Справа № 821/4712/14
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/4712/1414
год. 00 хв.

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Кисильової О.Й.,

при секретарі: Дудар Е.І.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1,

відповідача - Бабича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в режимі відеоконференції
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до державного реєстратора
реєстраційної служби Скадовського
районного управління юстиції
Херсонської області Бабича Владислава
Володимировича про визнання рішення
протиправним та зобов'язання вчинити
певні дії,

встановив:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулась з
адміністративним позовом до
державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Скадовського районного управління
юстиції Херсонської області Бабича В.В.
(далі - відповідач, державний
реєстратор), в якому просить визнати
протиправним та скасувати рішення
відповідача від 15.10.2014 р. № 16501766 про
відмову в державній реєстрації прав та
їх обтяжень та зобов'язати державного
реєстратора зареєструвати за ОСОБА_3
право власності на 42/100 квартири
АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі. Суду пояснив, що
рішенням Скадовського районного суду
від 07.02.014 р. у справі № 663/2577/13-ц ОСОБА_3
виділено в натурі у власність житлові
приміщення, що складають 42/100 частини
квартири АДРЕСА_1. У вересні 2014 року
представник позивача звернувся до
реєстраційної служби Скадовського РУЮ
із заявою щодо державної реєстрації
права приватної спільної часткової
власності на вказану частку квартири
за ОСОБА_3, отримавши відмову
державного реєстратора у реєстрації
прав з тих підстав, що документи подано
уповноваженою особою ОСОБА_4, яка не
підтвердила свої повноваження на
вчинення зазначених дій, не надано
копію картки платника податків, та
подані документи не дають можливість
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують.
Позивач вважає протиправною відмову у
реєстрації прав за наведених обставин,
оскільки законодавством, що регулює
порядок проведення державної
реєстрації речових та інших прав не
передбачено вимагати від
уповноваженої особи картку платника
податку. Довіреність, що видана
позивачем на ім'я ОСОБА_4, надає
останній право звертатись від імені
позивача до будь-яких державних
органів з приводу реєстрації права
власності. Крім того, представник
позивача відмітив, що твердження
відповідача про неможливість
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують, є
безпідставними, оскільки право
власності ОСОБА_3 на 42/100 квартири
визнано судом, рішення якого набрало
законної сили. Відповідач не
уповноважений законом надавати
тлумачення рішення суду. Також спірне
рішення є протиправним, оскільки не
містить посилання на норми
законодавства, які порушені позивачем
при поданні заяви про реєстрацію прав.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечив,
пояснивши, що рішенням суду визнано за
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 право спільної
сумісної власності на квартиру № 2 та
виділено в натурі вказаним особам у
власність частки у спільному майні.
Тобто, одночасно суд визнав право
спільної сумісної власності на майно
та право спільної часткової власності,
що унеможливлює державну реєстрацію
прав, оскільки для реєстрації права
спільної часткової власності
необхідно припинити право спільної
сумісної власності. Також державний
реєстратор зауважив, що довіреність,
видана ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_4, не містить
переліку прав та обов'язків, наданій
уповноваженій особі при зверненні від
імені позивача до реєстраційних
органів. Оскільки державній реєстрації
підлягає не тільки виникнення права
власності, а його перехід або
припинення, то довіреність повинна
містити перелік дій, право на вчинення
яких надано уповноваженій особі, задля
уникнення зловживань щодо власності з
боку осіб, які звертаються із заявою.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи та оцінивши надані сторонами
докази, суд встановив наступні
обставини.

07.02.2014 р. Скадовським районним судом
ухвалено рішення у справі № 663/2577/13-цп.
Суд частково задовольнив позовну заяву
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільного
майна та повністю задовольнив
зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про
визнання майна спільною сумісною
власністю та про поділ квартири в
натурі між співвласниками. Відповідно
до резолютивної частини вказаного
рішення суду квартиру АДРЕСА_1, визнано
такою, що належить ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на
праві спільної сумісної власності.
ОСОБА_6 виділено у натурі у власність
житлові приміщення даної квартири, що
складають 42/100 частини, а ОСОБА_7 - 58/100
частини.

13.10.2014 р. уповноважена позивачем особа
ОСОБА_4 звернулась до реєстраційної
служби Скадовського РУЮ із заявою про
державну реєстрацію права спільної
часткової власності ОСОБА_3 на квартиру
АДРЕСА_1.

15.10.2014 р. державним реєстратором
Бабичем В.В. винесено рішення № 16501766
"Про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень". Як вбачається зі
змісту вказаного рішення, підставою
для відмови у реєстрації прав є: подані
для реєстрації прав документи не дають
можливість встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують; документи подано
уповноваженою особою ОСОБА_4, яка не
підтвердила свої повноваження на
вчинення зазначених дій; уповноваженою
особою не надано копію картки платника
податків.

Надаючи оцінку обгрунтованості
доводів позивача щодо протиправності
оскаржуваного рішення, суд вважає за
необхідне врахувати наступні
обставини та положення законодавства.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації, та їх обтяжень
визначено Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" від
01.07.2004 р. № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV ).

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону №
1952-IV державна реєстрація речових прав
на нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 9
Закону № 1952-IV державний реєстратор
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, про
відмову в державній реєстрації, про її
зупинення, внесення змін до Державного
реєстру прав.

Частиною 1 статті 15 Закону № 1952-IV
передбачено, що державна реєстрація
прав та їх обтяжень проводиться в
такому порядку: 1) прийняття і перевірка
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
реєстрація заяви; 2) встановлення факту
відсутності підстав для відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та/або їх
обтяжень; 3) прийняття рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, відмову в ній або зупинення
державної реєстрації; 4) внесення
записів до Державного реєстру прав; 5)
видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Частиною 4 статті 15 Закону № 1952-IV
встановлено, що державній реєстрації
підлягають виключно заявлені права та
їх обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті
19 Закону державна реєстрація прав
проводиться, зокрема, на підставі
рішень судів, що набрали законної сили.

При цьому, процедура проведення
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедура взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна
визначена Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р.
№ 868 (далі - Порядок № 868).

Відповідно до пунктів 36, 37 Порядку № 868
для проведення державної реєстрації
речових прав необхідними документами є
документи, що підтверджують
виникнення, перехід або припинення
таких прав на нерухоме майно, та інші
документи, визначені цим Порядком.

Документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
речових прав на нерухоме майно, серед
іншого, є рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно.

Отже, державний реєстратор здійснює
державну реєстрацію речових прав та їх
обтяжень у разі, якщо документи, що
подаються для такої реєстрації
відповідають вимогам законодавства
щодо їх оформлення та підтверджують
виникнення, перехід або припинення
таких прав на нерухоме майно.

Судом встановлено, що підставою для
прийняття відповідачем рішення про
відмову в реєстрації прав на нерухоме
майно є подання уповноваженою особою
позивача документів, що не дають
можливість встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, оскільки рішенням
Скадовського районного суду від 07.02.2014
р. не визначено щодо якої спільної
власності має проводитись реєстрація
(спільної чи часткової), з урахуванням
положень ст.ст. 355-356 ЦК України.

Так, статтею 355 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) визначено, що
майно, що є у власності двох або більше
осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності (спільне
майно). Майно може належати особам на
праві спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності.

Згідно із частиною 1 статті 356 ЦК
України власність двох чи більше осіб
із визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦК
України спільна власність двох або
більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві власності є
спільною сумісною власністю.

За приписами частин 2 та 3 статті 372 ЦК
України у разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом. За
рішенням суду частка співвласника може
бути збільшена або зменшена з
урахуванням обставин, які мають
істотне значення. У разі поділу майна
між співвласниками право спільної
сумісної власності на нього
припиняється.

Отже, із аналізу наведених норм
цивільного законодавства слідує, що у
разі поділу нерухомого майна на частки,
право спільної сумісної власності
припиняється. У даному випадку рішення
суду містить одночасно визнання за
співвласниками права спільної
сумісної власності та права спільної
часткової власності, без припинення
судом права спільної сумісної
власності, що унеможливлює проведення
державної реєстрації прав на нерухоме
майно за позивачем.

Таким чином, суд погоджується з
доводами відповідача щодо існування
взаємовиключних прав на майно,
встановлених рішенням Скадовського
районного суду від 07.02.2014 р., оскільки за
приписами підпункту 4 пункту 21 Порядку
ведення Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.10.2011 р. № 1141 у разі проведення
державної реєстрації виникнення права
власності на нерухоме майно державний
реєстратор вносить до запису про право
власності та суб'єкта цього права
відомості про розмір частки у праві
спільної власності (у разі, коли майно
належить на праві спільної часткової
власності).

Відтак, зазначивши відомості про право
спільної сумісної власності,
відповідач позбавлений можливості
внести відомості до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
розмір частки позивача та ОСОБА_7 у
праві спільної часткової власності,
хоча розмір такої частки також
визначений у резолютивній частині
рішення суду, зважаючи також на ту
обставину, що вказаним рішенням суду не
припинено право спільної сумісної
власності.

За таких обставин суд дійшов висновку
про відсутність підстав для скасування
спірного рішення, а відтак - відмовляє
ОСОБА_3 у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України,
суд, -

постановив:

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні
позовних вимог до державного
реєстратора реєстраційної служби
Скадовського районного управління
юстиції Херсонської області Бабича
Владислава Володимировича про
визнання рішення протиправним та
зобов'язання вчинити певні дії.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 16 грудня 2014 р.

Суддя

Кисильова О.Й.

кат. 6.3