Справа № 2а-6684/09/0870
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2014 року
м. Київ К/9991/7977/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Карася О.В. (головуючого),
Голубєвої Г.К., Ланченко Л.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя на постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від
22.12.2009 та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27.01.2011 у справі № 2а-6684/09/0870

за позовом Приватного
підприємства "Маринка"

до Державної податкової
інспекції в Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя

про скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємство звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції про скасування рішення № 7320
від 19.08.2010 № , яким позивачеві
визначено штрафні (фінансові) санкції у
сумі 28 410,50 грн. за порушення вимог
Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг". Позовні вимоги
обґрунтовані відсутністю з боку
позивача порушень вимог названого
Закону.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено частково, оскаржуване
рішення від 19.08.2009 про застосування
штрафних (фінансових) санкцій
скасовано в частині нарахування 27 880,00
грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Не погодившись із судовими рішеннями
Державна податкова інспекція до Вищого
адміністративного суду України подала
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Судами встановлено, що фактичною
підставою для нарахування
Підприємству фінансових санкцій
згідно оспорюваного рішення слугував
висновок фахівців державного
податкового органу, викладений у акті
перевірки господарської одиниці (кафе)
позивача від 07.08.2009, про порушення
Підприємством вимог п. 1, п. 2, п. 12 та п. 13
ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР
"Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" (далі - Закон № 265/95-ВР). Зокрема,
порушення п. 12 вказаного Закону
полягало у реалізації товарів, які не
обліковані у встановленому законом
порядку на суму 13 940,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки,
Закону № 265/95-ВР та результатів
адміністративного оскарження
відповідачем прийнято оспорюване
рішення про застосування фінансових
санкцій.

Рішення судів в частині задоволення
позовних вимог та скасування
фінансових санкцій в розмірі 27 880,00 грн.,
обґрунтоване висновком про
недоведеність податковим органом
факту реалізації позивачем не
облікованої продукції.

В свою чергу, обґрунтовуючи вимоги
касаційної скарги, Державна податкова
інспекція посилається на те, що під час
проведення перевірки позивачем не було
надано первинних документів на товар,
що свідчить про порушення
Підприємством вимог п. 12 ст. 3 Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг".

Так, відповідно до п. 12 ст. 3, ст. 21 Закону
України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
формі при продажу товарів у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг, зобов'язані: вести у порядку,
встановленому законодавством, облік
товарних запасів на складах та/або за
місцем їх реалізації, здійснювати
продаж лише тих товарів, які
відображені в такому обліку, за
винятком продажу товарів особами, які
відповідно до законодавства
оподатковуються за правилами, що не
передбачають ведення обліку обсягів
реалізованих товарів (наданих послуг);
до суб'єктів підприємницької
діяльності, що не ведуть або ведуть з
порушенням встановленого порядку
облік товарів за місцем реалізації та
зберігання, застосовується фінансова
санкція у розмірі подвійної вартості
необлікованих товарів за цінами
реалізації, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Статтею 6 зазначеного Закону
передбачено, що облік товарних запасів
фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності ведеться у
порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку.

Отже, з аналізу вищезазначеного
вбачається, що положення Закону №
265/95-ВР чітко не визначають самого
порядку ведення обліку товарних
запасів на складах та/або за місцем їх
реалізації, лише вказує на обов'язок
суб'єктів підприємницької діяльності
(юридичних осіб) на ведення такого
обліку у порядку, визначеному
відповідним національним положенням
(стандартом) бухгалтерського обліку.
Водночас, покладений на господарюючого
суб'єкта обов'язок ведення обліку
товарних запасів на складах та/або за
місцем їх реалізації не включає в себе
ведення та зберігання документів
обліку, за якими такі товари
придбавались, саме в місці реалізації
товарів.

Бухгалтерський облік - процес
виявлення, вимірювання, реєстрації,
накопичення, узагальнення, зберігання
та передачі інформації про діяльність
підприємства зовнішнім і внутрішнім
користувачам для прийняття рішень (ст.
1 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні").

Приписами ст. 8 цього Закону
передбачено, що бухгалтерський облік
на підприємстві ведеться безперервно з
дня реєстрації підприємства до його
ліквідації. Питання організації
бухгалтерського обліку на
підприємстві належать до компетенції
його власника або уповноваженого
органу, відповідно до законодавство та
установчих документів. Підприємство
самостійно обирає форму
бухгалтерського обліку, затверджує
правила документообігу і технологію
обробки облікової інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 996-XIV
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Інформація, що міститься у прийнятих до
обліку первинних документах,
систематизується на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку (ч. 3 ст. 9 Закону
№ 996-XIV).

Відповідно до п. 6.2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88, первинні документи та
облікові регістри, що пройшли обробку,
бухгалтерські звіти і баланси до
передачі їх в архів підприємства,
установи повинні зберігатися в
бухгалтерії у спеціальних приміщеннях
або зачинених шафах під
відповідальністю осіб, уповноважених
головним бухгалтером. Бланки суворої
звітності мають зберігатися у сейфах,
металевих шафах або спеціальних
приміщеннях, що забезпечують їх
схоронність.

До документів, що є підставою для
обліку товару, як правило, належать
податкові, видаткові накладні та
товарно-транспортні накладні.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, зокрема з акту перевірки,
контролюючий орган встановив факт
реалізації позивачем товарів, які не
обліковані у встановленому законом
порядку на загальну суму 13 940,00 грн., а
саме горілка "Пшенична" у кількості 820
пляшок. Проте, всупереч вимог ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного
судочинства, відповідачем не надано
жодного доказу на підтвердження
встановлення ним факту безпосередньої
реалізації позивачем або знаходження
на реалізації необлікованого товару.

Натомість, судами попередніх інстанцій
було встановлено, що позивач придбав
товар (820 пляшок горілки "Пшенична") у
постачальника Запорізької філії ТОВ
"ТБ Колорит" 06.08.2009, що підтверджується
видатковою накладною від 06.08.2009 №
ЗКон-07819, копія якої знаходиться в
матеріалах справи. Судами також було
встановлено, що на момент проведення
перевірки (07.08.2009) придбаний товар
знаходився у підсобному приміщенні та
не був оприбуткований оскільки був
отриманий позивачем напередодні
(06.08.2009) ввечері.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про
відсутність у податкового органу
правових підстав для притягнення
позивача до відповідальності,
встановленої Законом України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", за реалізацію не облікованої
продукції.

Отже, в межах касаційної скарги
порушень судами попередніх інстанції
норм матеріального та процесуального
права при вирішенні цієї справи не
допущено, правова оцінка обставин у
справі дана вірно, а тому касаційну
скаргу слід відхилити, а оскаржувані
судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційні скарги Державної податкової
інспекції в Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя відхилити.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 22.12.2009 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27.01.2011 у справі № 2а-6684/09/0870 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К Голубєва

Л.В. Ланченко