаровиробників, включаючи власників
підсобних господарств (населення)) до
покупця (довірителя) худоби не є
операціями з реалізації позивачем
товару, внаслідок яких отримується
виручка.

Статтею 5 Указу № 727/98 передбачено, що у
разі порушення вимог, встановлених
статтею 1 цього Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності, починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу).

А відтак, оскільки підприємцем не
перевищено встановлений Указом № 727/98
граничний розмір виручки (500 тис. грн.),
який дозволяє суб'єкту господарювання
застосовувати спрощену систему
оподаткування, він не повинен
переходити на загальну систему
оподаткування та сплачувати податкові
зобов'язання, зокрема, з податку з
доходів та з податку на додану
вартість, а також застосовувати
реєстратор розрахункових операцій.

Наведене свідчить про помилковість
висновку судів першої та апеляційної
інстанцій про правомірність прийнятих
контролюючим органом податкових
повідомлень-рішень № від 28
квітня 2011 року, № від 28
квітня 2011 року та № від 28 квітня
2011 року.

В той же час, враховуючи те, що в
наведеній ситуації позивач діяв в
інтересах та за рахунок
м'ясопереробного підприємства, він не є
податковим агентом стосовно фізичних
осіб-виробників худоби та, відповідно,
не повинен утримувати та
перераховувати до бюджету податок з
доходів, виплачених зазначеним особам,
а тому суди цілком обґрунтовано
визнали протиправним та скасували
податкове повідомлення-рішення №
від 28 квітня 2011 року.

Відповідно до статті 225 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
змінити судове рішення, якщо у справі
немає необхідності досліджувати нові
докази або встановлювати обставини, а
судове рішення, яке змінюється, є
помилковим тільки в частині.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, рішення суду апеляційної
інстанції слід скасувати, а рішення
суду першої інстанції - змінити.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 225, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Рівненської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення, а касаційну скаргу
Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_3
задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 18 лютого 2013 року.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 19 червня
2012 року змінити в частині
відмови в задоволенні позову.

Прийняти в цій частині нову
постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
№ від 28 квітня 2011 року, №
від 28 квітня 2011 року, №
від 28 квітня 2011 року.

В решті постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
19 червня 2012 року залишити без
змін.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_3
витрати із сплати судового збору в
розмірі 1 181,05 грн.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановленими главою 3 розділу IV
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Кошіль В.В.