Справа № 0911/3014/12
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 р.
Справа № 876/1093/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
судді Клюби В. В.

суддів:
Кухтея Р. В., Яворського І. О.

участю: секретаря судового засідання
Сідельник Г. М.

позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Бортника Р. Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Львові
апеляційну скаргу Головного
Управління Пенсійного фонду України в
Івано - Франківській області на
постанову Надвірнянського районного
суду Івано - Франківської області від 24
грудня 2012 року по справі №0911/3014/12 за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Головного Управління Пенсійного фонду
України в Івано - Франківській області
про визнання неправомірною відмови у
перерахунку пенсії та зобов'язання
вчинити дії, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Надвірнянського
районного суду Івано - Франківської
області з адміністративним позовом до
Головного Управління Пенсійного фонду
України в Івано - Франківській області
і просив: визнати незаконними дії
відповідача щодо відмови йому у
перерахунку розміру основної та
додаткової пенсії; зобов'язати
відповідача провести перерахунок та
виплату основної пенсії з розрахунку
не нижче 6 мінімальних пенсій за віком
та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка повинна
становити 50 % від мінімальної пенсії за
віком за період з 01 листопада 2006 року.

Постановою Надвірнянського районного
суду Івано - Франківської області від 24
грудня 2012 року позов задоволено
частково: визнано дії Головного
Управління Пенсійного фонду України в
Івано - Франківській області щодо
відмови в нарахуванні та виплаті
ОСОБА_1 додаткової пенсії
неправомірними; зобов'язано Головне
Управління Пенсійного фонду України в
Івано - Франківській області провести
нарахування та виплату ОСОБА_1
недоплачену суму додаткової пенсії за
період з 26 квітня 2007 року по 31 грудня 2007
року та з 22 травня 2008 року по 23 липня 2011
року відповідно до ст. 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав до
Львівського апеляційного
адміністративного суду на вказану
постанову суду першої інстанції
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позову.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, посилається на ті обставини, що
нарахування та виплату позивачу
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю проведено правомірно,
відповідно до вимог постанови Кабінету
Міністрів України від 28 травня 2008 року
№530 «Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян», а також
тим, що розмір мінімальної пенсії за
віком, визначений частиною 3 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» може застосовуватись
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених за цим Законом.

В судовому засіданні представник
особи, яка подала апеляційну скаргу
(відповідача) підтримав обставини,
викладені на обґрунтування доводів
апеляційної скарги і вважає, що
постанова суду першої інстанції із
зазначених підстав підлягає
скасуванню, у зв'язку з чим у
задоволенні позовних вимог слід
відмовити.

Позивач не погодився з апеляційною
скаргою відповідача і вважає, що
викладені у ній обставини та доводи не
дають підстав для скасування постанови
суду першої інстанції, а тому просить
відмовити в задоволенні апеляційної
скарги.

Вислухавши доповідь судді - доповідача,
доводи представника особи, яка подала
апеляційну скаргу (відповідача) та
позивача, перевіривши і обговоривши
доводи апеляційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
справи та застосування судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що позивач є
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, відноситься до
першої категорії, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, є
інвалідом третьої групи.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Статтею 49 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді державної
пенсії, додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до частини 4 статті 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в усіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими, по II групі
інвалідності - 6 мінімальних пенсій за
віком. Порядок обчислення пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
позивач отримує пенсію по інвалідності
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби та деяких інших
осіб».

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що в
задоволенні позовних вимог щодо
перерахунку державної пенсії
відповідно до статті 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" слід
відмовити.

Відповідно до абз. 2 частини 1 статті 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» особам, віднесеним до 1
категорії, інвалідам III групи
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю в
розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Всупереч вимогам статей 50 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
нарахування та виплату позивачу
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю проведено у фіксованому
розмірі, визначеному постановою
Кабінету Міністрів України від 28
трвавня 2008 року №530 «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян», а не в кратному відношенні
до мінімальної пенсії за віком, як того
вимагає вказаний Закон.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з частиною 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності нормативно -
правового акта Конституції України,
закону України, міжнародному договору,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції зробив вірний висновок, що
при визначенні розміру пенсій
позивачеві застосуванню підлягають
положення статті 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
вказаної вище постанови Кабінету
Міністрів України, які істотно звужує
обсяг встановлених законом прав.

