Справа № 2а/0470/2812/11
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"10" червня 2014 р. справа №
2а/0470/2812/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання
Чепурко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства «Автопорт»

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
16.12.2011 р. у справі № 2а/0470/2812/11

за позовом Державної податкової
інспекції у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська

до Приватного акціонерного товариства
«Автопорт»

про надання дозволу на погашення
податкового боргу за рахунок майна, -

встановив:

У березні 2011 року позивач звернувся до
суду першої інстанції з позовом, в
якому просив надати дозвіл на
погашення усієї суми податкового боргу
за рахунок майна відповідача у розмірі
1 470 928,03 грн., за рахунок майна, що
перебуває у податковій заставі, згідно
акту опису активів (транспортних
засобів).

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
16.12.2011 р. позов задоволено, а саме:

- надано дозвіл на погашення суми
податкового боргу за рахунок майна
позивача у розмірі 1470928,03 грн. за
рахунок майна, що перебуває у
податковій заставі згідно акту опису
активів від 26 лютого 2009 року № 11349/10/24-034
(транспортних засобів); акт опису
активів, на які поширюється право
податкової застави від 21 липня 2009 №
32960/10/24-034.

Постанова мотивована тим, що
відповідач узгоджену податкову
заборгованість за 2008-2001 рр. не погасив,
тому вказана податкова заборгованість
підлягає погашенню за рахунок майна
платника податків.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити нову
- про відмову в задоволенні позову.

Представники позивача та відповідача,
належним чином повідомлені про дату,
час та місце розгляду справи, у судове
засідання не з'явилися, що не
перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги дотримання судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження під час
розгляду апеляційної скарги, що
відповідач перебуває на обліку
позивача платник податків.

Довідкою про стан розрахунків з
бюджетом підтверджено, що станом на
28.02.2011 р. відповідач має податкову
заборгованість у розмірі 1455984,19 грн., а
також заборгованість зі сплати пені -
14943,84 грн. та штрафних санкцій за
несвоєчасну сплату податків і зборів -
20153,29 грн.

Податковий борг перед державним
бюджетом у відповідача виник з 2008 року
та першою податковою вимогою від 02.12.2008
р. № 1/2972, а також другою податковою
вимогою від 10.01.2009 р. № 2/63 відповідача
було повідомлено про наявність
податкового боргу, попереджено про
розповсюдження права податкової
застави на активи відповідача та
вказано про необхідність сплати
податкового боргу, включаючи штрафні
фінансові санкції та пеню.

У зв'язку з несплатою відповідачем
податкового боргу, податковим органом
прийнято рішення № 001491 від 16.02.2009 р. про
стягнення коштів та продаж інших
активів платника податків в рахунок
погашення його податкового боргу та на
підставі зазначеного рішення
податковим керуючим Сухоребрим А.А. в
присутності понятих 26.02.2009 р. складено
акт опису активів (транспорті засоби)
ЗАТ «Автопорт», на які поширюється
право податкової застави № 32960/10/24-034;
майно зареєстроване в Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна 26.02.2009
р., та також 21.07.2009 р. податковим
керуючим складено акт опису активів
ЗАТ «Автопорт», на які поширюється
право податкової застави № 32960/10/24-034;
майно зареєстроване в Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна 22.07.2009
р..

На час звернення позивача до суду
заборгованість відповідача зі сплати
податків і зборів, в т.ч. за рахунок
майна, на яке розповсюджується право
податкової застави, не погашена.

Сума податкової заборгованості 1 470 928,03
грн. включає заборгованість з: орендної
плати - у розмірі 1 462 814,15 грн., в т.ч. 14 943,84
грн. пені; з комунального податку - 125,80
грн.; з податку юридичних осіб -
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин та механізмів - 7
988,08 грн.

Докази, які б свідчили про оскарження
відповідачем зазначеної суми
заборгованості, відсутні.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
правомірність вимог позивача, з
наступних підстав.

Відповідно до п. 5.1, п.п. 5.4.1 п. 5.4. ст. 5
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетом та державними цільовими
фондами» (далі - Закон № 2181), податкове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків у податковій
декларації, вважається узгодженим з
дня подання такої податкової
декларації. Узгоджена сума податкового
зобов'язання, не сплачена платником
податків у строки, визначені вказаною
статтею, вважаються сумою податкового
боргу платника податків.

Податковий борг (недоїмка) - податкове
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгоджене платником податків або
узгоджене в адміністративному порядку,
але не сплачене у встановлений строк, а
також пеня на суму такого податкового
зобов'язання (п.1.3 ст.1 Закону №2181).

Пунктом 1.17 ст.1 Закону № 2181 визначено,
що податкова застава - спосіб
забезпечення податкового зобов'язання
платника податків, не погашеного у
строк. Податкова застава виникає в силу
закону. У силу податкової застави орган
стягнення має право в разі невиконання
забезпеченого податковою заставою
податкового зобов'язання одержати
задоволення з вартості заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами у порядку, встановленому
законом.

Відповідно до ст. 8 Закону № 2181, право
податкової застави виникає, в т.ч., у
разі несплати у строки, встановлені цим
Законом, суми податкового зобов'язання,
самостійно визначеної платником
податків у податковій декларації та з
урахуванням положень цієї статті право
податкової застави поширюється на
будь-які види активів платника
податків, які перебували у його
власності (повному господарському
віданні) у день виникнення такого
права, а також на будь-які інші активи,
на які платник податків набуде прав
власності у майбутньому, до моменту
погашення його податкових зобов'язань
або податкового боргу.

Даний нормативний акт був чинним на час
виникнення у відповідача податкового
боргу та на час передавання активів
відповідача у податкову заставу.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16
Податкового кодексу України, який
набрав чинності з 01.01.2011р., встановлено
обов'язок платника податків сплачувати
податки та збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

Відповідно до п.п. 36.1 - 36.3 ст. 36
Податкового кодексу України,
Податковим обов'язком визнається
обов'язок платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом, законами з
питань митної справи. Податковий
обов'язок виникає у платника за кожним
податком та збором. Податковий
обов'язок є безумовним і першочерговим
стосовно інших неподаткових обов'язків
платника податків, крім випадків,
передбачених законом.

Податковий борг - сума грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгодженого платником податків або
узгодженого в порядку оскарження, але
не сплаченого у встановлений цим
Кодексом строк, а також пеня,
нарахована на суму такого грошового
зобов'язання (пп.14.1.175 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України).

Згідно п.87.1 ст.87 Податкового кодексу
України, джерелами самостійної сплати
грошових зобов'язань погашення
податкового боргу платника податків є
будь-які власні кошти, у тому числі ті,
що отримані від продажу товарів (робіт,
послуг), майна, випуску цінних паперів,
зокрема корпоративних прав, отримані
як позика (кредит), та з інших джерел, з
урахуванням особливостей, визначених
цією статтею, а також суми надміру
сплачених платежів до відповідних
бюджетів.

Відповідно до п.п. 95.1, 95.2 ст. 95
Податкового кодексу України, орган
державної податкової служби здійснює
за платника податків і на користь
держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та майна платника
податків провадяться не раніше ніж
через 60 календарних днів з дня
надіслання такому платнику податкової
вимоги.

Частинами 2, 3 п. 95.3 ст.95 Податкового
кодексу України передбачено, що орган
державної податкової служби
звертається до суду щодо надання
дозволу на погашення усієї суми
податкового боргу за рахунок майна
платника податків, що перебуває у
податковій заставі. Рішення суду щодо
надання вказаного дозволу є підставою
для прийняття органом державної
податкової служби рішення про
погашення усієї суми податкового
боргу.

На час розгляду справи податковий борг,
що виник по підприємству відповідача
протягом 2008-2011 років, не сплачений,
перша та друга податкові вимоги щодо
сплати податкового боргу відповідно
від 02.12.2008 р. № 1/2972 та від 10.01.2009 р. № 2/63
відповідачем не оскаржувалися.

Доводи відповідача в апеляційній
скарзі щодо пропуску позивачем строку
звернення до суду, є необґрунтованими,
з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 99 КАС України
передбачено, що для захисту прав,
свобод та інтересів особи цим Кодексом
та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду.

Таким спеціальним законом є Закон
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», який діяв на час виникнення
спірних правовідносин, пп. 15.1.1. п. 15.1
ст.15 котрого визначено, що за винятком
випадків, визначених підпунктом 15.1.2
цього пункту, податковий орган має
право самостійно визначити суму
податкових зобов'язань платника
податків у випадках, визначених цим
Законом, не пізніше закінчення 1095 дня,
наступного за останнім днем граничного
строку подання податкової
декларації, а у разі, коли така
податкова декларація була надана
пізніше, - за днем її фактичного
подання.

Також відповідно до п. 102.1. ст.102
Податкового кодексу України
контролюючий орган, крім випадків,
визначених пунктом 102.2 цієї статті, має
право самостійно визначити суму
грошових зобов'язань платника податків
у випадках, визначених цим Кодексом, не
пізніше закінчення 1095 дня, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом, а якщо така податкова
декларація була надана пізніше, - за
днем її фактичного подання. Якщо
протягом зазначеного строку
контролюючий орган не визначає суму
грошових зобов'язань, платник податків
вважається вільним від такого
грошового зобов'язання, а спір стосовно
такої декларації та/або податкового
повідомлення не підлягає розгляду в
адміністративному або судовому
порядку.

У разі якщо грошове зобов'язання
нараховане контролюючим органом до
закінчення строку давності,
визначеного у пункті 102.1 цієї статті,
податковий борг, що виник у зв'язку з
відмовою у самостійному погашенні
такого грошового зобов'язання, може
бути стягнутий протягом наступних 1095
календарних днів з дня виникнення
податкового боргу. Якщо платіж
стягується за рішенням суду, строки
стягнення встановлюються до повного
погашення такого платежу або
визначення боргу безнадійним (102.4. ст.102
Податкового кодексу України).

На час звернення позивача до суду
першої інстанції 1095 дні з дня
виникнення податкового боргу не
минуло, тому доводи відповідача щодо
пропуску судом першої інстанції строку
звернення до суду є помилковими.

Посилання відповідача на рішення
Конституційного суду України від 24
березня 2005 року у справі № 2-рп/2005, яким
визнано неконституційним положення
абз. 2 п.п. 8.2.1 п. 8.2 ст. 8 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки
правомірність внесення майна до
податкової застави не є предметом
розгляду по цій праві.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про наявність
підстав для надання дозволу на
погашення усієї суми податкового боргу
за рахунок майна відповідача.

За таких обставин, колегія суддів
доходить висновку, що суд першої
інстанції об'єктивно, повно, всебічно
дослідив обставини, які мають суттєве
значення для вирішення справи, та
ухвалив судове рішення без порушення
норм матеріального і процесуального
права; доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому постанову слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Автопорт»
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
16.12.2011 р. у справі № 2а/0470/2812/11 залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун