Справа № 808/7079/14
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

26 листопада 2014 року (11 год. 45 хв.) Справа
№ 808/7079/14 м.Запоріжжя Запорізький
окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Киселя Р.В.,

за участю секретаря судового засідання
- Мащенко Д.В.,

представників:

позивача - Шевченка Т.В.,

відповідача - Счастливої І.Б.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Аграрної приватної фірми
«Істок» до Приморської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області про визнання
протиправною та скасування вимоги.

22.10.2014 до Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Аграрної
приватної фірми «Істок» (далі - позивач)
до Приморської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області (далі - відповідач), в якому
позивач просить: визнати протиправною
та скасувати вимогу відповідача
№Ю000124-17 від 18.09.2014.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
відповідачем була проведена
позапланова невиїзна документальна
перевірка позивача з питань дотримання
законодавства щодо своєчасності
достовірності, повноти нарахування та
сплати податку на доходи фізичних осіб
за період з 01.01.2012 по 30.04.2013,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2012 по 30.04.2013, за результатами якої
було складено акт від 18.09.2014
№331/08-17-17/20472623 (далі - Акт перевірки). На
підставі Акту перевірки відповідачем
було складено вимогу про сплату боргу
(недоїмки) від 18.09.2014№000124-17. Вважає, що
вимога відповідача про сплату недоїмки
з єдиного внеску є незаконною та такою,
що підлягає скасуванню.

Ухвалою від 24.10.2014 провадження у справі
було відкрите, судове засідання
призначене на 12.11.2014.

У судовому засіданні оголошувалась
перерва до 26.11.2014.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з
підстав викладених у позовній заяві,
зокрема зазначивши, що позивач не
використовував працю зазначених в Акті
перевірки фізичних осіб на умовах
договору, або інших умовах, а отже не
було правових підстав для нарахування
заробітної плати та ведення первинної
бухгалтерської документації по цих
особах. Зазначив, що суми заробітної
плати, стягнуті державною виконавчою
службою за рішеннями суду на користь
працівників. Згідно виконавчих листів,
не є базою для нарахування єдиного
внеску на загальнообов'язкове
соціальне страхування. Просив
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

У судовому засіданні представник
відповідача заперечив проти позовних
вимог з підстав викладених у
запереченнях проти позову, зокрема
зазначивши, що проведеною перевіркою
встановлено факт не нарахування
єдиного соціального внеску на суму
заробітної плати - 111251,91 грн. та не
нарахування єдиного соціального
внеску із сум заробітної плати - 10769,21
грн. Вказав, що заборгованість по
заробітній платі з позивача, по особах
зазначених в акті перевірки, стягнута в
судовому порядку. Відтак, судовими
рішеннями, які набрали законної сили,
підтверджений факт перебування
зазначених осіб у трудових відносинах
із позивачем. Зазначив, що відповідачем
оскаржувана вимога складена
правомірно, а тому просив у задоволенні
позову відмовити в повному обсязі.

У судовому засіданні 26.11.2014 було
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, розглянувши
матеріали і з'ясувавши обставини
адміністративної справи, дослідивши
наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

На підставі наказу відповідача від
28.08.2014 №325, повідомлення від 28.08.2014
№287/08-17-17 в період з 03.09.2014 по 09.09.2014
відповідачем була проведена
позапланова невиїзна документальна
перевірка позивача з питань дотримання
законодавства щодо своєчасності
достовірності, повноти нарахування та
сплати податку на доходи фізичних осіб
за період з 01.01.2012 по 30.04.2013,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2012 по 30.04.2013.

За наслідками перевірки 18.09.2014 був
складений Акт перевірки, відповідно до
якого відповідач дійшов висновку про
порушення позивачем вимог:

- п. 176.2 «б» ст. 176 ПК України, п. 3.2, п.
3.3 Порядку заповнення та подання
податковими агентами Податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку,
затвердженого Наказом ДПАУ від 24.12.2010
№1020, в частині не надання податкового
розрахунку за формою №1ДФ за 1 квартал
2012 року та не відображення нарахованої
(виплаченої) заробітної плати
вищевказаним працівникам позивача за
2-4 квартал 2012;

- пп. 168.1.1, п. 168.1.5 п. 168.1, п. 168.3 ст. 168,
пп. а п. 176.2 ст. 176 ПК України, в частині не
нарахування до бюджету 01.01.2012 по 01.12.2012
податку на доходи з фізичних осіб в
сумі 43256,32 грн.;

- ст. 4, ст. 7 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464
(далі - Закон №2464) позивачем не
враховано суму виплати на яку
нараховується єдиний соціальний
внесок;

- абз. 2 п. 8 ст. 9, ст. 4, ст. 7 - ст. 9
Закону №2464, в частині не нарахування
єдиного соціального внеску на суму
заробітної плати в розмірі (37,19%) - 111251,91
грн. та не нарахування єдиного
соціального внеску із сум заробітної
плати в розмірі (3,6%) - 10769,21 грн.;

- пп. 44.1, пп. 44.3 ст. 44 ПК України, в
частині не зберігання та не надання на
перевірку позивачем документів
пов'язаних із виконанням вимог
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на Міністерство
доходів і зборів за період з 01.01.2012 по
30.04.2013.

На підставі Акту перевірки 18.09.2014
відповідачем була складена вимога про
сплату боргу (недоїмки) №000124-17,
відповідно до якої вимагалось сплатити
суму недоїмки зі сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у сумі 122021,12 грн.

Листом від 13.09.2014 №3627/10117 відповідач
направив на адресу позивача Акт
перевірки та оскаржувану вимогу, яку
позивачем було отримано 02.10.2014, про що
свідчить відмітка на рекомендованому
повідомленні про вручення поштового
відправлення.

Вважаючи зазначену вимогу про сплату
недоїмки такою, що не відповідає
вимогам законодавства та підлягає
скасуванню, позивач звернувся до суду з
даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинами
справи, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2
КАС України, відповідно до яких, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії): безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З 01.01.2011 набрав чинності Закон №2464 в
преамбулі якого зазначено, що цей Закон
визначає правові та організаційні
засади забезпечення збору та обліку
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, умови
та порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування -
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464
недоїмка - сума єдиного внеску,
своєчасно не нарахована та/або не
сплачена у строки, встановлені цим
Законом, обчислена органом доходів і
зборів у випадках, передбачених цим
Законом;

п. 3-1 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 органи доходів
і зборів - центральний орган виконавчої
влади, що формує податкову і митну
політику (в частині адміністрування
податків і зборів, митних платежів,
єдиного внеску) та забезпечує її
реалізацію (центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику), та його
територіальні органи.

Відповідно до ст. 4 Закону № 2464
платниками єдиного внеску є
роботодавці - підприємства, установи та
організації, інші юридичні особи,
утворені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності відповідно до відомостей з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), у
тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами;

Платники єдиного внеску, зазначені в
пункті 1 частини першої цієї статті, є
страхувальниками для платників
єдиного внеску, зазначених у пунктах 2,
3, 6-14 частини першої цієї статті.

Відповідно до вимог Закону №2464,
позивач є платником єдиного
соціального внеску.

За приписами ч. 2 ст. 6 Закону № 2464
платник єдиного внеску зобов'язаний:

1) своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок;

2) вести облік виплат (доходу)
застрахованої особи та нарахування
єдиного внеску за кожним календарним
місяцем і календарним роком, зберігати
такі відомості в порядку,
передбаченому законодавством;

3) допускати посадових осіб органу
доходів і зборів до проведення
перевірки правильності нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску, а
до проведення перевірки щодо
достовірності відомостей про осіб, які
підлягають загальнообов'язковому
державному соціальному страхуванню, та
для призначення пенсій - посадових осіб
органів Пенсійного фонду за наявності
направлення та/або наказу про
перевірку та посвідчення осіб,
надавати їм передбачені
законодавством документи та пояснення
з питань, що виникають у процесі
перевірки;

4) подавати звітність до органу доходів
і зборів за основним місцем обліку
платника єдиного внеску у строки,
порядку та за формою, встановленими
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, за
погодженням з Пенсійним фондом та
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування. У
разі надсилання звітності поштою вона
вважається поданою в день отримання
відділенням поштового зв'язку від
платника єдиного внеску поштового
відправлення із звітністю.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464
єдиний внесок нараховується для
платників, зазначених у пунктах 1 (крім
абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини
першої статті 4 цього Закону, - на суму
нарахованої заробітної плати за видами
виплат, які включають основну та
додаткову заробітну плату, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати, у тому числі в натуральній
формі, що визначаються відповідно до
Закону України "Про оплату праці", та
суму винагороди фізичним особам за
виконання робіт (надання послуг) за
цивільно-правовими договорами;

Згідно ч. 5 ст. 8 Закону № 2464 єдиний
внесок для платників, зазначених у
пункті 1 (крім абзацу сьомого) частини
першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у відсотках до
визначеної абзацом першим пункту 1
частини першої статті 7 цього Закону
бази нарахування єдиного внеску (за
винятком винагороди за
цивільно-правовими договорами)
відповідно до класів професійного
ризику виробництва, до яких віднесено
платників єдиного внеску, з
урахуванням видів їх економічної
діяльності:

Відповідно до ч. 2, 3, 7 ст. 9 Закону № 2464
обчислення єдиного внеску
здійснюється на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
виплат (доходу), на які відповідно до
цього Закону нараховується єдиний
внесок.

Обчислення єдиного внеску органами
доходів і зборів у
випадках,передбачених цим Законом,
здійснюється на підставі актів
перевірки правильності нарахування та
сплати єдиного внеску, звітності, що
подається платниками до органів
доходів і зборів , бухгалтерських та
інших документів, що підтверджують
суми виплат (доходу), на суми яких
(якого) відповідно до цього Закону
нараховується єдиний внесок.

Єдиний внесок сплачується шляхом
перерахування платником безготівкових
коштів з його банківського рахунку.

У відповідності до ч. 8 ст. 9 Закону № 2464
платники єдиного внеску, крім
платників, зазначених у пунктах 4 і 5
частини першої статті 4 цього Закону,
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за календарний місяць, не
пізніше 20 числа наступного місяця, крім
гірничих підприємств, які зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за календарний місяць, не пізніше 28
числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1
частини першої статті 4 цього Закону,
під час кожної виплати заробітної
плати (доходу, грошового забезпечення),
на суми якої (якого) нараховується
єдиний внесок, одночасно з видачею
зазначених сум зобов'язані сплачувати
нарахований на ці виплати єдиний
внесок у розмірі, встановленому для
таких платників (авансові платежі).

Відповідно до ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

За приписами ч. 1 ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що до відповідача
07.07.2014 із заявами про виплату
заборгованості із заробітної плати без
утримання податку з доходів фізичних
осіб єдиного соціального внеску
звернулися колишні працівники
позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11
До зазначених заяв були додані судові
рішення про виплату заборгованості із
заробітної плати працівникам позивача,
копії банківських платіжних доручень.

11.07.2014 відповідач повідомив позивача
про надходження зазначених заяв, копій
рішень та платіжних доручень та
вимагав надати пояснення та
документальні підтвердження за період
з 01.11.2011 по теперішній час.

Відповіддю від 01.08.2014 позивач
повідомив, що будь-яка документація
(трудові книжки, табеля, відомості про
нарахування заробітної плати) по
зазначеним громадянам відсутня.

03.09.2014 відповідач звернувся до
виконавчої служби листом №3377/10117, в
якому просив надати копії судових
рішень, судових наказів, що стали
підставою для стягнення
заборгованості з заробітної плати на
користь зазначених громадян та копії
документів, які підтверджують виплату
доходу.

18.09.2014 від виконавчої служби
відповідачу надійшли копії виконавчих
документів та платіжних доручень.

Судом встановлено, що судові рішення
про виплату заборгованості із
заробітної плати працівникам позивача
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, набрали
законної сили. Згідно зазначених
рішень суду стягнуто заборгованість з
нарахованої, але не виплаченої суми
заробітної плати на загальну суму 245119,13
грн., що підтверджується платіжними
дорученнями. Судом на суми, що
підлягають стягненню видано виконавчі
листи.

Судом встановлено, що позивачем на
нараховану заробітну плату в сумі 299144,70
грн. по зазначених працівниках не
нарахований та не перерахований єдиний
соціальний внесок за січень-грудень 2012
року.

Клас професійного ризику виробництва
позивача «22» вирощування зернових
культур (крім рису), бобових культур і
насіння олійних культур - 37,19%.

Отже, сума єдиного внеску нарахованого
на суму заробітної плати складає 299144,70
грн. х 37,19% = 111251,91 грн.

Судом встановлено, що єдиний внесок із
сум заробітної плати, нарахованої
особам, які працюють на умовах
трудового договору у розмірі 3,6%
позивачем з працівників ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 не нараховувався та не
утримувався.

Отже, сума єдиного соціального внеску
із сум заробітної плати складає 299144,70
грн. х 3.6% = 10769,21 грн.

Таким чином, судом встановлено факт не
нарахування єдиного соціального
внеску на суму заробітної плати - 111251,91
грн. та не нарахування єдиного
соціального внеску із сум заробітної
плати - 10769,21 грн.

Отже, недоїмка позивача зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
складає 111251,91 грн. + 10769,21 грн. = 122021,12 грн.

Зазначена сума недоїмки позивачем не
сплачена.

За приписами ч. 2, 3, 4, 5 ст. 25 Закону № 2464 у
разі виявлення своєчасно не сплачених
сум страхових внесків платники єдиного
внеску зобов'язані самостійно
обчислити ці внески і сплатити їх з
нарахуванням пені в порядку і розмірах,
визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за
формою та у строки, встановлені
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти календарних днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом доходів і зборів
шляхом оскарження вимоги про сплату
єдиного внеску в адміністративному або
судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску
протягом десяти календарних днів з дня
надходження вимоги не сплатив
зазначені у вимозі суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею, не
узгодив вимогу з органом доходів і
зборів, не оскаржив вимогу в судовому
порядку або не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
з дня надходження узгодженої вимоги,
орган доходів і зборів надсилає в
порядку, встановленому законом, до
підрозділу державної виконавчої
служби вимогу про сплату недоїмки.

У випадках, зазначених в абзаці
дев'ятому цієї частини, орган доходів і
зборів також має право звернутися до
суду з позовом про стягнення недоїмки.
При цьому заходи досудового
врегулювання спорів, передбачені
законом, не застосовуються.

Вимога органу доходів і зборів про
сплату недоїмки або рішення суду щодо
стягнення суми недоїмки виконується
державною виконавчою службою в
порядку, встановленому законом.

Згідно вимог зазначеної статті, у
зв'язку з несплатою позивачем єдиного
внеску, відповідачем була сформована
та направлена на адресу позивача
вимога про сплату недоїмки №000124-17 від
18.09.2014 на загальну суму 122021,12 грн.
Штрафні санкції та пеня відповідачем
не нараховувались.

У зв'язку з тим, що позивач протягом
десяти робочих днів з дня надходження
вимоги не сплатив зазначені у вимозі
суми недоїмки, не узгодив вимогу з
відповідачем, не оскаржив вимогу в
судовому порядку або не сплатив
узгоджену суму недоїмки протягом
десяти робочих днів з дня надходження
узгодженої вимоги, відповідач 13.10.2014
звернувся із заявою до виконавчої
служби про відкриття виконавчого
провадження по вимозі про стягнення з
позивача недоїмки на загальну суму
122021,12 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд
доходить висновку, що вимога №000124-17 від
18.09.2014 про сплату недоїмки сформована
відповідачем правомірно, без порушення
норм законодавства України, а тому в
задоволенні адміністративного позову
слід відмовити в повному обсязі.

Крім того, в адміністративному позові
позивач просить визнати протиправною
та скасувати податкову вимогу №000124-17
від 18.09.2014, проте відповідачем по справі
не складалася податкова вимога.

Суд зазначає, що підстави, порядок
складення та направлення податкової
вимоги визначений ст. 59 Податкового
кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем позивачу була направлена
вимога про сплату недоїмки №000124-17 від
18.09.2014, що була складена на підставі
Акту перевірки, згідно вимог ст. 25
Закону № 2464.

За приписами ч. 2 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України
«Про судовий збір» під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Доданою до матеріалів справи
квитанцією від 27.10.2014 документально
підтверджується факт сплати позивачем
судового збору в сумі 244,04 грн. (10%
розміру ставки судового збору).

Отже, оскільки у задоволенні
адміністративного позову відмовлено в
повному обсязі, з позивача має бути
стягнуто на користь Державного бюджету
України, залишок судового збору (90%
розміру ставки судового збору) у
розмірі 2196,38 грн.

На підставі вищезазначеного та
керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Аграрної приватної фірми
«Істок» до Приморської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області про визнання
протиправною та скасування вимоги -
відмовити у повному обсязі.

Стягнути з Аграрної приватної фірми
«Істок» на користь Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 2196,38 грн.
(дві тисячі сто дев'яносто шість
гривень 38 коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Кисіль