При цьому слід враховувати, що
звернення особи до 09 вересня 2010 року до
місцевого загального суду з позовною
заявою в межах строку, визначеного
Цивільним процесуальним кодексом
України, яка не була розглянута у
зв'язку з ухваленням Конституційним
Судом України рішення №19-рп/2010 від 09
вересня 2010 року у справі за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України положень Закону
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів україни щодо
підвідомчості справ, пов'язаних із
соцільними виплатами» є поважною
причиною пропуску строку звернення до
адміністративного суду.

Згідно п.п.12,28 розділу 11 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008
рік» від 28 грудня 2007 року в ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
були внесені зміни щодо розміру
додаткової пенсії, які обчислювалися в
процентному відношенні до
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Проте, ці
зміни визнані неконституційними
згідно рішення Конституційного Суду
України від 22 травня 2008 року.

Пунктом 7 частини 1 Закону України від 14
червня 2011 року №3491 - VI «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік», який набрав
чинності 19 червня 2011 року, Прикінцеві
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
доповнено пунктом 4, відповідно до
якого у 2011 році норми і положення
статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог Закону України від 14
червня 2011 року № 3491 - VI «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» 06 липня 2011
року Кабінетом Міністрів України було
прийнято постанову №745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

До набрання чинності зазначеною
постановою Кабінету Міністрів України,
тобто до 23 липня 2011 року, до
правовідносин щодо нарахування та
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
державної та додаткової пенсії повинні
застосовуватись положення статей 39, 50,
51, 52, 54 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

З урахуванням наведеного, в
задоволенні позову у частині
зобов'язання провести перерахунок та
виплату додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю починаючи з 23 липня
2011 року слід відмовити.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1
щодо нарахування та виплати додаткової
пенсії відповідно до положень ст.50
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
підлягають задоволенню за період з 26
квітня 2007 року до 31 грудня 2007 року та з 22
травня 2008 року по 23 липня 2011 року.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений статтею 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», згідно з якою
мінімальна пенсія за віком дорівнює
прожитковому мінімуму, встановленому
для осіб, що втратили працездатність.

Положення частини 3 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
відповідно до якої мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, не є перешкодою для
застосування мінімального розміру
пенсії за віком для обчислення інших
пенсій чи доплат пов'язаних з
мінімальною пенсією за віком, оскільки
чинним законодавством не встановлено
іншого мінімального розміру пенсії за
віком.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто ухваленим
відповідно до норм матеріального права
з дотриманням процесуальних норм, та на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи.

Колегія суддів апеляційного суду з
урахуванням встановлених судом
обставин справи та доказів, вважає, що
суд першої інстанції дотримався
зазначених вимог.

Доводи апеляційної скарги відповідача
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту вищевказаних статей
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Тому підстав для скасування постанови
суду першої інстанції і відповідно - до
задоволення апеляційної скарги
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 159, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного
Управління Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області залишити
без задоволення, а постанову
Надвірнянського районного суду Івано -
Франківської області від 24 грудня 2012
року по справі №0911/3014/12 за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Головного Управління Пенсійного фонду
України в Івано - Франківській області
про визнання неправомірною відмови у
перерахунку пенсії та зобов'язання
вчинити дії - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили, а у
випадку складення ухвали в повному
обсязі відповідно до ст. 160 ч. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
- у цей же строк з дня складення ухвали
суду в повному обсязі безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В. В. Клюба

Судді:
Р. В. Кухтей

І. О. Яворський

Ухвалу в повному обсязі
складено 09 грудня 2014 року.