Справа № 2а-10571/10/1370
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/33476/14

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

при секретарі Сватко А.О.,

за участю представників сторін:

позивача - Хатнюк О.О.,

відповідача - не з'явились,

розглянув у судовому засіданні
касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Фірма
"Нафтогазбуд" (далі - Товариство)

на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 10.04.2014

у справі № 2а-10571/10/1370

за позовом Товариства

до державної податкової інспекції у
Франківському районі м. Львова (далі -
ДПІ)

про скасування податкового
повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2010 року Товариство
звернулося до Львівського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просило визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 13.10.2010 №
/0, згідно з яким позивачеві
визначено податкове зобов'язання з
податку на прибуток у сумі 993 648 грн. (у
тому числі 88627 грн. за основним платежем
та 905 021 грн. за штрафними санкціями).

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 22.03.2011 позов
задоволено повністю.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 10.04.2014
назване рішення суду першої інстанції
скасовано; позов задоволено частково;
податкове повідомлення-рішення від
13.10.2010 № /0 визнано протиправним та
скасовано в частині нарахування
Товариству податкового зобов'язання з
податку на прибуток у сумі 17241,90 грн. (у
тому числі 13263 грн. за основним платежем
та 3978 грн. за штрафними санкціями); у
решті позову відмовлено.

Посилаючись на невідповідність
окремих висновків апеляційного
положенням чинного законодавства та
дійсним обставинам справи, Товариство
звернулося до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду та залишити в
силі рішення суду першої інстанції зі
спору.

ДПІ у відповідності до статті 216
Кодексу адміністративного судочинства
України подано заперечення на
касаційну скаргу, в якому відповідач
зазначає про правильність та
обґрунтованість висновків
апеляційного суду та просить залишити
оскаржувану постанову без змін, а
скаргу - без задоволення.

Перевіривши повноту встановлення
судовими інстанціями фактичних
обставин справи та правильність
застосування ними норм матеріального і
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги та поданих
заперечень, Вищий адміністративний суд
України вважає за необхідне
задовольнити розглядувані касаційні
вимоги Товариства з урахуванням
такого.

Як вбачається з установлених судами
обставин справи, ДПІ було проведено
виїзну планову перевірку Управління
виробничо-технічної комплектації
Товариства з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.04.2009 по 31.03.2010, валютного та іншого
законодавства за той самий період.

Результати перевірки відображені в
акті від 28.09.2010 № 4615/23-2/04788966, в якому
викладено висновки податкового органу
про:

заниження позивачем скоригованого
валового доходу у 1 кварталі 2010 року на
53051 грн. внаслідок невключення до його
складу вартості безоплатно одержаного
автомобіля марки BMW 7401 (реєстраційний
номер ВС 3707 АК). За посиланням ДПІ,
передача вказаного автомобіля
Товариством на баланс названого
структурного підрозділу за актом
приймання-передачі транспортного
засобу від 02.02.2010 є операцією з
безоплатного надання товару, що
збільшує оподатковуваний доход
платника відповідно до підпункту 4.1.6
пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»;

завищення названим структурним
підрозділом валових витрат на 301455 грн.
у 4 кварталі 2009 року по операціям з
придбання дизельного пального та
будівельних матеріалів у товариства з
обмеженою відповідальністю «БК
«Геотон» з огляду на безтоварний
характер цих операцій. На
обґрунтування цього висновку ДПІ
посилається на недекларування
названим постачальником наявності у
нього будь-яких товарно-матеріальних
залишків у період з 01.04.2009 по 31.03.2010 (що
свідчить про відсутність у нього
активу, який виступав предметом
розглядуваних поставок), а також на
неперебування цього контрагента за
місцезнаходженням;

обов'язок названого Управління
виключити зі складу валових витрат у 3
кварталі витрат у сумі 7 176 761 грн.,
сформованих за операцією з придбання у
товариства з обмеженою
відповідальністю «Адамастер-СВС»
труби сталевої, у зв'язку з подальшим
поверненням цього товару
постачальникові.

Наведені обставини стали підставою для
нарахування Товариству в особі
структурного підрозділу Управління
виробничо-технічної комплектації
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у сумі 993 648 грн. (у тому числі
88627 грн. за основним платежем та 905 021
грн. за штрафними санкціями) згідно з
оспорюваним податковим
повідомленням-рішенням.

По епізоду, пов'язаному з нарахуванням
податкового зобов'язання з податку на
прибуток за фактом передачі
Товариством на баланс свого
відокремленого підрозділу автомобіля
залишковою вартістю 53051 грн., суди обох
попередніх інстанцій цілком
правомірно зазначили, що дана операція
не утворює об'єкт оподаткування
податку на прибуток. Адже відособлені
структурні підрозділи без статусу
юридичної особи не є самостійними
суб'єктами права власності та фактично
лише користуються майном головного
підприємства (засновника). Тому
безоплатна передача майна від
головного підприємства його
структурним підрозділам не
супроводжується переходом права
власності, а відтак не може вважатися
ані продажем (поставкою), ані
безоплатним наданням товару у
розумінні пункту 1.23 статті 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств».

Розглядаючи порядок відображення у
податковій звітності структурного
підрозділу позивача операції з
придбання та подальшого повернення
товару (труби сталевої), суд
апеляційної інстанції підтримав
правову позицію податкового органу
щодо наявності у платника обов'язку
відкоригувати витрати з нарахуванням
штрафних санкцій у періоді формування
цих витрат.

Втім такий висновок апеляційного суду
не відповідає нормам матеріального
права, що регулюють спірні
правовідносини.

Так, згідно з пунктом 5.10 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» у разі коли після продажу
товарів (робіт, послуг) здійснюється
будь-яка зміна суми компенсації їх
вартості, включаючи перерахунок у
випадках повернення проданих товарів
чи права власності на такі товари
(результати робіт, послуг) продавцю,
платник податку - продавець та платник
податку - покупець здійснюють
відповідний перерахунок валових
доходів або валових витрат (балансової
вартості основних фондів) у звітному
періоді, в якому сталася така зміна
суми компенсації.

Таким чином, як вірно зазначив суд
першої інстанції, з огляду на факт
повернення Управлінням
виробничо-технічної комплектації
Товариства товару постачальникові у 4
кварталі 2009 року, саме у цьому звітному
періоді платник повинен був
відкоригувати сформовані за першою
подією валові витрати за операцією з
придбання товару.

При цьому у даному разі відсутні
підстави для нарахування штрафних
санкцій у порядку пункту 17.2 статті 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами». Адже перерахунок витрат у
зв'язку з поверненням товару не є
виправленням самостійно виявленої
платником помилки; формування
платником витрат при придбанні товару
за правилами першої події з дотримання
вимог, наведених у статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», є правомірним незалежно
від подальшого повернення товару
продавцеві.

Також суд першої інстанції, оцінивши у
сукупності подані учасниками спору
докази та обставини даної справи,
дійшов об'єктивного висновку про
недоведеність податковим органом
наявності у діях платника ознак
недобросовісності, спрямованих на
отримання необґрунтованої вигоди, які
могли б слугувати підставою для
невизнання витрат платника по
операціям з товариством з обмеженою
відповідальністю «БК «Геотон».

Так, згідно з визначенням, що міститься
у пункті 5.1 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(який діяв на час виконання цих
операцій), валові витрати виробництва
та обігу (далі - валові витрати) - це сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

В силу вимог підпункту 5.2.1 пункту 5.2
цієї ж статті Закону до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Абзацом четвертим підпункту 5.3.9 пункту
5.3 статті 5 Закону передбачено, що не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Виходячи з наведених законодавчих
вимог, витрати платника для цілей
податкового обліку повинні бути
понесені у рамках виконання реального
виконання господарської операції та
документально підтверджені первинними
документами, що містять достовірні
відомості.

По взаємовідносинам структурного
підрозділу позивача з товариством з
обмеженою відповідальністю «БК
«Геотон», на обґрунтування
донарахування платникові податку на
прибуток, податковий орган послався на
відсутність документального
підтвердження з боку контрагента
(недекларування ним даних про
наявність активів) та, як результат,
неможливість підтвердити існування
реальних правовідносин платника з
даним контрагентом.

Як вбачається з установлених судами
обставин справи, у 2009 році Управління
виробничо-технічної комплектації
Товариства придбало у названого
постачальника товар (будівельні
матеріали та дизельне пальне) на
загальну суму 361 746 грн. (у тому числі 60291
грн. ПДВ). На підтвердження
задекларованих витрат по цим операціям
позивачем подано податковій інспекції
під час перевірки видаткові накладні,
розхідні накладні, податкові накладні.
Вказані документи оформлені в
установленому порядку та містять
необхідні для цілей оподаткування
відомості. Втім ДПІ належним чином не
обґрунтувала, чому вказані документи
не були нею прийняті.

Продукція, придбана у контрагента, була
використана у господарській
діяльності платника при виконанні
зобов'язань перед третіми особами з
поставки підрядних робіт, що не
спростовано ДПІ.

Відсутність контрагента за юридичною
адресою не є доказом недобросовісності
платника податку - покупця, позаяк дана
обставина свідчить лише про
недотримання контрагентом порядку
державної реєстрації або внесення змін
до установчих документів, втім не
доводить того, що даний постачальник не
поставляв товар платникові. Адреса,
вказана у первинних документах як
місцезнаходження контрагента,
співпадає з відомостями Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, що
відповідає вимогам щодо порядку
оформлення первинних документів,
установлених, зокрема, частиною другої
статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Недекларування постачальників наявних
у нього товарно-матеріальних залишків
також не є доказом безтоварності
розглядуваних операцій. Адже податкове
законодавство не пов'язує право
платника на валові витрати з наявністю
у нього інформації про статус
постачальників та їх взаємовідносин з
податковими органами.

Податковий орган, на відміну від
платника, є єдиним учасником
податкових правовідносин, який має
законодавче право контролювати
дотримання юридичними та фізичними
особами законодавства у сфері
оподаткування.

Отже, оскільки ДПІ не доведено
наявності у діях структурного
підрозділу Товариства ознак
недобросовісності, то підстави для
виключення з його податкового обліку
витрат по операціям з товариством з
обмеженою відповідальністю «БК
«Геотон» відсутні.

З урахуванням викладеного апеляційний
суд необґрунтовано скасував рішення
суду першої інстанції зі спору, у
зв'язку з чим Вищий адміністративний
суд України вважає за необхідне
задовольнити розглядувані касаційні
вимоги.

Керуючись статтями 160, 167, 221, 223, 226, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Фірма
"Нафтогазбуд" задовольнити.

2. Постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 10.04.2014 у справі № 2а-10571/10/1370
скасувати.

3. Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 22.03.2011 у
справі № 2а-10571/10/1370 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути у
відповідній частині переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько